АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про стягнення відшкодування, шляхом індексації пенсії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Кабінету міністрів України про стягнення відшкодування, шляхом індексації пенсії, у розмірі 9226 грн. 10 коп., шляхом індексації пенсії, а саме проіндексувати пенсію на величину індексів інфляції за 2014 та 2015 роки (а. с. 4).

У подальшому, з урахуваннями заяви від 31 жовтня 2016 року про зміну позовних вимог (а.с.33-34), просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування, шляхом індексації пенсії за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 825 грн. 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказував на порушення відповідачем законодавства України та ст. ст. 3, 48 Конституції України, неналежний його як пенсіонера соціальний захист, а саме не здійснення обов'язкової щомісячної індексації пенсійних виплат на величину індексів інфляції в Україні.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача, шляхом індексації пенсії останнього, 32679 грн. 03 коп.

Колегія суддів, заслухавши представника третьої особи по справі Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, згідно даних пенсійного посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 30 грудня 2008 року, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Окрім того, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 27 січня 2009 року, виданого Свалявським Управлінням праці та соціального захисту населення Закарпатської обл. (а.с.5).

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову, проте з мотивами, за яких суд дійшов таких висновків - недоведеності обставин, на які позивач посилається, як на підставу позову, погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня

1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Зі змісту поданого по справі позову, убачається, що ОСОБА_1 заявлено вимоги про відшкодування збитків, заподіяних не проведенням індексації його пенсії.

Між тим, відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Проте, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів того, що в результаті протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 були нанесені збитки, не доведено причинний зв'язок між поведінкою відповідача та не проведенням індексації пенсії позивача, не доведена його вина.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 22, ст. 1166 ЦК України та суті спору, у діях відповідача відсутнє правопорушення, яке б давало підстави до притягнення його до цивільно-правової відповідальності за не проведення індексації пенсії позивача.

Проте районний суд не врахував зазначене, обставини справи, що до повноважень відповідача не відноситься нарахування та проведення доплат до пенсії ОСОБА_1

За положеннями частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Однією з визначальних особливостей КАС Україниє те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення чи вчинення ним дій, вступає з ним у публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, матеріалами справи доведено відсутність вини відповідача у непроведенні індексації пенсії ОСОБА_1, а поданий по справі спір ґрунтується на положеннях пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України й відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність внесення у рішення суду першої інстанції змін в частині правового обґрунтування.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/43303/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2643/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.