Справа №489/4644/16-ц 20.02.2017 20.02.2017 20.02.2017
Провадження №22-ц/784/556/17
Справа № 489/4644/16-ц Головуючий першої інстанції: Кирильчук О.Г.
Провадження № 22-Ц-784/556/ 17 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Самчишиної Н.В.

із секретарем: Андрієнко Л.Д.

з участю

позивачки - ОСОБА_3

представника

позивачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2017 р., постановлене у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановила:

20.09. 2016 р. ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі є її рідним сином і внуком відповідно.

У належній їй квартирі вони проживали з її дозволу та зареєстрували в ній своє постійне місце проживання з 2001р та з 2012 р. відповідно.

З вересня 2015 р. відповідачі виїхали до Польщі та відсутні в квартирі без поважних причин.

Їх точна адреса місця перебування їй невідома.

Посилаючись на ці обставини та вимоги ст.. 405 ЦК України позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2017 р. постановлено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, судова колегія приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з приписами ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами відповідно до правил ст.. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко -і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом користуються будинком рівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди щодо користування житловими приміщеннями будинку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири)згідно з правилами ст.. 64, ч.4 ст. 156 ЖК України належать його дружина, чоловік, їх діти та батьки, а також інші особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство.

Відповідно до приписів ст. 405 ЦК України член сім'ї власника будинку втрачає право користування цим житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту позовної заяви, показів свідків, інших письмових доказів, наданих на підтвердження позовних вимог с вбачається, що у вересні 2015 р. відповідачі залишили квартиру позивачки та виїхали з України на заробітки.

В судовому засіданні, у тому числі і в засіданні апеляційного суду, позивачка підтвердила, що відповідачі виїхали на заробітки і між ними була досягнута домовленість про те, що після повернення з заробітків вони будуть мати змогу і в подальшому проживати у квартирі.

Крім того, матеріали справи не містять достовірних та переконливих доказів про те, що тривалість тимчасової відсутності відповідачів в квартирі, на час звернення з позовом перевищувала строк зазначений у ч.2 ст. 405 ЦК України.

Дослідивши встановлені обставини справи та належним чином оцінивши наявні докази, суд прийшов обґрунтованого зібраними доказами висновку про відсутність правовових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою власниці, правильно виходячи з того, що позивачка не довела факту відсутності відповідачів більше одного року та без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про відсутність поважних причин відсутності відповідачів понад один рік, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять достовірних доказів того, що тривалість періоду відсутності відповідачів перевищує строк зазначений у диспозиції ч.2 ст. 405 ЦК України та що відсутність мала місце без поважних причин.

Адже з пояснень позивачки вбачається, що від'їзд відповідачів, за домовленістю з нею, був визваний необхідністю заробітку, а після повернення вони і в подальшому будуть мати право проживати у квартирі.

Таким чином, встановлене свідчить про поважність тимчасової відсутності відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються наявними доказами, щодо початку періоду відсутності та наявності поважних причин такої відсутності.

Доводи щодо неможливості оформлення субсидії правого значення у цій справі не мають, а тому також не можуть бути враховані при апеляційному перегляді.

Встановлене не дає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314- 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2017 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова