Провадження по справі № 2/752/1290/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національний банк України, ОСОБА_2 про визнання відмови в наданні інформації незаконною та бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2016 року до Голосіївського районного суд надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національний банк України, ОСОБА_2 про визнання відмови в наданні інформації незаконною та бездіяльності протиправною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 серпня 2007 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства "ОТП Банк" було укладено кредитний договір № ML - 701/747/2007.

Вказує, що на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, позивачем було здійснено платежі на загальну суму понад півмільйона гривень.

Однак, незважаючи на вказане, 28.12.2015 року позивачем отримано від Банку вимогу № 85-6-6-1-12-4-8/3782 від 19.11.2016 року про дострокову сплату всієї заборгованості за кредитний договір № ML - 701/747/2007, яку визначено у розмірі 25 033,87 швейцарських франків.

З огляду на те, що суму заборгованості визначена у вимозі Банку суперечила підрахункам позивача, представник ОСОБА_3, що діяла в інтересах позивача, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 1607, звернулася до відповідача із заявою від 30.12.2015 року про надання інформації та документів, що необхідні для розгляду вимоги Банку, разом з тим, відповіді чи запитуваних документів в розумний строк позивачем чи її представником не отримано. Згодом копії відповідей отримано позивачем та її представником при особистому зверненні до Банку.

Також вказала, що 20.01.2016 року вона та її представник ОСОБА_3 повторно звернулася до відповідача із заявами вх. № 001-25-4/55-К та вх. № 001-25-4/56-М, на що позивачем отримано лист № 701-5-5-5/19 від 05.02.2016, яким відмовлено представнику ОСОБА_3 в наданні необхідних документів з посиланням на банківську таємницю. Вказану відмову ОСОБА_1 вважає незаконною зважаючи на те, що нею у нотаріально посвідченій довіреності на ім'я ОСОБА_3 надано дозвіл на отримання її представником документів та фінансової інформації у ПАТ «ОТП Банк» відносно неї.

В подальшому позивач та її представник неодноразово зверталися до відповідача із заявами щодо усунення порушень чинного законодавства та надання запитуваної інформації та документів стосовно ОСОБА_1, в тому числі тієї, що складає банківську таємницю.

Зважаючи на те, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді та не наданні відповіді за заяви від 25.05.2016 року, 15.02.2016 року (вх. 001-25-4/235-Л від 17.02.2016 року), 15.02.2016 року (вх. № 001-25-4/236-Л від 17.02.2016 року), 15.02.2016 року, 22.01.2016 року, а відмови відповідача, що викладені у листах за вих. №701-5-5-5/02 від 13.01.2016 року, вих. № 701-5-5-5/03 від 13.01.2016 року, вих. № 701-5-5-5/19 від 05.02.2016 року, надуманими та незаконними, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, зазначили, що позивач з грудня 2015 року по час розгляд позову просить відповідача надати їй копії первинних документів, на підставі яких у неї виникли обов'язки відносно Банку та інформації, яка необхідна для врегулювання правовідносин з відповідачем, у тому числі надати розрахунок заборгованості та вказати уповноважених осіб ПАТ «ОТП Банк», які мають повноваження прийняти рішення про припинення правовідносин між позивачем та відповідачем на зрозумілих для сторін умовах. Однак всі звернення М.В. до ПАТ «ОТП Банк» та особисто до Голови Правління ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_4 не надають можливості отримати від ПАТ «ОТП Банк» ні документів, ні інформації, що необхідна для врегулювання правовідносин з відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позивних вимог з тих підстав, що позивачем обрано неіснуючий спосіб захисту порушеного права, а також з огляду на те, що відповідачем не порушувалися норми діючого законодавства, всі звернення позивача та її представника були розглянути банком у строки визначені ЗУ «Про звернення громадян» з наданням відповідних відповідей. Додатково зазначив, що з довіреності, на яку посилається позивач як на підставу надання права банку на розкриття банківської таємниці щодо неї представнику ОСОБА_3, вбачається надання права ОСОБА_3 мати вільний доступ до документів та фінансової інформації у АТ «ОТП Банк» щодо ОСОБА_1, а не письмовий дозвіл про розкриття банківської таємниці ОСОБА_3, із вищезгаданим письмовим дозволом позивач до відповідача не зверталася, чим і обумовлена відмова у наданні документів та інформації, що становить банківську таємницю, представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не з'явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, направив на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких просив проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Зазначив, що порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року № 267, згідно яких на письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмову запиті або дозволі. При цьому, письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. ЇЇ підпис має бути засвідчений підписом керівника банку або вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню. Зазначила, що позивач, з урахуванням чинного законодавства України, мала всі законні підстави отримати вчасно від відповідача інформацію на власний запит, а також на запит уповноваженої нею особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін та її представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, позивач, згідно позовної заяви просить суду визнати протиправною відмову/бездіяльність відповідача в наданні інформації та документів на запит представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, зобов'язати розглянути заяви ОСОБА_1, її представника та надати письмову відповідь та/або запитувані документи.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 16 ЦК України такий спосіб захисту порушеного немайнового права як визнання незаконним (протиправним) рішення чи бездіяльності може бути вжито включно щодо певного коло суб'єктів, якими є органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові осіб, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними відмовити в наданні інформації та документів та бездіяльності, яка полягає в ненаданні відповіді, є такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх немайнових прав.

Згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» , звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;

2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

3) перелік послуг, що надаються банком;

4) ціну банківських послуг;

5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;

6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Судом достовірно встановлено, що 17.08.2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Кредитний договір № ML - 701/747/2007.

З дати укладення зазначеного договору ОСОБА_1 в розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність» стала клієнтом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що починаючи з грудня 2015 року вона та уповноважений нею за довіреністю представника ОСОБА_3, що діяла в її інтересах, неодноразово зверталися до АТ «ОТП Банк» та безпосередньо до Голови правління АТ «ОТП Банк» пана ОСОБА_4 із запитами щодо надання документів щодо містяться в кредитній справі ОСОБА_1В, а також необхідної інформації.

Стороною відповідача в судовому засіданні не заперечувався факт неодноразового звернення позивача ОСОБА_1 та її ОСОБА_3 до АТ «ОТП Банк», та зазначено, що всі вказані звернення розглянуто у відповідності до чинного законодавства.

Як вбачається з документів доданих до позовної заяви, а також документів, що додатково надані стороною позивача в судовому засіданні, позивачем підтверджено те, що до відповідача було направлено, або відповідачем отримано запити:

-від 16.02.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 12);

-від 30.12.2015 року за підписом ОСОБА_3 (а.с 13);

-від 15.02.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 15);

-від 15.02.2016 року за підписом ОСОБА_3 (а.с. 16);

-від 22.01.2016 року за підписом ОСОБА_3 (а.с 22);

-від 16.12.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 70);

-від 15.12.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 71);

-від 26.10.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 72);

-від 02.11.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 73);

-від 02.11.2016 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 74)

-за підписом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 вх. № 001-12-4/2558 від 27.02.2017 року (а.с. 96);

-від 31.01.2017 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 97);

-від 31.01.2017 року за підписом ОСОБА_1 (а.с. 98-99)

Відповідно до 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

-1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

-2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

-3) фінансово-економічний стан клієнтів;

-4) системи охорони банку та клієнтів;

-5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

-6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

-7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

-8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи; за рішенням суду.

Як вбачається зі матеріалів справи та не спростовано в судовому засіданні стороною позивача, позивачем ОСОБА_1 не надавалася окремо письмовий дозвіл на розкриття банківської таємниці щодо неї будь-якому з її представників, в тому числі ОСОБА_3

Крім того вказаного дозволу не міститься у й нотаріально посвідченій довіреності, виданій ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, дослідивши довіреність ОСОБА_1 видану на ім'я ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що ПАТ «ОТП Банк» правомірно відмовлено ОСОБА_3 у наданні запитуваних документів та інформації, зважаючи на встановлений ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» порядок доступу до інформації, що містить банківську таємницю, та відсутність письмового дозволу її довірителя ОСОБА_1 на доступ до зазначеної інформації та отримання документів, що містять банківську таємницю. З огляду на, що суд приходить до висновку, що заперечення відповідача у вказаній частині є обґрунтованими.

Що стосується решти позовних вимог, а саме безпосередньо запитів від ОСОБА_1 від 31.12.2015 року, від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/236-Л від 17.02.2016 року), від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/235-Л від 17.02.2016 року) та від 25.05.2016 року, суд має зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Разом з тим, доказів звернення ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» із заявами від 31.12.2015 року та від 25.05.2016 року, суду не надано, з огляду на, що відсутні підстави для задоволення вимог у вказаній частині.

Що стосується запитів ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/236-Л від 17.02.2016 року), від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/235-Л від 17.02.2016 року), наявність яких підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, то позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню з урахуванням того, що будучи клієнтом ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 має право на отримання інформації та документів, що стосуються укладеного між нею та Банком кредитного договору № ML - 701/747/2007, водночас стороною відповідача не надано доказів належного розгляду поданих нею запитів, зокрема направлення відповіді за наслідками їх розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зобов'язання ПАТ «ОТП Банк» розглянути заяви ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/236-Л від 17.02.2016 року та вхідний № 001-25-4/235-Л від 17.02.2016 року) з наданням за наслідками розгляду ОСОБА_1 відповідей та запитуваних документів у встановленому Законом порядку.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 5 ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 7, 19, 20 ЗУ «По звернення громадян», ст. 55, 56, 60, 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національний банк України, ОСОБА_2 про визнання відмови в наданні інформації незаконною та бездіяльності протиправною - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/236-Л від 17.02.2016 року) та надати ОСОБА_1 відповідь та запитувані документи у встановленому Законом порядку.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вхідний № 001-25-4/235-Л від 17.02.2016 року) та надати ОСОБА_1 відповідь та запитувані документи у встановленому Законом порядку.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.