Справа № 489/5211/16-ц
Номер провадження 2/489/336/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Белінської - ОСОБА_2 (далі-відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом - ДТП) з вини відповідача, автомобілю позивача завдано матеріальних збитків. Вину відповідача встановлено судовим рішенням.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в розмірі 25390,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2016 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Встановлено, що 23.04.2016 відповідач, керуючи транспортним засобом по вул. Пушкінська в м. Миколаєві виїхав на регульоване перехрестя з вул. Нікольською на заборонений червоний сигнал світлофору та допустив зіткнення із транспортним засобом Лексус під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.08.2016 вище вказану постанову залишено без змін.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1192 ЦКУ визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), як це зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1996 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом безпосередньо до особи, яка завдала йому майнової шкоди та вина якої встановлена вище зазначеним судовим рішенням.

Сторони в судовому засіданні не заперечували факту виплати позивачу страховою компанією страхового відшкодування матеріальної шкоди 50 000 грн.

Відповідно до звіту № 123/06/2016 розмір матеріальної шкоди складає 96 362,07 грн.

Позивач звернувся до суду про стягнення меншої суми, а саме фактичних витрат в сумі 24 190 грн. (74190-50000) та витрат за оцінку 1200 грн.

Фактично понесені витрати підтверджуються копіями квитанції про сплату та рахунком і актом виконаних робіт.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Белінської - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Белінської - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 25390 (двадцять п'ять тисяч триста дев'яносто) грн. 00 коп.

Стягнути з Белінської - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв