Справа № 523/9529/15-ц
Провадження №2/523/1995/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в свої інтересах, а також від імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 Гараєвича, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Служба у справах дітей Одеської міської Ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в свої інтересах, а також від імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 Гараєвича, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Служба у справах дітей Одеської міської Ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності від 15.04.2014р. серія та номер 20530049 позивачці належить на праві власності трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

У вищевказаній квартирі зареєстровані: позивачка, ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_10, її дочка ОСОБА_3, діти дочки - ОСОБА_11, 2004р.народження та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою про склад сімї .

Позивачка стверджує, що в квартирі постійно проживають ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За твердженням позивачки, ОСОБА_5 в 2006р. залишила квартиру, та з цього часу в квартирі не проживає, ніяких речей її в квартирі немає. Діти відповідачки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, 2008 року, ніколи в квартирі не проживали. Позивачка стверджує, що вона не перешкоджала ОСОБА_5 проживати в квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 в 2012р. добровільно залишив квартиру, із цього часу вселитися в квартиру не намагався, в правоохоронні органи не звертався.

Позивачка також стверджує, що ОСОБА_9 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2012р. проживає за місцем мешкання та реєстрації свого батька ОСОБА_8: м. Одеса, вул.8 Березня, б.60.

В позовній заяві, позивачка стверджує, що відповідачі за комунальні послуги не сплачують, а тому вона вимушена сплачувати за них.

На підставі викладеного, позивачка просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 спільно з малолітніми дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також неповнолітнього ОСОБА_9 Гараєвича такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

В процесі розгляду справи позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві. Вона пояснила, що відповідачка ОСОБА_5 в 2006р. залишила квартиру, та з цього часу в квартирі не проживає, ніяких речей її в квартирі немає. Діти відповідачки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, 2008 року, ніколи в квартирі не проживали. Відповідач ОСОБА_4 в 2012р. добровільно залишив квартиру, із цього часу вселитися в квартиру не намагався, в правоохоронні органи не звертався. ОСОБА_15 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2012р. проживає за місцем мешкання та реєстрації свого батька ОСОБА_8: м. Одеса, вул.8 Березня, б.60.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_10 в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив задовольнити позовні вимоги, а також справу розглянути у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі, а також підтвердила факти, які викладені позивачкою в позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_16 в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. Так він пояснив, що відповідачка ОСОБА_5 тимчасово не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки між нею та ОСОБА_3 виникла конфліктна ситуація. Він пояснив, що з 2006р. відповідачка постійно відвідувала квартиру та проживала в ній, проте не бажала створювати незручності мешканцям квартири, а тому проживала у чоловіка. В той же час, відповідачка бажає бути зареєстрованою в квартирі спільно з малолітніми дітьми, оскільки не має іншого постійного місця проживання. Крім того, представник відповідача бажав застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в процесі розгляду справи зявився лише на одне судове засідання, при цьому будь-яких заперечень щодо суті позовних вимоги не надав. В останні судові засідання не зявлявся, про розгляд справи був повідомлений за місцем реєстрації, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_8, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 Гараєвича про розгляд справи неодноразово судом повідомлявся, проте жодного заперечення щодо суті позовних вимог не надав.

Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

Представники УДМС в Одеській області про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, які були встановлені в процесі розгляду справи.

Так судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 15.04.2014р. серія та номер 20530049 ОСОБА_1 належить на праві власності трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

У вищевказаній квартирі зареєстровані: позивачка, ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_10, її дочка ОСОБА_3, діти дочки - ОСОБА_11, 2004р.народження та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою про склад сімї.

В судовому засіданні встановлено, що в квартирі постійно проживають ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 в 2006р. в квартирі не проживає, особистих її речей в квартирі не має, оскільки вона фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 б. 102, кв. 38. Даний факт підтверджується актом листом Суворовської районної адміністрації від 04.12.2015р. №12-01/11977.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 пояснили, що дійсно ОСОБА_5 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2010р., оскільки в квартирі незручно проживати, зважаючи на кількість її мешканців.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_5 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причини понад один рік, оскільки незручності проживання не є підставою для збереження за мешканцям право на проживання в квартирі понад один рік.

Судом також вважає, що до даних правовідносини не можливо застосувати строки позовної давності, оскільки данні правовідносини є триваючими.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 в 2012р. добровільно залишив квартиру, із цього часу вселитися в квартиру не намагався, в правоохоронні органи не звертався. Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що необхідно ОСОБА_5, ОСОБА_4 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що малолітні діти відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, 2008 року, зареєстровані в квартирі, проте проживають спільно з матірю.

Позивачка також стверджує, що ОСОБА_9 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2012р. проживає за місцем мешкання та реєстрації свого батька ОСОБА_8: м. Одеса, вул.8 Березня, б.60. В той же час, у звязку з відсутністю будь-яких заперечень щодо суті позовних вимоги від відповідача, суд позбавлений можливості встановити обєктивні данні про причини відсутності неповнолітньої дитини, необхідності захисту або відновлення прав дитини.

Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

ОСОБА_15 вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх

права користування займаним приміщенням.

Пунктом 1 ст. 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., редакція зі змінами схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН

від 21 грудня 1995 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р.встановлено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Суд вважає, що оскільки малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_5, як члени сімї власника квартири, то сам факт відсутності у квартирі їх батьків понад один рік, не може бути безумовною підставою для визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Крім того, задоволення вищевказаних позовних вимог буде порушати права дітей на житло, а тому таки вимоги не підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає, що батьки дітей у разі їх реєстрації за новим місцем проживання, відповідно до ст. 29 ЦК України, повинні зареєструвати дітей за новою адресою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в свої інтересах, а також від імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 Гараєвича, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Служба у справах дітей Одеської міської Ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

3. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 квартири АДРЕСА_2 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя