Справа №469/24/17 06.03.2017 06.03.2017 06.03.2017
Справа №469/24/17-ц Головуючий першої інстанції Гапоненко Н.О.
Провадження №22-ц/784/529/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

06 березня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком Л.С.,

за участі прокурора - Цвікілевич Н.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2, Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про визнання незаконним та скасування окремих пунктів рішення сільської ради,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, в якому посилаючись на незаконну передачу належної державі земельної ділянки, яка розташована в межах прибережної захисної смуги та належить до земель лісогосподарського призначення, у приватну власність ОСОБА_2, просив визнати незаконним та скасувати пункти 1,2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 01 липня 2014 року №26 в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.75 га з кадастровим номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви.

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2017 року у відкритті провадження відмовлено з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області посилаючись на порушення районним судом норм процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу судді районного суду залишити без зміни, оскільки вона постановлена з додержанням норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі районний суд виходив з того, що розгляд спору, який виник між державою в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області, згідно зі ст.ст.3,15 ЦПК України і ст.ст.1,12 ГПК України відноситься до компетенції господарського суду, а не суду загальної юрисдикції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст.ст.1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до частин 1,2 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 ГК України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору господарським судом, відсутність у закону норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, з захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

При цьому, вимоги в інтересах юридичної особи до відповідача, який теж є юридичною особою, відповідно до ст.12 ГПК України підсудні господарському суду.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2017 року прокурор звернувся із позовом в інтересах держави в особі Березанської районної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування окремих пунктів рішення сільської ради.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, оскільки спір виник між юридичними особами щодо законності прийняття оскаржуваного рішення сільською радою, колегія суддів вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у відкритті провадження слід було відмовити, що вірно констатував і суд першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, що відповідно до ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення судового рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області - відхилити, а ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина