Справа № 458/1046/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/6483/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 5 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи Турківської міської ради Турківського району Львівської області, про демонтажсамочинно збудованої загорожі та відновлення стану земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 5 вересня 2017 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6 посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2001 року йому на праві власності належить житловий будинок А-1 за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 682 кв.м. Вказує, що йому надано право збудувати на земельній ділянці сарай, вбиральню та вигрібну яму. Стверджує, що суміжним власником садиби є відповідач, якому рішенням виконкому міської ради від 15 серпня 2013 року надано дозвіл на реконструкцію будинку АДРЕСА_1. Стверджує, що відповідач при будівництві будівлі звузив заїзд з боку своєї садиби ще встановив загорожу із стовпчиків на бетонній основі. Вказаною загорожею повторно звужено заїзд до його земельної ділянки по периметру, що відведена для будівництва допоміжних споруд. Зазначає, що ОСОБА_3 відмовляється демонтувати вказану загорожу, звільнити дорогу та його земельну ділянку, чим чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою ти житловим будинком. Вказує, що відсутність заїзду до будинку позбавила його можливості завезення до будинку необхідних речей, майна та доїзду до будинку автомобілів швидкої допомоги, пожежної; він змушений добиратися до свого будинку через сусідське володіння.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 грудня 2005 року ОСОБА_6 визнано власником житлового будинку АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці розміром 682 кв.м.

Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно зі ст. 126 цього кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивачем не подано суду жодного правовстановлюючого документу - державного акта про право власності, договору оренди, витягу про реєстрацію, який би посвідчував право власності або право користування земельною ділянкою, чи документа, який би засвідчував місце розташування земельної ділянки площею 682 кв.м.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Є встановленим, що предметом позову між ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є заїзд до будинковолодіння АДРЕСА_1 з приводу якого судами між тими самими сторонами неодноразово були постановлені рішення, ухвали, які вступили в законну силу.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17 лютого 2015 року встановлено, що ОСОБА_6 вже звертався з позовними вимогами до ОСОБА_3 щодо усунення перешкод в користуванні заїздом до житлового будинку і доступу до ділянки для будівництва господарської споруди шляхом знесення самовільно збудованої загорожі, захисту права власності, які неодноразово розглядались Турківським та Старосамбірським районними судами Львівської області, переглядалися апеляційним судом.

Судами встановлено, що між будинковолодіннями позивача і ОСОБА_3 передбачений та існує заїзд шириною 3 метри.

Рішенням Апеляційного суду від 11 листопада 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 не вчиняв жодних нових дій по зміні розміру заїзду шляхом самовільного встановлення огорожі, а також не чинив перешкод позивачу у будівництві господарської будівлі на його земельній ділянці, які б давали підстави для нового звернення з позовом до суду про усунення перешкод.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 захопив частину земельної ділянки позивача, чи в інший спосіб порушує, не визнає або оспорює права ОСОБА_6 на належну йому земельну ділянку.

Встановлено, що між будинковолодіннями ОСОБА_6 та ОСОБА_3 передбачений та існує заїзд шириною 3 метри, ОСОБА_6 не було надано суду жодного нового доказу, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 після 2014 року до 16 лютого 2015 року самовільно встановлювались будь-які стовпці на його земельній ділянці, не надано ним документів про належність йому цієї земельної ділянки. Заїзд до житлового будинку ОСОБА_6 з АДРЕСА_1 є вільним і немає ніяких перешкод для його використання, відсутня будь-яка загорожа на проїзді між будинками сторін.

Державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 7 серпня 2008 року підтверджується, що ОСОБА_3 на підставі рішень Турківської міської ради від 6 липня 2007 року № 517 та від 17 квітня 2008 року № 1020 є власником земельних ділянок, а саме: площею 0.1000 га у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 0,0555 га у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

З матеріалів справи вбачається, що між будинковолодіннями позивача і відповідачів (м. Турка, вулиця Потік.15 і 15 «А») існує спільний заїзд, на якому відсутня самовільна загорожа, проїзд вільний, відсутній грунт (інші насипи землі, будівельних матеріалів тощо).

З акта та схеми-абрису комісійного обстеження від 10 травня 2016 року вбачається, що фактичний розмір заїзду до будинковолодіння ОСОБА_6 на початку заїзду ( між будинками ОСОБА_3 та ОСОБА_7.) становить 3,05 м зі збільшенням до 4 м., конфігурація заїзду не змінилася.

При обмірі в натурі встановлено, що площа та конфігурація земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_3 на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та НОМЕР_3 від 7 серпня 2008 року, не відповідає площі та конфігурації, зазначеній в Державних актах. Комісією встановлено, що ОСОБА_6 самовільно захопив частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею - 0,04 га, шляхом встановлення загорожі з металевої сітки.

ОСОБА_6 користується земельною ділянкою ( без врахування самовільно захопленої ділянки, належної ОСОБА_3.), орієнтовною площею 0,10 га (0,0682 га згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2001 року та 0,0289 га - земля Турківської міської ради). Заїзд, який пролягає між будинковолодіннями ОСОБА_7 та ОСОБА_3, перебуває в спільному користуванні ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Судом встановлено, що після набрання законної сили рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_3 не вчиняв жодних нових дій по зміні розміру заїзду шляхом самочинно збудованої загорожі, не чинить перешкод позивачу у будівництві господарської будівлі на його земельній ділянці. Позивачем не надано доказів, що збудована загорожа встановлена саме на його земельній ділянці, правовстановлюючі документи на таку відсутні, не надано доказів, що ця загорожа займає заїзд, що унеможливлює доступ до земельної ділянки позивача. Відповідачем не вказано до якого стану належить привести земельну ділянку - заїзд до його будинковолодіння, не подано доказів про те, що стан цього заїзду не дає можливості заїхати до його будинковолодіння, про наявність насипу грунту на проїжджій частині заїзду не подані ним будь-які дані. Докази про захоплення відповідачами спільного заїзду чи створення ними перешкод у користуванні позивачу належною йому земельною ділянкою відсутні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, а також суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

З висновку експерта № 267/17 та долученого до нього плану вбачається, що фактичне розташування збудованих відповідачем ОСОБА_3 загорожі та розташування спільного заїзду на вулиці АДРЕСА_1 а також східна межа земельної ділянки ОСОБА_6, не відповідає проекту забудови ділянки АДРЕСА_1 відповідно до будівельного паспорта від 2003 року. Проектне розташування спільного заїзду та східної межі домоволодіння ОСОБА_6 зображені на плані, що додається до висновку. Будівництво ОСОБА_3 загорожі біля будівлі «кж» вплинуло на ширину, конфігурацію, рельєф спільного заїзду до земельної ділянки ОСОБА_6 на вулиці АДРЕСА_1 Львівської області в частині зменшення ширини, збільшення перепаду відміток землі, що унеможливлює заїзду на дану земельну ділянку на даний час.

Висновок експерта не узгоджується з поясненням позивача, що жодних змін щодо загорожі і змін щодо його земельної ділянки впродовж останніх років не відбувалося.

Висновки суду першої інстанції грунтуються на наявних у справах доказах.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 5 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 30.11.2017 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 11.12.2017 року

Помічник судді М.Б. Борачок