ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7960/17
провадження № 2/753/4656/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника третьої особи: КАСЯНЧУК М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя особа орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, 03.05. 2017 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 третя особа орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, свої вимоги мотивувавши тим, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 25 січня 1999 року Печорським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Києва, був укладений шлюб ( актовий запис № 41 ). Під час даного в родині народилося троє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте спільне життя у ОСОБА_8 та відповідача не склалося, з грудня 2009 року вони почали проживати окремо, вести окреме господарство, не підтримувати шлюбні відносини, відповідач все рідше почав турбуватися про спільних дітей. Даний шлюб був розірваний рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2011 року.

ОСОБА_5 залишилася проживати разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 та сама займалася вихованням дітей.

Протягом цього часу батько дітей не приділяв належної уваги розвитку, навчанню та вихованню дітей. Не піклувався про їх фізичний та духовний розвиток.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 раптово померла.

Старша дочка ОСОБА_2 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 року та на даний час опікується над двома малолітніми сестрами ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 готує документи до служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації для встановлення опіки над малолітніми сестрами.

Відповідно до довідки виданої КНП ЦПМСД № 1 Дарницького району міста Києва від 13 квітня 2017 малолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проходять медичні огляди в супроводі матері ОСОБА_5 або старшої сестри ОСОБА_2

Батько дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 04 квітня 2017 року надав нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дочок.

У зв"язку з вищезазначеним позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення батьківських прав. ( а. с. 37 ) .

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Касянчук Марія Василівна що діє на підставі довіреності № 101 - 109 / 02 від 04 січня 2017 року підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків під присягою ОСОБА_9, ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення в цивільній справі » за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 25 січня 1999 року Печорським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Києва, був укладений шлюб ( актовий запис № 41 ). Під час даного в родині народилося троє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України " встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б йому виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 6 ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства » передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 - ХII ( 789 - 12 ) від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, « необхідним у демократичному суспільстві », слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими ( п. 79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 року у справі « Кірнс проти Франції » ( Kearns v. France ) ( заява № 35991 / 04 ).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі « Мамчур проти України » від 16 липня 2015 року ( заява № 10383 / 09 ).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача збір в розмірі 640,00 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 209, 212, 214, 215, 223, 224 -226, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя особа орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, задовольнити .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 25 листопада 1997 року РНОКПП НОМЕР_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 25 листопада 1997 року РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_3 виданий 05 вересня 2013 року Дарницьким РВ ГУДМС України в АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення ручити сторонам в залі судового засідання, а відповідачу невідкладно надіслати рекомендованою поштою для відому

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК