Справа № 758/3025/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

прокурора - Павліченко В.О.

заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Києві заяву Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_2, визнаного у судовому порядку недієздатним, заінтересована особа - ОСОБА_1, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, якого за направленням психоневрологічного диспансеру 27.02.2017 року було госпіталізовано до відділення № 16 Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ», у зв'язку з погіршенням психічного стану: його неадекватною поведінкою, розмовляє «сам з собою», відмовою від прийому їжі та не бажанням приймати ліки в результаті чого представляє небезпеку для себе та оточуючих, потреби лікування лише в умовах стаціонару.

Посилається на те, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2013 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним, а згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року йому призначено опікуна ОСОБА_1

Зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра.

Мотивує вимоги тим, що при госпіталізації опікун ОСОБА_3 надала згоду на госпіталізацію ОСОБА_2.

Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення.

Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_2 страждає на хронічний психічний розлад у вигляді : Деменція внаслідок епілепсії травматичного ґенезу з вторинними генералізованими судомними нападами, психотичними еквівалентами, сутінковими розладами свідомості» F02.8 з МКХ-10.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи загострення психічного захворювання та стану ОСОБА_2, оскільки останній потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару звертаються з вказаною заявою до суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2, просив суд задовольнити заяву, оскільки його виписка може являти собою небезпеку для хворого та оточуючих людей, та в зв'язку з наявністю психотичної симптоматики, в результаті чого він вчиняє неадекватні вчинки, розмовляє»сам з собою», розкидав речі по квартирі, відмови від вживання ліків та їжі, нездатності критично оцінювати свої дії та свою поведінку, переоцінювання власних можливостей, неможливості самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, некритичності свого стану.

Заінтересована особа - ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги підтримує, просить суд застосувати лікування, оскільки стан брата сильно загострився, дійсно мають місце неадекватна поведінка, фактично самостійно вийти зі стану загострення хвороби він не зможе, добровільно також лікуватись згідно стану здоров'я не буде, однак це є необхідним на даний час з метою покращення його стану і лікування стаціонарно доцільне, брат не може самостійно оцінювати свої вчинки та дії, проявляє приступами епілепсії, відмовою від вживання їжі та ліків і тому необхідно надання йому допомоги в умовах саме стаціонару.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечує щодо задоволення заяви та погоджується на проведення його госпіталізації до психіатричного закладу з метою його лікування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, який вважає за доцільне застосування госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра

Відповідно до статті 14 Закону України « Про психіатричну допомогу « - Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 27.02.2017 року ОСОБА_2 - страждає психічним захворюванням з діагнозом: Деменція внаслідок епілепсії травматичного ґенезу з вторинними генералізованими судомними нападами, психотичними еквівалентами, сутінковими розладами свідомості» F02.8 з МКХ-10. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, в зв'язку з загостренням психічного стану, відсутністю критики до хвороби, паралогічне мислення з грубими асоціативними розривами, галюцинує, критика до свого стану відсутня, неможливості лікування в амбулаторних умовах та стану хворого, за своїм психічним станом потребує стаціонарного лікування оскільки виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

З наданого суду рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2013 року, вбачається, що ОСОБА_2 визнаний недієздатним та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року йому призначено опікуна ОСОБА_1.( а.с.5-6).

З наданих суду матеріалів вбачається, що опікуном ОСОБА_1 дано згоду на госпіталізацію ОСОБА_2 який відмовлявся від його госпіталізації та від лікування в стаціонарних умовах з метою покращення його стану.

Встановлено, що в зв'язку з наявністю у хворого психічного розладу та розвитку деменції внаслідок епілепсії травматичного ґенезу з вторинними генералізованими судомними нападами з психотичними еквівалентами, сутінковими розладами свідомості, наявності параноїдної симптоматики та елементів соціальної та власної небезпечності, неадекватністю поведінки, наявності реальних намірів вчинення дій, які становлять безпосередньо небезпеку для нього та для оточуючих, відмови від вживання ліків та їжі, відсутністю критики до свого стану, потреби стаціонарного лікування, може бути небезпечним для оточуючих у випадку його виписки, суд вважає необхідним задовольнити вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Дати згоду на госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко