АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1292/17
Провадження № 22ц/790/8273/16 Головуючий 1-ї інстанції Єрмоленко В.Б.
Справа № 639/7829/15-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

при секретарі Чабан А.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фангарант Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «НРП» про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності договору та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ст.ст.119, 121 ЦПК України залишено без руху для усунення її недоліків, в тому числі для сплати судового збору.

Не погодившись з ухвалою суду від 08.12.2016року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить цю ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо неможливості застосування до заявлених ним вимог ч.5 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказує на те, що він, як споживач, звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, вимоги якої випливають із укладеного ним договору фінансового лізингу, який віднесено до фінансових послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 293 ЦПК України визначено перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. Згідно п.9) ч.1 цієї статті окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1, у порушення вимог ст.119 ЦПК України, не надано відповідного документу на підтвердження сплати судового збору.

Колегія погоджується з доводами суду, наведеними в оскаржуваній ухвалі, щодо необхідності сплати судового збору у визначеному розмірі.

Так, із позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що заявлені ним вимоги зводяться до: 1. визнання недійсним договору прямого лізингу №121941008 від 14.09.2015року, укладеного ним з ТОВ «ФК «Фангарант Груп»; 2. застосування наслідків визнання правочину недійсним у вигляді стягнення з ТОВ «ФК «Фангарант Груп» на його користь грошових коштів, сплачених за договором прямого лізингу №121941008 від 14.09.2015року, в сумі 4 110грн. 3. стягнення солідарно з ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та ТОВ «НРП» на користь позивача моральну (немайнову шкоду) в розмірі 30 000,00грн.; 4. стягнення солідарно з ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та ТОВ «НРП» на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 5 500,00грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 в якості підстави для несплати судового збору при подачі позову до суду по такій категорії справ посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів повністю погоджується з доводами суду щодо обовязку сплати позивачем судового збору при подачі позову у визначеному в ухвалі розміру, враховуючи те, що між сторонами існували договірні правовідносини, які випливають з договору лізингу і які регулюються главою 58 ЦК України, а тому до даних правовідносин не може бути застосовані положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Судом правильно визначено, що відповідно до розяснень, які містяться у п.31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання правочину недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшкодованого майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до п.10) частини першої статті 80 ЦПК (1618-15) за загальною сумою всіх вимог.

Частиною 3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру.

Відповідно до вимог ст.4 ЗУ «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, розмір судового збору становить 1% (відсоток) ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6 890,00грн.), встановленої її законом станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, а з позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Окрім того, практика Верховного Суду України свідчить, що ВСУ зобовязує споживачів сплачувати судовий збір, посилаючись на ту обставину, що зі змісту змін, унесених до ст.5 Закону «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон «Про захист прав споживачів, убачається: з 1.09.2015 споживачі за позовами, повязаними з порушенням їхніх прав, не належать до субєктів, які звільняються від сплати судового збору в усіх інстанціях.

Тому посилання представника апелянта на положення Закону «Про захист прав споживачів» не беруться до уваги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.1) ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Апеляційна скарга ОСОБА_1, яка подана на ухвалу суду, не була сплачена судовим збором в розмірі 275,60грн., згідно з вимогами ЗУ України «Про судовий збір», а тому вказана сума підлягає стягненню з апелянта в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 307ч.2п.1), 312ч.1п.1). 313, 314ч.1п.4), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -