АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/873/17 Справа № 191/3570/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженого співвласників пайового майна КСП ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровського області ОСОБА_3 третя особа: Новоолександрівська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до уповноваженого співвласників пайового майна КСП ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровського області ОСОБА_3 третя особа: Новоолександрівська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до уповноваженого співвласників пайового майна КСП ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровського області ОСОБА_3 третя особа: Новоолександрівська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з договору № 11 оренди майна з правом викупу від 29.12.2008 року вбачається, що між уповноваженою особою співвласників майна отриманого у спільну часткову власність в результаті виходу КСП ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 який діяв в інтересах співвласників пайового майна колишнього КСП ім. Леніна, Синельниківського району Дніпропетровської області та ОСОБА_2, було укладено договір оренди з правом викупу майнового комплексу МТФ №3 колишнього КСП ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровської області, вартістю 70 000 гривень зі строком дії договору з моменту підписання до 31.12.2010 року.

В довідці, яка надана позивачем зазначено, що сума 70000 гривень, згідно договору оренди з правом викупу сплачена пайщикам КСП ім. Леніна у повному обсязі.

З акту приймання - передачі об'єктів нерухомого майна від 30.12.2008 року вбачається, що ОСОБА_3, уповноважений від власників майна та ОСОБА_2, склали цей акт про те, що діючи на основі рішення загальних зборів від 27.02.2007 року, уповноважений ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв в належному стані об'єкт нерухомого майна МТФ №3 згідно договору оренди майна з правом викупу №11 від 29.12.2008 року.

В довідки наданій КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1599 від 07.10.2015 року, зазначено, що згідно архівних даних будівля молочно-товарної ферми №3 розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за інвентаризована за користувачем ОСОБА_2

Рішенням про внесення змін до рішення виконкому №42 від 18.09.2007 року відносно встановлення адреси, господарчому комплексу колишньої МТФ №3, у зв'язку з виговленням технічної документації на дане приміщення було встановлено поштову адресу АДРЕСА_1.

Станом на 17.06.2010 року на ім'я позивача ОСОБА_2, як користувача нежилого приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, КП Синельниківським МБТІ був виготовлений технічний паспорт, який міститься на а.с.16-23.

З рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №23293515 від 30.07.2015 року, вбачається, що державний реєстратор відмовив ОСОБА_2, у державній реєстрації права власності на нежитлові будівлі молочно-тваринної ферми, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що не надано документів, що підтверджує речове право на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1

В акті прийому-передачі від 30 травня 2000 року підтверджується, що КСП ім.. Леніна Синельниківського району Дніпропетровської передало зі складу КСП а уповноважений співвласників майна КСП ім.Леніна ОСОБА_3. прийняв єдиним майновим комплексом майно вказаного КСП з додатком про перелік майна, що передається від КСП ім. Леніна згідно рішення загальних зборів від 23 травня 2000 року.

З квитанцій до прибуткового касового ордера вбачається, що ОСОБА_2, було сплачено за комплекс МТФ №3 24.03.2009 року -25000 грн.; 29.12.2009 року -20000 грн.; та 19.06.2012 року -25000 грн.

Згідно зі ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3.4 ст.334 ЦК України, яка діяла в редакції станом на 29.12.2008 р. (на момент укладення договору оренди з правом викупу)- право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст.220 ЦК України- у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що договір відчуження нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Також дослідивши копію протоколу №4 зборів уповноважених членів КСП ім. Леніна від 23.05.2000р. з якого вбачається, що уповноваженим від співвласників КСП ім. Леніна, був обраний ОСОБА_3 Інших документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_3 на момент вчинення договору оренди з правом викупу від 29.12.2008 року, а саме довіреність від КСП ім. Леніна на ім'я ОСОБА_3, копія Статуту КСП ім. Леніна - до суду не надано.

Також позивач звернувся з позовом до фізичної особи - уповноваженого КСП ім. Леніна ОСОБА_3 Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи щодо припинення або ліквідації юридичної особи КСП ім.Леніна.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України- правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Також в матеріалах справи відсутні документи, які належним чином підтверджують право власності КСП ім. Леніна на зазначений об'єкт нерухомого майна, станом на момент укладення договору оренди з правом викупу від 29.12.2008 року - не надані відомості про реєстрацію права власності, інвентаризаційні відомості на зазначений об'єкт нерухомості), що в свою чергу унеможливлювало укладення нотаріально посвідченого договору відчуження нерухомого майна .

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

З урахуванням викладеного договір оренди з правом викупу від 29.12.2008 року, укладений між уповноваженим співвласників майна КСП ім.. Леніна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосувався відчуження нерухомого майна, а тому підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Крім того, зазначений договір оренди з правом викупу від 29.12.2008 року, укладений між уповноваженим співвласників майна КСП ім.. Леніна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не був нотаріально посвідчений, оскільки власник майна КСП ім. Леніна не вчинив дій, необхідних для нотаріального посвідчення зазначеного договору- не провів технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна, не зареєстрував за собою право власності на зазначене нерухоме майно.

Також, позивач не довів належними та допустимими доказами те, що відповідач фізична особа ОСОБА_3 - є особою, яка була уповноважена від імені юридичної особи КСП ім. Леніна на відчуження нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами те, що саме ОСОБА_3 був повноважною особою, яка мала достатній обсяг повноважень для укладення договору відчуження майна у формі договору оренди з правом викупу, станом на 29.12.2008 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича