Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/126/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 7 392,97 доларів США на термін до 16.10.2010 року. Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27.05.2015 року в розмірі 50 878,32 доларів США, з яких: 7569,43 доларів США заборгованість за кредитом; 14775,47 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 299,19 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 28234,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути зазначену суму боргу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема зазначає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки переривався шляхом предявлення позову до відповідача про звернення стягнення на предмет застави.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналізуючи обставини справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено, що 19.07.2007 року сторони уклали кредитний договір № KGAWAE00008954, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 7 392,97 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 0,88 %, строком до 16.07.2010 року /а.с.7-8/.

Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 20.07.2007 року по 27.05.2015 року, відповідач має заборгованість в розмірі 50 878,32 доларів США, з яких: 7569,43 доларів США заборгованість за кредитом; 14775,47 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 299,19 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 28234,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором /а.с.4-5/.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності /а.с.38/.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № KGAWAE00008954 від 19.07.2007 року у розмірі 221442 грн. 45 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ модель 21104 2005 року випуску /а.с.51/.

Отже, мало місце переривання перебігу строку позовної давності, що свідчить про початок перебігу нового строку позовної давності, починаючи з 29 листопада 2012 року.

Таким чином, позов банком предявлений в межах строку позовної давності, а тому він має право на стягнення суми кредитної заборгованості.

Проте, розраховуючи розмір кредитної заборгованості, необхідно врахувати межі позовної давності, передбачені ст. 257-258 ЦК України.

Так, стягненню з відповідача на користь банку підлягає заборгованість за кредитом в розмірі 7569,43 доларів США, заборгованість по відсоткам в межах загальної позовної давності в сумі - 6297,85 доларів США.

Одночасно колегія судів враховує те, що пеня підлягає стягненню лише в межах одного року, оскільки період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік, і складає 6369,03 доларів США.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20 236, 314 доларів США, як складається із заборгованості: за кредитом - 7569,43 доларів США, по відсотках 6297, 85 доларів США, по пені 6369, 03 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3654 грн. та 4019 грн. 40 коп. за подачу апеляційної скарги.

В решті вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: