Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Славутського міського суду Київської області від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому відкрито кредитну лінію на суму 60 800 грн. терміном до 14 липня 2013 року включно. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань банк уклав з ОСОБА_5 договір поруки. Позичальник не виконав належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання, а тому станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 556 725,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 30 450,73 грн.; заборгованості зі сплати відсотків - 14 689,29 грн.; трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 2 615,40 грн.; інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом - 1 037,05 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідачів солідарно вказану вище заборгованість.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по кредитному договору, а саме: суму простроченої заборгованості за кредитом - 30 450,73 грн.; суму простроченої заборгованості по процентах - 14 689,29 грн.; суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 45 140,02 грн.; суму трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 2 615,40 грн.; суму інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредит - 1 037,05 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родові Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 303 800,32 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року в частині вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2008 року у розмірі 91 645,20 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2008 року в розмірі 91 645,20 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 46 645,20 грн., з яких прострочена заборгованості по кредиту - 29 437,40 грн., заборгованість зі сплати відсотків за користуванням кредитом - 14 186,67 грн., трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту - 1 682,11 грн., трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості зі сплати процентів - 802,54 грн., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по кредиту - 362,48 грн., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості зі сплати процентів - 174 грн. та пені - 45 000 грн. Виіршено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 липня 2008 року між відкритим акціонерним «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкривав позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 60 800 грн. терміном до 14 липня 2013 року включно зі сплатою 19 % річних, а ОСОБА_4 зобов'язався до 10 числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 013 грн. та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Судами також встановлено, що позичальник почав допускати прострочення щомісячних платежів по кредиту та процентах починаючи з 13 січня 2009 року, у зв'язку з чим на прострочені суми платежів банком нараховувалась пеня за ставкою 1,6 % протягом періодів прострочення, три проценти річних та інфляційні втрати від суми прострочених платежів.

Станом на 12 вересня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 433 182,48 грн., а станом на 28 лютого 2014 року - 556 725,77 грн.

Відповідно до виписок по особових рахунках ОСОБА_4 за період з 14 липня 2008 року по 12 вересня 2013 року та з 14 червня 2008 року по 28 лютого 2014 року останній платіж на виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позичальником було зроблено 12 січня 2011 року на суму 3 000 грн., з якої: 1 037,75 грн. банком було зараховано на погашення прострочених процентів, а 1 962,25 грн. зараховано на погашення простроченого кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору від 14 липня 2008 року сторони встановили як строк дії договору - до 14 липня 2013 року включно, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа (включно) кожного календарного місяця.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 квітня 2016 року № 6-2520цс15, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, суди дійшли вірного висновку щодо необхідності зменшення розміру пені через значне перевищення суми неустойки суми збитків, що є істотними обставинами відповідно до норм ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Славутського міського суду Київської області від 21 вересня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К.Гримич

О.С.Ткачук