АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/373/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30,34 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_7 предявив позов до ПАТ «СК «Еталон», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 07 жовтня 2013 року о 8 год. 30 хв. ОСОБА_6 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Дашкевича, 60 при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_8 В результаті зіткнення автомобіль Skoda Superb, отримав технічні ушкодження.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2013 року визнано винним у скоєнні ДТП водія ОСОБА_6

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована ПАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № АС/6538184 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб визначена 50 000 грн.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 14 листопада 2013 року № 158 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 21 321 грн. 41 коп. Ремонт автомобіля був здійснений ТОВ «Автогор» і вартість проведеного ремонту становить 29 192 грн. 30 коп.

Позивач зазначає, що ПАТ «СК «Еталон» 27 серпня 2014 року сплатила ТОВ «Автогор» ще додатково 18 000 грн. Загальна сума проведеної виплати становить 21 321 грн. 41 коп. Фактична вартість відновлення автомобіля становить 30 667 грн. 90 коп., ПАТ «СК «Елатон» не виплатила ТОВ «Автогор» 9 247 грн. 49 коп.

Тому загальна сума майнової шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «СК «Еталон» становить 24 610 грн. 62 коп., яка складається із : 9 346 грн. 49 коп. - невиплачена сума страхового відшкодування, 3000 грн. - моральна шкода, 4 670 грн. 43 коп. пеня , 7 593 грн. 70 коп. - інфляційні.

Також позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 12 012 грн. 24 коп., з яких 11 332 грн. 24 коп. на відшкодування товарної вартості автомобіля, 680 грн. майнової шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 11 332 грн. 24 коп., 450 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження та 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, всього 12 333 грн.44 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову до ПАТ «СК «Еталон» та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в цій частині.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Але таким вимогам закону рішення суду повністю не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних суд першої інстанції виходив із того, що 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюється. Не підлягає до стягнення і різниця у вартості ремонту автомобіля.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, 07 жовтня 2013 року об 08 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Дашкевича, 60 при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_8 В результаті зіткнення автомобіль Skoda Superb, отримав технічні ушкодження.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_7 являється власником автомобіля НОМЕР_2.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2013 року визнано винним у скоєнні ДТП водія ОСОБА_6

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована ПАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № АС/6538184 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся до ПАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування.

15 квітня 2014 року страхова компанія перерахувала 3 321 грн. ТОВ «Автогор» підприємство яке виконувало ремонт автомобіля ОСОБА_7

27 серпня 2014 року страхова компанія перерахувала 18 000 грн. ТОВ «Автогор» на ремонт автомобіля.

27 серпня 2014 року страхова компанія також перерахувала в АТ «ОСОБА_9 Аваль» 1 867 грн. 62 коп. як пеню для отримання ОСОБА_7 Вказані кошти знаходяться в банку і ОСОБА_7 може їх отримати.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 37 Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів.

Частиною 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, за наявності документів, зазначених в ст. 35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимоги заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснити його.

Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору ( застрахованій особі).

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-126цс14), 01.06.2016 (справа 6-927цс16).

Тому страхова компанія повинна сплатити позивачу ОСОБА_7 інфляційні в сумі 4 434 грн.43 коп. за період з 01.10.2014 року по 28.04.2016 року із недоплаченої суми 7 879 грн. 89 коп.

Стягнення 3% річних позивач в своїй позовній заяві не просив і тому суд не може вийти за межі позовних вимог.

Підлягає також стягненню пеня в розмірі 2 802 грн. 81 коп. (4 670.43 1 867.62).

Згідно із ст. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Із справи випливає, що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 14 листопада 2013 року матеріальні збитки складають 21 321 грн.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 16 травня 2014 року матеріальні збитки складають 40 038 грн. в звязку із зміною цін на товари та роботи.

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Автогор» від 13 травня 2014 року вартість відновлювального ремонту складала 29 192 грн. 20 коп.

Листом від 06.07.2015 року ТОВ «Автогор» підтвердив, що для ремонту автомобіля був виставлений рахунок 29 192 грн. 30 коп.

Тому фактично на ремонт автомобіля було витрачено 29 192 грн. 30 коп.

Страхова компанія недоплатила 7 879 грн. 85 коп. ( 29 191.30- 21 312.45), яка і підлягає до стягнення.

Що стосується моральної шкоди то суд виходить із наступного:

Відповідно до ст. 23.1 Закону моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

За положеннями ст. 261 Закону страховик відшкодовує потерпілому фізичній особі яка зазнала ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Поскільки завдана матеріальна шкода, а не шкода здоровю, то моральна шкода із страхової компанії не підлягає до стягнення.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення по наступних підставах.

Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це не встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.

Вказані правовідносини також регулюються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України та Фонду держаного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року № 1074/8395 (далі Методика).

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрата товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальні збитки).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього ) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршення товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, зєднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу ( у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднесення витрати на його відновлення до конкретних виявлених реальних збитків.

У пункті 32.7 статті 32 Закону ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, повязану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величини втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновленням пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи зміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршую зовнішній вигляд КТЗ ( скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі зміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умовами, що не впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозвязку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988 , статті 1194 ЦК , пункту 32.7 статті 32 Закону ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6. 1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика , то його згідно зі статтями 1166. 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Також із відповідача ОСОБА_6 правильно стягнуто 450 грн. за проведення товарознавчого дослідження автомобіля, поскільки Законом не передбачено такого відшкодування страховиком.

Таким чином рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Із страхової компанії підлягає також стягненню судові витрати, а саме 1 844 грн. за правову допомогу в апеляційній інстанції і 606 грн. 34 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 2 450 грн. 34 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2016 року відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2016 року змінити, скасувавши рішення в частині позову ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення коштів.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_7 7 879 грн. 89 грн. недоплаченого страхового відшкодування, 2 080 грн. 81 коп. пені, 4 434 грн. 43 коп. інфляційних , а всього 15 117 грн. 13 коп.

В задоволенні позову про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_7 судові витрати 2 450 грн. 34 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :