Єдиний унікальний номер 728/173/17 Номер провадження 2/728/129/17
7 березня 2017 року місто Бахмач
Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Пархоменка П.І.
секретаря судового засідання - Горбач Н.Д.
представника позивачів - ОСОБА_1
відповідач - не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
І. Зміст позовних вимог.
1. 30 січня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
2. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що вони є власниками житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. На даний час відповідач зареєстрований в будинку позивачів, проте не проживає в ньому з червня 2007 року, але добровільно не бажає знятися з реєстрації.
3. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві.
4. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений через опублікування оголошення у пресі про виклик до суду відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК).
5. Зі згоди позивача Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК.
ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
6. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 21 грудня 2004 року (а.с.9) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06 травня 2005 року (а.с.10).
7. Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.32) підтверджується, що позивач ОСОБА_2 змінила своє прізвище після одруження на ОСОБА_3
8. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується карточкою прописки (а.с.11) та довідкою Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області про склад сім'ї № 184 від 01 січня 2017 року (а.с.13).
9. В судовому засіданні встановлено, що у вказаному будинку відповідач не проживає з червня 2007 року.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданими в судовому засіданні.
ІV. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
10. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
11. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», пункт 41).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
12. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «Андрій Руденко проти України»).
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
13. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України», пункт 47).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
14. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є членом сім'ї власників житла (позивачів), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім'ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
15. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивачів (їх права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ними зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
16. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в
цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
17. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач є батьком позивачів і проживав в будинку, як член їх сім'ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
18. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
19. Проте, як була зазначено вище відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
20. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2007 року.
Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірному будинку, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.
21. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що він не є власником
житла в якому проживають позивачі, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивачів), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
22. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 10, 60, 61, 213 - 215, 224-227 Цивільно процесуального кодексу України, статтями 14-16, 20, 317, 321, 405 Цивільного кодексу України, статтями 64, 65, 156 Житлового кодексу України, Суд, -
1.Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
2.Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачу, який не з'явився в судове засідання, направити рекомендованим листом із повідомленням копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільно процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко