Провадження № 2/760/18/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Солом»янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Чеботаренка А.П.

позивача- ОСОБА_5

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім"я розпалась і примирення неможливе.

Посилається в позові на те, що з жовтня 2003 року перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей.

Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач проявляє агресію щодо неї, застосовував фізичну силу, не займається вихованням та утриманням дітей.

В червні 2016 року під час перебування її у відпустці за межами міста Києва відповідач повідомив, що зібрав свої речі і буде жити окремо.

Вони припинили подружні відносини, проживають окремо в різних будинках, не ведуть спільного господарства.

Вважає, що їх сім»я збережена бути не може, а тому просить задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, одночасно висловивши бажання, щоб діти після розірвання шлюбу проживали з ним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім»ї. Конфлікти, що виникали між ними, привели до її розпаду. Починаючи з червня 2016 року сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо.

Строк, наданий сторонам на примирення, результатів не дав, сторони не примирилися.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що відповідач лише просив її відмовитися від позову про розірвання шлюбу, однак будь-яких конструктивних заходів, які б можна було розцінювати як бажання примиритися та зберегти сім»ю, не вживав.

Вона, в свою чергу, будь-яких заходів до примирення також не вживала, не бажаючи продовжувати шлюб.

Даних обставин не спростовував і відповідач, хоч і заперечував проти розірвання шлюбу та одночасно зазначив, що в разі розірвання шлюбу судом він бажає, щоб діти проживали з ним.

За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім'ї випливає, що однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що з червня 2016 року вони проживають окремо, хоч і в одному дворі, спільного господарства не ведуть.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що їх сім»я розпалась, намірів зберегти сім»ю вона не має і поведінка відповідача також свідчить про відсутність такого наміру в нього.

Даних обставин відповідач у судовому засіданні не спростував.

З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція позивачки з приводу розірвання шлюбу та її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ»я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім»я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Керуючись ст.ст.3, 104,110,112-113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,4,10,11,57-60,212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2003 року в відділі РАЦС Солом»янського РУЮ у м. Києві / а/з № 1710 / між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя