Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 0827/5440/2012 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Номер провадження 22-ц/778/382/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

ОСОБА_2

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, треті особи Запорізька міська рада, Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Шевченківському району про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТОВ ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 21 березня 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ZPMHGK, відповідно до п.п. 1.1, 8.1 якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 124390 доларів США строком до 12 березня 2028 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 12 березня 2008 року уклали договір іпотеки № ZPMHGK, згідно з п. 35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, житловий будинок житловою площею 21,4 кв.м, з житловою прибудовою житловою площею 37,0 кв.м, загальною площею 99,0 кв.м, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі, буд. 12 а, яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по погашенню кредиту та відсотків, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким є спірний житловий будинок, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення усіх мешканців, на письмову вимогу іпотекодержателя звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання вимоги, відповідач не відреагувала, її реєстрація за адресою предмета іпотеки перешкоджає його реалізації.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив виселити із зняттям з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживаються у житловому будинку розташованому за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі, б. 12 а, покласти на відповідача понесені судові витрати.

У вересні 2012 року позивач уточнив позов та зазначив, що в процесі розгляду справи встановлено, що за адресою предмета іпотеки, крім відповідача ОСОБА_4, зареєстрована її донька малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також підлягає виселенню із зняттям з реєстраційного обліку з тих самих підстав, що викладені у позові.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року залучено Запорізьку міську раду та Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Шевченківському району, як третіх осіб без самостійних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки положення ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР та будь-яка інша норма чинного законодавства України не покладають обовязку на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати відповідачу інше постійне жиле приміщення і зазначити його у позовній заяві. Питання надання іншого житла не відноситься до обовязку позивача. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відсутність житлового фонду для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що придбані ними за рахунок кредитних коштів, згідно інформації Запорізької міської ради не є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення, оскільки зазначена інформація витребовується і застосовується під час виконання судового рішення. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір №ZPMHGK про надання кредиту у сумі 124390,00 доларів США, з яких готівкою видано 99900,00 доларів США на придбання нерухомості, а також 24490,00 доларів США на страхування виданого кредиту оформлено у вигляді кредитної лінії (а.с. 5-7).

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12-а, на придбання якої частково виданий кредит (а.с. 13-15).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2011 року у цивільній справі № 0827/2-1133/11 задоволений позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 та звернено стягнення на предмет іпотеки житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12-а. (а.с. 16-17).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2008 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 червня 2008 року, ОСОБА_4 придбала у власність житловий будинок за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12-а за грошову суму 732250,00 грн., що є еквівалентом 145000 доларів США, які передані продавцю готівкою повністю при підписанні договору. (а.с. 123-124).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформації Запорізької міської ради, на теперішній час житловий фонд для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою, у м. Запоріжжі відсутній, а позивачем не зазначено ані постійного, ані тимчасового жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, тому правові підстави для виселення відповідачів відсутні.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі,яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Дані про постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15 ,від 24 червня 2015 року у справі № 6- 447цс15 , від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1061цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Однак, як встановлено, судом, житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12-а, що переданий в іпотеку Банку, придбаний як за кредитні кошти 99000 доларів США, так і за особисті кошти 45100 доларів США.

Крім того, при вирішенні спору суд встановив, що на час розгляду позову позивачем не зазначено іншого постійного жилого приміщення для виселення відповідача та її неповнолітньої дитини.

За інформацією Запорізької міської ради, на теперішній час, у м. Запоріжжі не створений житловий фонд для тимчасового проживання осіб, виселених через звернення стягнення на житлові приміщення, що придбані за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою. (а.с. 147).

Разом з цим, за змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна,право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

За інформацією органів опіки та піклування, звернень від будь-яких осіб, установ, щодо відчуження житла за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12а, до відділу по Шевченківському району служби у справах дітей не надходило. (а.с. 133).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про виселення малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки відповідача ОСОБА_4 із житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Руставелі 12-абез надання іншого постійного житла або з фондів житла для тимчасового проживання, внаслідок чого вона втрачає право користування нерухомим майном, без згоди органу та піклування, відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих на даків, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: