Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/88/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 4 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони приватизували квартиру АДРЕСА_1.

Отже зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, однак ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватись цим житлом та не визнає її право власності на ? частину даного житлового приміщення.

З огляду на вищезазначене, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила поділити квартируАДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на кімнату №2, площею 10,67 кв.м. з лоджією, а також визнати за відповідачем право власності на кімнату №1, площею 17,50 кв.м. Кухню, два коридори, кладову, ванну кімнату і туалет залишити у їхньому спільному користуванні.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 60/100 частин спірної квартири, які складаються з кімнати №1, площею 10,7 кв.м., яка є додатковою житловою площею, наданою йому на підставі ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також ? частини кімнати №2, площею 18,1 кв.м., ? частини кухні, площею 7,7 кв.м., ? частини ванної кімнати площею 2,7 кв.м., ? частини туалету, площею 1,3 кв.м., ? частини коридору, площею 8,2 кв.м., ? частини кладовки, площею 0,7 кв.м., ? частини лоджії, площею 3,27 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 40/100 частин вказаної квартири, які складаються з ? частини кімнати №2, площею 18,1 кв.м., ? частини кухні, площею 7,7 кв.м., ? частини ванної кімнати, площею 2,7 кв.м., ? частини туалету, площею 1,3 кв.м., ? частини коридору, площею 8,2 кв.м., ? частини кладовки площею 0,7 кв.м., ? частини лоджії площею 3,27 кв.м.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 4 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним по ? частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині визнання за ним та ОСОБА_2 права власності по ? частині житла за кожним та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що спірна квартира була виділена йому як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС. Отже, маючи право на додаткову площу, він правомірно вважає, що належна йому частка у даному житловому приміщенні становить 60/100.

При вирішенні спору суд вийшов за межі позовних вимог, не застосував положення Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийшов до помилкового висновку про те, що частки співвласників є рівними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 не визнала доводи апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1990 року по 12 липня 1994 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Черняхівської селищної ради №34 від 24 липня 1992 року ОСОБА_1, який є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом 2 групи, виділено квартиру АДРЕСА_1, на сім'ю у складі 2 чоловік.

Розпорядженням відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної державної адміністрації НОМЕР_1 від 28 грудня 1993 року зазначена квартира передана у спільну власність подружжя.

28 грудня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1, відповідно до якого сторони набули право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

За правилами ч.1 ст.22, ч.1 ст.28 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Аналогічні положення містяться й у ч.1 ст. 60, ст.70 СК України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що дане житлове приміщення є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вони при зверненні із заявою до органу приватизації не визначили співвідношення розподілу часток квартири, а свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 28 грудня 1993 року є дійсним.

Оскільки спірна квартира не може бути поділена в натурі між співвласниками та жоден з них не погодився на присудження грошової компенсації вартості належної йому частки, суд прийшов до вірного висновку про визнання за кожним із подружжя права власності на ? частину цього житла.

Та обставина, що ОСОБА_1 має право на додаткову житлову площу відповідно до положень ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки зазначена квартира передана у спільну власність без визначення часток.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині визнання за сторонами права власності на ? частину житлового приміщення за кожним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

В решті рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 4 січня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_1,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча : Судді: