Справа № 750/261/17
Провадження № 2/750/527/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

за участю відповідача та представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відібрання у неї малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з відповідача на свою користь і на користь своєї доньки ОСОБА_3 по 20 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачка без його згоди як батька малолітньої дитини змінила місце проживання дитини та утримує її у себе, чим спричинила йому та його малолітній доньці моральну шкоду.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування 1500 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач завдав їй моральних страждань у зв'язку зі зверненням до суду з указаною позовною заявою, в якій викладені неправдиві факти.

В судове засідання позивач не зявився, до його початку надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, враховуючи необхідність судового розгляду на виконання рішення Європейського суду с прав людини, вважає, що головна підстава його позову відсутня, оскільки 25 липня 2016 року рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 128 припинено піклування над його неповнолітньою дочкою ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову та не підтримувала вимог за зустрічним позовом.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судовому засіданні висловила бажання проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_2

Представник третьої особи органу опіки і піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, думку неповнолітньої ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася 05.05.2002 року, її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Мати неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла 16.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4).

25 липня 2016 року рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 128 припинено піклування ОСОБА_2 над неповнолітньою ОСОБА_3

Статтею 6 СК України встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

На даний час ОСОБА_3 досягла чотирнадцятирічного віку.

Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню; під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (пункт 2).

Відповідно до положень статті 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи думку неповнолітньої ОСОБА_3, яка виявила бажання проживати з бабусею ОСОБА_2, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відібрання дитини.

За таких підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, а також суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не підтримала таких вимог та не довела в судовому засіданні їх обґрунтованість.

керуючись ст. ст.10, 60, 209, 212, 213, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини та відшкодування моральної шкоди відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя