Справа № 461/5297/16 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/1602/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму авансу у розмірі 372756 грн. 14 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 4003 грн. 17 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що взаємна домовленість між сторонами щодо реалізації будинку свідчить про виникнення між ними договірних відносин, відповідно до яких він взяв на себе зобов'язання перед позивачем не продавати будинок іншим особам та чекати до часу, коли позивач оформить банківський кредит та укладе з ним договір купівлі-продажу будинку. Зазначає, що в якості забезпечення виконання взятого на себе зобов'язання в частині придбання будинку, за пропозицією ОСОБА_4, сторони в письмовій формі уклали договори завдатку, за якими ОСОБА_4 передав йому грошові кошти в сумі 372 756,14 грн., як завдаток, що вказано у розписках. Стверджує, що сторони не домовлялися та визначали жодних підстав та передумов, у відповідності з якими, відповідач зобов'язаний повернути кошти. Вважає помилковим посилання суду на постанову Верховного Суду України від 13.02.2013 року, прийняту у справі №6-176цс12, оскільки в ній йде мова про спір, який виник між сторонами на підставі укладеного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не завдатку, який є засобом забезпечення виконання зобов'язання та суттєво відрізняється від попереднього договору купівлі-продажу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Позивачем по справі були передані відповідачу, кошти за придбання житлового будинку, що знаходився за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Успенська бічна, 8, трьома платежами розмірі по 5 000 (п'ять тисяч доларів США, тобто на загальну суму 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, що підтверджується відповідними розписками, а саме:

розписка від 23 липня 2016 року на суму 5 000 (п'ять тисяч) доларів США;

розписка від 27 липня 2016 року на суму 5 000 (п'ять тисяч) доларів США;

розписка від 28 липня 2016 року на суму 5 000 (п'ять тисяч) доларів США.

Вказані суми зазначено як завдаток за будинок. (а.с.7-9)

В подальшому позивач з покликанням на виявлені спеціалістом недоліки житлового будинку, а також земельної ділянки на якому він розташовувався, усунення яких потребувало значних капіталовкладень, та було невигідним відмовився від укладення договіру купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Львівська область Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Успенська бічна, 8.

Вимоги позивача по справі про повернення 15 000 доларів США відповідачем не задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо правової природи переданої грошової суми, як авансу, що є способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, а відтак і про те, що такий підлягає поверненню.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов»язання може мати місце лише у випадку наявності зобов»язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами.

Оскільки, договір купівлі-продажу будинку, чи попередній договір купівлі-продажу будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, то передані ОСОБА_4 ОСОБА_2 кошти у розмірі 15000 доларів США є авансом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, згідно з якою внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Посилання апелянта на розписки, у яких сторони зазначили, що передані кошти є завдатком, не можуть прийматись до уваги, оскільки між сторонами не виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 570, 571 ЦК України, а сплачена сума є авансом, в зв»язку з чим відсутні правові підстави для набуття відповідачем вказаної суми.

Твердження в апеляційній скарзі про помилковість застосування судом правової позиції, виїденої в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, є безпідставним, так як з вказаної постанови слідує, що визначальним для виникнення правовідносин щодо забезпечення зобов»язань - завдатку є лише укладення договору, виконання зобов»язань за яким підлягає забезпеченню, незалежно від того чи укладався попередній договір або, чи видавались розписки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.