АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди завданої злочином, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами до відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, спричиненої внаслідок злочину, в розмірі 754 076,60грн.

Обґрунтовуючи позов позивач, посилаючись на неможливість відшкодувати завдану ОСОБА_2 шкоду в розмірі 754076, 60 грн. іншим способом, просила, відповідно до ст. 1177 ЦК України компенсувати її за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок злочину - задоволено.

Зобов'язано відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок коштів державного бюджету шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 754 076,60грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник Державної казначейської служби України подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що оскаржуване рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах; судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення по справі та не застосовано законодавство, яке поширюється на спірні правовідносини. Судом не враховано, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Згідно частини 2 статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом, про те на даний час відповідний законодавчий акт на відшкодування даної шкоди ще не розроблений. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, завданої злочином, а відтак рахунки, з яких здійснювалось би таке відшкодування, в Казначействі відсутні. Також вказував на те, що суд не взяв до уваги судову практику в аналогічних справах, де судами відмовлено в задоволенні позовних вимог. Судом під час розгляду даної справи не було враховано заперечення представника Казначейства, що, в свою чергу, спричинило винесення незаконного та необґрунтованого рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач доводи скарги заперечувала, просила залишити рішення суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 15 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ТОВ БК «БудІнвестХолдінг» було укладено договір № 570-Д інвестування будівництва, відповідно до якого інвестор інвестує кошти у будівництво квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 106.18 кв.м., загальною вартістю 143 907,50 грн.. TOB БК «БудІнвестХолдінг» після закінчення будівництва у другому кварталі 2005 року передає інвестору зазначену квартиру.

Відповідно до довідки № 570 від 25 грудня 2003 року виданої ТОВ БК «БудІнвестХолдінг» станом на 25 грудня 2003 року Позивачем повністю внесено кошти на будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Проте, як згодом з'ясувалось, що відносно генерального директора ТОВ НВФ «Вест» ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 364-1 КК України, по якій позивача було визнано потерпілим.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, який ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишено без змін, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 000 грн. 00 коп., з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки. Цивільний позов Позивача було залишено без розгляду та було роз'яснене право пред'явлення даного позову в порядку цивільного судочинства.

Вищезазначеним вироком було встановлено, що ОСОБА_2, в період часу з 2003 року до 2005 року, обіймаючи посаду генерального директора ТОВ НВФ «ВЕСТ» та президента ТОВ «Будівельна компанія: «БудІнвестХолдінг», достовірно знаючи про те. що використання коштів, які були інвестовані фізичними особами в будівництво квартир приведе до неможливості виконання договорів інвестування та заподіяння інвесторам моральних страждань, пов'язаних з тривалим невиконанням договорів, неможливістю покращити свої житлові умови та матеріальної шкоди, пов'язаної з використанням їх інвестицій не на будівництво квартир у житловому будинку - «корпус Д» та неотриманням ними за інвестиційними договорами квартир, зловживаючи повноваженнями службової особи, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті отримання неправомірної вигоди у вигляді незаконного прибутку, у своїх особистих інтересах та інтересах очолюваних ним підприємств - ТОВ НВФ «ВЕСТ» та ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг», засновником яких він являвся, шляхом використання залучених від інвесторів коштів всупереч їх волі та на цілі, не передбачені інвестиційними договорами, використані та отримані ТОВ НВФ «ВЕСТ» та ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» на будівництво будинку - «корпус Д» грошові кошти на потреби очолюваних ним підприємств, не пов'язані з будівництвом даного житлового будинку, зокрема, видача безвідсоткових грошових позик, безповоротних фінансових допомог, ведення будівництва інших об'єктів, що призвело до настання тяжких наслідків у вигляді втрат інвестицій інвесторів в тому числі і моїх, тобто заподіяння кожному з інвесторів матеріальної шкоди на суму, яка у двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а також у спричиненні вищевказаним інвесторам моральних страждань, які полягали у тривалому невиконанні інвестиційних договорів, неможливістю покращити свої житлові умови, постійного страху втратити свої інвестиції та не отримати житло.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року також встановлено, що позивачу, як потерпілому по кримінальній справі було заподіяно майнову шкоду у розмірі 143907,50 гри.

05.02.2016 року Святошинським районним судом м. Києва було прийняте рішення у справі № 759/12511/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 704 076,60грн. , моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього підлягає стягненню 754 076,60.

01.04.2016 р., згідно з п.6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», було відкрито виконавче провадження №51553338 щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 відповідно до виконавчого листа №2/759/12511/15.

У Постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві (від 25.10.2016) державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/12551/15, було встановлено, що: «у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення». Цією ж Постановою було постановлено повернути виконавчий лист стягувачу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позивачу кримінальним правопорушенням було завдано шкоди на суму 754 076,60грн., яка на час судового розгляду не відшкодована. При цьому суд виходив з того, що відсутність закону не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Колегія суддів в повній мірі з таким висновком погодитись не може. виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Відповідно з ч. ч. 2, 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не віно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Вказана стаття у цій редакції була введена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України» від 16.05.2013 № 245- VІІ.

До внесення змін до ЦК України Законом України від 16.05.2013 № 245-VІІ діяла редакція ст. 1177 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Отже, завдана шкода підлягала відшкодуванню державою за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

З матеріалів справи вбачається, що проінвестовані кошти позивача, ОСОБА_2 використав не за цільовим призначенням в період з 2003до 2005 року.

Позивачка перерахувала кошти на інвестування квартири в повному обсязі в 2003 році.

Цивільний кодекс Української РСР, який діяв до 01.01.2004 року (момент внесення позивачем коштів) не місив положень, які б передбачали порядок відшкодування шкоди за обставин, що виникли в даних правовідносинах.

Цивільним кодексом України, який набрав чинності 01.01.2004 року, було передбачено можливість відшкодування такої шкоди.

Так, ст. 1177 ЦК України було передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Тобто майнова шкода позивачу була завдана, під час дії ст. 1177 ЦК України у вищенаведеній редакції.

За обставинами даної справи встановлено особу, яка вчинила злочин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач захистив своє право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди шляхом звернення до суду з позовом до цієї особи.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 704 076,60грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього підлягає стягненню 754 076,60.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.10.2016 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/12551/15, було встановлено, що: «у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення».

Разом з тим, наявність такої постанови на думку, колегії судів,не є безумовним доказом неплатоспроможності злочинця, якому обрано міру покарання не пов'язану з позбавленням волі, який може працювати, та відшкодовувати , завдану його злочинними діями шкоду.

Так, позивачем не надано доказів того, що позивачем було використано всі можливі та ефективні засоби для виконання судового рішення, зокрема такі як, оскарження дій державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не вчинення заходів з приводу розшуку майна боржника та застосування до останнього обмеження у праві виїзду за межі України, та інших дієвих заходів, щодо виконання обов'язку боржника виконати, ухвалене судове рішення.

Слід зазначити , що виконавчий документ перебував на виконанні до його повернення стягувачеві не тривалий час.

Також, колегією суддів враховується і той, факт, що в разі зміни майнового стану боржника, стягувач відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», має право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, а з моменту набрання рішенням законної сили, такі строки, ще не сплинули.

Таким чином, за встановлення особи, яка вчинила злочин та не доведення факту її неплатоспроможності, як це передбачено ст. 1177 ЦК України в редакції , що діяла на момент спричинення майнової шкоди, покладення на державу обов'язку відшкодування такої шкоди не відповідає вимогам Закону та є передчасним.

Вказані обставини, враховуючи положення ст. 309 ЦПК, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої злочином - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: