АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретаріПотапьонок К.В.,
за участю: позивача ОСОБА_5,

представників позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представника відповідача ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника ОСОБА_10 - ОСОБА_9 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 до ОСОБА_10, ОСОБА_14, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору дарування, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року позов задоволено. /т. 2 а.с. 18-20/

Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року вирішено питання щодо судових витрат. / т. 2 а.с. 25/

№ справи 760/10601/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8996 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з рішенням по суті, представник ОСОБА_10 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права, зокрема встановивши, що власником спірного майна є ОСОБА_10, судом не вірно застосовано положення ст. 392 ЦК України і визнано право власності за особами, які не є власниками, до того ж поза правовідносинами, що регулюють норми спадкування. Вказував на те, що оскільки позивачам рішенням суду від 30.03.2016 р. було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, а ОСОБА_10 спадщина була прийнята у строк, отримано свідоцтво про право на спадщину, позивачі не можуть вважатись такими, що прийняли спадщину, оминаючи порядок її отримання, визначений законодавством. Позивачі не можуть заявляти вимогу про перерозподіл спадщини, яка була відчужена ОСОБА_14, яка не є спадкоємцем, а мають заявляти право лише на виплату грошової компенсації, за умови звернення із заявами про прийняття спадщини, після визнання свідоцтва ОСОБА_10 про право на спадщину недійсним. Таким чином. вказував на те, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковано правовідносини, що виникли між сторонами, не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Крім того вказував на процесуальні порушення, зокрема про прийняття судом першої інстанції зміни розміру позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування від 31.03.2016 р., що було по своїй суті зміною предмету та підстави позову, які також не містили правового обґрунтування. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, постановивши також ухвалу про скасування заходів забезпечення позову - арешту спірної квартири.

Не погоджуючись також з додатковим рішенням щодо розподілу судових витрат, представник ОСОБА_10 - ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що оскільки в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на спадщину та встановлена точна вартість спірної квартири у розмірі 413 700, 00 грн., ставки судового збору повинні були застосовуватись. виходячи саме з такої суми. Зазначав, що додаткове рішення має бути скасовано, а стягненню з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 підлягає судовий збір у розмірі 1812, 05 грн. на користь ОСОБА_11, 1172, 05 грн. на користь кожного з позивачів, навівши розрахунки в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, 16 грудня 2014 року померла рідна сестра позивачів та тітка відповідачки ОСОБА_10 - ОСОБА_16.

11 червня 2015 року за заявою відповідачки ОСОБА_10 9-ю Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №452/2015 щодо майна померлої.

Мати відповідачки ОСОБА_10 - ОСОБА_17, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була рідною сестрою померлої ОСОБА_16

ОСОБА_10 прийняла спадщину за законом за правом представлення, як племінниця померлої.

Своєю заявою до нотаріальної контори від 24 липня 2015 року відповідач ОСОБА_10 повідомила державного нотаріуса про відсутність інших спадкоємців, передбачених законом, щодо майна померлої.

В цей же день відповідачу державним нотаріусом 9-ї Київської державної нотаріальної контори їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1./ а.с. 93; 103- 146/

16 вересня 2015 року позивачі звернулися до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини і того ж дня державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі Свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для її прийняття. /а.с. 123; 133 /

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року позивачам був визначений додатковий строк для подання ними заяв про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті 16 грудня 2014 року ОСОБА_16, протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено, що позивачі 12 червня 2015 року, тобто у визначений законом строк, звернулися до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, проте нотаріус не прийняла їх заяви про прийняття спадщини, а видала позивачу ОСОБА_11 лист від 12 червня 2015 року № 2058/01-16, яким просила компетентні органи видати йому на руки довідку про реєстрацію померлої за адресою: м. Київ. АДРЕСА_2.

Одночасно просила надати довідку форми № 3 про склад зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Також рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 12 червня 2015 року у нотаріальній конторі була відома інформація про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 12 червня 2015 року № 485, яка містилася в матеріалах спадкової справи, оскільки 11 червня 2015 року відповідач ОСОБА_10 звернулася з заявою про прийняття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2017 року рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

11 квітня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва позивачі подали до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Встановлено також, що 31 березня 2016 року був укладений Договір дарування, за яким відповідачка ОСОБА_10 подарувала спірну квартиру своїй доньці ОСОБА_14 /а.с. 139-141; 171-172/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 1216 ЦК України про те, що спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1218 ЦК України про те, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ст. 1262 ЦК України про те, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; ч. 3 ст. 1266 ЦК України про те, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; ст. 1301 ЦК України, якою визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом; ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Встановивши, що позивачі у встановлений законом строк звернулися до державного нотаріуса про прийняття спадщини, після оформлення спадщини відповідачка здійснила відчуження квартири на користь своєї доньки за договором дарування від 31 березня 2016 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Однак, у повному обсязі з таким висновком суду погодитись не можна на підставі наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Визнаючи недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 від 24.07.2015 р., суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_10 має право на спадкування 1/5 частини спірної квартири, як і на продаж своєї частки, а тому не може визнаватись недійсним свідоцтво про право на спадщину у повному обсязі, як і не може визнаватись недійсним у повному обсязі договір дарування від 31.03.2016 р.

На підставі ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Так, відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, фактично вірно визначившись з правовідносинами, що склались між сторонами та встановивши, що в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 має як ОСОБА_10 так і ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 по 1/5 частині кожен, судом першої інстанції не враховано, що у визнанні недійсним свідоцтва про право власності на спадщину 1/5 квартири АДРЕСА_3, виданого 24 липня 2015 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 необхідно відмовити, оскільки в цій частині свідоцтво видано законно.

Аналогічно зазначене стосується і права відчуження ОСОБА_10 своєї частки квартири.

Встановивши, що після оформлення спадщини ОСОБА_10 здійснила відчуження спірної квартири на користь своєї доньки ОСОБА_18 за договором дарування від 31 березня 2016 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання недійсним договору дарування у повному обсязі, не звернувши уваги на те, що ОСОБА_10 мала право розпоряджатись своєю 1/5 часткою квартири на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню. Свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3, видане 24 липня 2015 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою підлягає визнанню частково недійсним, а по 1/5 частини квартири необхідно визнати в порядку спадкування за ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 за кожним.

Аналогічно підлягає визнанню недійсним в частині 4/5 договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 31 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучерук Н.В., реєстровий номер 220. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, оскаржувалось також представником відповідача і додаткове рішення в частині вирішення судових витрат.

Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 220 ЦПК України про те, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Встановивши, що предметом спору сторін було дві вимоги позивачів немайнового характеру, а саме: про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору дарування, а також одна вимога майнового характеру: про визнання права власності на спадкове майно, рішенням суду вимоги позивачів були задоволені в повному обсязі, позивачами було сплачено по 1860,25 гр. судового збору, позивачем ОСОБА_11 було додатково сплачено 640, 00 гр. судового збору за позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції у відповідності до ст. 88 ЦПК України прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачів судового збору у наступному розмірі:

Стягнуто з ОСОБА_10, ОСОБА_14 на користь:

- ОСОБА_11 2 500, 25 гр. судового збору;

- ОСОБА_12 1860, 25 гр. судового збору;

- ОСОБА_13 1860, 25 гр. судового збору;

- ОСОБА_5 1860, 25 гр. судового збору.

Зважаючи на скасування рішення та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наступний розподіл судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Вартість спірної квартири - 413 700 грн., у відповідності до матеріалів справи / / т. 1 а.с.118/, вартість частки кожного спадкоємця підлягає поділу на 5, і становить 82 740 грн.

Позивачами заявлено одну немайнову позовну вимогу - визнання недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування, за яку підлягає сплаті судовий збір у розмірі - 551, 20 грн. та майнову вимогу про визнання права власності в порядку спадкування.

Звертаючись до суду першої інстанції, кожним з позивачів сплачено по 1360 грн. 25 коп. та 500 грн., тобто кожен сплатив 1860, 25 грн.

Після зміни позовних вимог 14.04.2017 р. /а.с. 232/, позивачами доповнено немайнову вимогу - визнання недійсним договіру дарування квартири, ОСОБА_11 сплачено- 640 грн. - 2 525 грн. в загальній сумі

Таким чином, за дві немайнові вимоги повинно бути сплачено 551, 20 +640 = 1 191, 20 грн. / 4= 297, 80 грн. кожним.

За вимоги майнового характеру зважаючи на те, що 82 740 грн. коштує частка кожного, кожен повинен сплатити 1%, що становить 827, 40 грн.

Таким чином, слід навести наступні розрахунки:

297, 80 + 827, 40 = 1 125, 20 грн. кожен повинен сплатити відповідно до задоволених вимог.

827, 40*4=3 309, 60 - 4 137, 00 грн. за всі вимоги

1 191, 20 грн. + 3 309, 60 = 4 500, 80 грн. за 4/5 позовних вимог.

за 5/5 позовних вимог 5 328, 20 грн. / 4 = 1 332, 05 грн.

1 191, 20 грн. / 5 *4= 952, 96

З ОСОБА_14 та ОСОБА_10 підлягає стягненню також по 256 грн. з кожної на користь ОСОБА_5

640/5 =128*4=512/2

З ОСОБА_10 на користь кожного з відповідачів підлягає стягненню 965, 20 грн.

551, 20/4 = 137, 80 грн.

827, 40+ 137, 80 грн. = 965 грн. 20 коп.

Апелянт ОСОБА_10 сплатила при подачі до суду апеляційної інстанції - 8889, 32 грн.

640+551, 20 + 827, 40*5 = 5328, 20 грн. сума в суді першої інстанції - 5 861, 02 сума в суді апеляційної інстанції

Таким чином, стягненню з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 підлягає по 256 гривень з кожної на користь ОСОБА_5, сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 підлягає по 965, 20 грн. на кожного, судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягненню з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 в рівних частинах підлягає по 293, 05 грн. судового збору з кожного на користь ОСОБА_10, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Також, виходячи з зазначених розрахунків, поверненню ОСОБА_10 підлягає надмірно сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 3 028, 30 грн. /8 889, 32 - 5 861, 02/

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_10 - ОСОБА_9 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року -скасувати, постановивши нове рішення наступного змісту.

Позові вимоги задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3, видане 24 липня 2015 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_11.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_12.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_13.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_5.

Визнати недійсним в частині 4/5 договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 31 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучерук Н.В., реєстровий номер 220.

В іншій частині позовних вимог - визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину 1/5 квартири АДРЕСА_3, виданого 24 липня 2015 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 по 256 гривень з кожної на користь ОСОБА_5 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 965, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 965, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 965, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 965, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 в рівних частинах по 293, 05 грн. судового збору з кожного на користь ОСОБА_10, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Повернути ОСОБА_10 надмірно сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 3 028, 30 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: