АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4507/17 Справа № 189/185/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Дніпро 05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»,

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з даним позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, 26 грудня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання за даним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 24 січня 2017 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у звязку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.1-3/.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року в задоволені заявлених позовних вимог банку відмовлено /а.с.72-73/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.76-79/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 між сторонами укладено кредитний договір № 490054189, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 48 190,10 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 26 грудня 2014 року /а.с. 10-19/.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 3, 4 кредитного договору).

З пункту 5 договору вбачається, що істотні умови кредитування також викладені в Частині №2 даного договору, яка є його невідємною частиною.

Частиною №2 договору визначені та узгоджені між сторонами загальні умови кредитування, що регулюють відносини стосовно кредитування фізичних осіб із забезпеченням заставою транспортних засобів. Зокрема даною частиною договору визначено строк його дії, що відображено у 11 розділі.

Так з п.11.6 договору вбачається, що сторони реалізуючи свої права, що встановлені ст..259 ЦК України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплатою неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

З наданої банком копії кредитного договору вбачається, що позичальником підписано кожну його сторінку, в тому числі й сторінку з умовами про збільшення строку позовної давності /а.с.19/.

За умовами договору підпис позичальника на ньому свідчить про ознайомлення із письмовою інформацією про сукупну вартість кредиту та супутніх послуг.

У порушення умов кредитного договору від 26 грудня 2007 року, відповідач свої зобовязання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» № 3-11/67/11 від 25 січня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490054189 від 26 грудня 2007 року у сумі 832 121,64 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 26 травня 2010 року становить 104 992,95 доларів США, з яких заборгованість: за кредитом складає 355 556,88 грн., що у доларовому еквіваленті складає 44 862,39 доларів США; по відсотках 86 270,03 що у доларовому еквіваленті складає 10 885,12 доларів США; по пені 390 294,73 грн., що у доларовому еквіваленті складає 49 245,44 доларів США.

Звертаючись з даними позовними вимогами банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам станом на 24 січня 2017 року, враховуючи стягнуту суму заборгованості зазначеним рішенням третейського суду.

Відповідно до наданого банком розрахунку, відсотки за користування кредитом у розмірі 8 720,32 доларів США, що підлягають стягненню розраховані за період з 26 травня 2010 року по 26 жовтня 2011 року. Після вказаної дати будь яких операцій по відсоткам за користування кредитом ані відповідачем, ані позивачем не здійснювалось, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості /а.с. 29-31/.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись її пропуск банком, оскільки момент настання права вимоги стягнення процентів за користування кредитом згідно договору та графіку погашень платежів визначається починаючи з 26 листопада 2011 року. Таким чином, на думку відповідача, звертаючись з позовом до суду лише у лютому 2017 року банком пропущено трирічний строк позовної давності.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволені позову, посилаючись на те що банком було пропущено строк позовної давності для предявлення даних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не було враховано, що сторонами кредитного договору було встановлено строк позовної давності в 50 років, що відображено у п.11.6 договору. Вказаним пунктом сторонами визначено, що дане застереження є договором про збільшення позовної давності /а.с.19/.

Дана умова міститься у частині №2 договору, що є його невідємною частиною та на кожній сторінці якої міститься підпис позичальника, що свідчить про його ознайомленість з умовами та згоду на них.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що виникла заборгованість по відсотках за кредитним договором, яка станом на 24 січня 2017 року складає 8 720, 32 долара США, підлягає стягненню з відповідача, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за спірним договором.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норми з порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами й апеляційною скаргою з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати на загальну суму 7 413, 04 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по відсотках за кредитним договором №490054189 від 26 грудня 2007 року станом на 24 січня 2017 року в сумі 8 720, 32 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 7 413, 04 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3