У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_5, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року,

с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народним депутатом ОСОБА_4написано листа наклепницького характеру з порушенням норм моралі, приниженням честі та гідності почесного консула Французької Республіки та президента Торгово-промислової палати України. У зазначеному листі народний депутат ОСОБА_4 від свого імені звертається до посла Французької Республіки в Україні пані ОСОБА_6 із неперевіреною, перекрученою інформацією компрометуючого характеру щодо нього. Зокрема, ОСОБА_4 зазначає: «… зараз пан ОСОБА_3 є фігурантом по п'яти кримінальних справах».

Однак, на сьогоднішній день відносно нього не порушено жодної кримінальної справи і він не є підозрюваним, обвинуваченим, підсудним чи засудженим.

Також зазначав, що відомості, викладені у листі відповідачем, а саме: «Відразу після анексії Криму пан ОСОБА_3 домовився з керівництвом російської ТПП і зберіг персонал Кримської ТПП і ТПП міста Севастополь після переходу останніх під юрисдикцію Росії. Після цього в порушення українського законодавства, ці палати, за допомогою українських печаток і бланків, які були залишені ОСОБА_3, продовжували видавати сертифікати українського походження кримським компаніям. Відповідно кримські компанії, у порушення міжнародних санкцій, продовжували здійснювати експорт своєї продукції, в том числі і до ЄС, чим нанесли багатомільйонні втрати державного бюджету України», «... і в Криму, і на окупованій території Донецької області відбулося систематичне і багаторазове порушення ембарго США та ЄС завдяки цілеспрямованій діяльності пана ОСОБА_3», «внаслідок цього СБУ 20.11.2014 року було порушено кримінальне провадження проти ОСОБА_3 № 000215 по ст. 366 КК України», «... президент ТПП України ОСОБА_3, замість того, щоб бути зразком для українських підприємців у веденні чесного і прозорого бізнесу, діяв у діаметрально протилежному напрямку - робив все можливе і неможливе, щоб уникнути сплати податків до Державного Бюджету», «за дорученням пана ОСОБА_3 було знято герб Східної Республіки Уругваю в Україні і виламані двері консульства Східної Республіки Уругвай в Україні. Дипломатичний архів, документація, обладнання, цінності і речі консульства були вивезені невідомо куди», «вже сьогодні «діяльність» пана ОСОБА_3 загрожує високому іміджу Франції серед громадськості України. Враховуючи вищенаведені факти вже найближчим часом цей ризик багатократно зросте» є неправдивими, перекрученими та повністю спростовуються належними письмовими доказами, чим принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Разом з тим порушення відповідачем його прав на повагу гідності, честі та ділової репутації завдало серйозної шкоди їх діловим та професійним зв'язкам, принижує його, спричинило йому душевні страждання і в цілому завдало значної моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 в особі представника, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену стосовно нього, яка міститься у листі народного депутатат ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року № 2/876 до Надзвичайного і поважного посла Французької Республіки в Україні пані ОСОБА_6 та спростувати її шляхом відкликання листа народного депутата ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року № 2/876.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач є публічною особою, президентом Торгово-промислової палати України, а виходячи з інформації у зверненнях, які ОСОБА_4 офіційно отримувала, як народний депутат України, вона висловила свою критичну оцінку діяльності позивача, межа критики якого ширша, та навела отриману нею інформацію до відома інших осіб для перевірки та врахування згідно положень ст. 40 Конституції України й ст. 17 Закону України «Про статус народного депутата України». Таку ж офіційну інформацію вона отримувала щодо кримінальних проваджень відносно посадових/службових осіб ТПП України, до яких відноситься і посада президента ТПП.

Зазначені висновки судіввідповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та оцінено згідно з правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народнийдепутат ОСОБА_4 направила листа № 2/876 Надзвичайному і Повноважному послу Французької Республіки в Україні пані ОСОБА_6, в якому виклала свою позицію стосовно президента Торгово-промислової палати України ОСОБА_3.

У листі народний депутат вказує, що:

«… зараз пан ОСОБА_3 є фігурантом по п'яти кримінальних справах»;

«Відразу після анексії Криму пан ОСОБА_3 домовився з керівництвом російської ТПП і зберіг персонал Кримської ТПП і ТПП міста Севастополь після переходу останніх під юрисдикцію Росії. Після цього в порушення українського законодавства, ці палати, за допомогою українських печаток і бланків, які були залишені ОСОБА_3, продовжували видавати сертифікати українського походження кримським компаніям. Відповідно кримські компанії, у порушення міжнародних санкцій, продовжували здійснювати експорт своєї продукції, в том числі і до ЄС, чим нанесли багатомільйонні втрати державного бюджету України»;

«... і в Криму, і на окупованій території Донецької області відбулося систематичне і багаторазове порушення ембарго США та ЄС завдяки цілеспрямованій діяльності пана ОСОБА_3»;

«внаслідок цього СБУ 20.11.2014 року було порушено кримінальне провадження проти ОСОБА_3 № 000215 по ст. 366 КК України»;

«... президент ТПП України ОСОБА_3, замість того, щоб бути зразком для українських підприємців у веденні чесного і прозорого бізнесу, діяв у діаметрально протилежному напрямку - робив все можливе і неможливе, щоб уникнути сплати податків до Державного Бюджету»;

«за дорученням пана ОСОБА_3 було знято герб Східної Республіки Уругваю в Україні і виламані двері консульства Східної Республіки Уругвай в Україні. Дипломатичний архів, документація, обладнання, цінності і речі консульства були вивезені невідомо куди»;

«вже сьогодні «діяльність» пана ОСОБА_3 загрожує високому іміджу Франції серед громадськості України. Враховуючи вищенаведені факти вже найближчим часом цей ризик багатократно зросте».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у пп. 15, 16 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

З урахуванням наведеного суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що наміром ОСОБА_4 було поширення недостовірної інформації про нього чи опорочення його честі, гідності та ділової репутації.

При цьому згідно зі ст. ст. 16, 17 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі.

З урахуванням наведеного суди правильно виходили з того, що народний депутат ОСОБА_4, звертаючись з наведеною вище інформацією, у тому числі й до Надзвичайного і Повноважного посла Французької Республіки в Україні, діяла згідно наданих їй наведеними вище законами повноважень.

Також у п. 21 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що позивач є почесним консулом Французької республіки, тобто публічною особою, президентом ТПП України тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що висловлювання відповідача є критикою та оціночним судженням, оскільки є лише вираженням його особистих поглядів щодо позивача.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик