АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/3132/13-ц Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/790/6521/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Вікентія Вікторовича на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 Вікентія Вікторовича до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування завданої йому внаслідок скоєння злочину матеріальної шкоди 56 410 грн. 70 коп., моральної шкоди - 96 100 грн.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходів забезпечення заявленого ним позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу транспортні засоби.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2013 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_2 : автомобіль «ЕРАЗ 762», державний номерний знак К0278ХК та автомобіль «Форд транзит», державний номерний знак 90493ХК.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 02 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 березня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати вжиті ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2013 року заходи забезпечення позову. Мотивуючи заяву зазначив, що ОСОБА_1 із заявою про примусове виконання рішення до органів виконавчої служби не звертався, строк предявлення виконавчих листів сплинув.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено, знято арешт з належних йому автомобіля «ЕРАЗ 762», державний номерний знак К0278ХК та автомобіля «Форд транзит», державний номерний знак 90493ХК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу змінити, залишити чинним арешт транспортних засобів ОСОБА_2 В обґрунтування скарги зазначив, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна арешт було накладено до 08 жовтня 2018 року, а тому підстави для його зняття відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2013 року в порядку забезпечення заявленого ОСОБА_1В позову накладено арешт на належні ОСОБА_2 автомобіль «ЕРАЗ 762», державний номерний знак К0278ХК та автомобіль «Форд транзит», державний номерний знак 90493ХК (а.с. 74). Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51400381 від 06 лютого 2017 року термін дії обтяження до 08 жовтня 2018 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року, що набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 30 червня 2017 року невиконані виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 в Ленінському відділі державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відсутні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що виконавче провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000грн. в Ленінському відділі державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не перебуває, строк предявлення виконавчих листів сплинув, а тому наявні встановлені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК).

Відповідно до ч. 7 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Оскільки рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2013 року не виконано, а строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, пропущений стягувачем з причин, визнаних судом поважними, може бути поновлено, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 154, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Вікентія Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3