Справа № 149/2319/16-ц Провадження № 22-ц/772/80/2017Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 50 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Копаничук С.Г., секретар - Агеєва Г.В., за участі позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на прописку дитини, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття та дати дозвіл на прописку дитини в м. Хмільник.

Позов мотивовано тим, що 01.11.2008 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, в подружжя народився син ОСОБА_4 22.07.2016 року шлюб розірвано.

08.09.2016 року позивач та її син переїхали у м. Хмільник Вінницької області, де проживають по цей час. Там син пішов у школу, відвідує музичну школу та різні секції.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2016 року і до досягнення сином повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, не враховано, що позивач не надала жодних підтверджень щодо відмови відповідача від надання коштів на утримання сина, відмови щодо надання дозволу на прописку дитини. Апелянт вважає, що стягнуті аліменти мають завищений розмір, ніж потрібно для утримання дитини, оскільки обидва з батьків зобов'язані утримувати дитину. Також ОСОБА_2 вважає, що кошти на дитину позивач витрачатиме на своє утримання, оскільки сама не має постійного заробітку. З висновком про відмову у задоволенні вимоги про надання дозволу на прописку дитини апелянт погодився.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги всіх обставин справи.

Судами встановлено, що з 01.11.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 22.07.2016 року.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини

Довідкою Хмільницької міської ради № 07-21/1501 від 11.10.2016 року підтверджено, що позивач, разом із сином проживає за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі НВК: ЗШ І-ІІІ ступенів-гімназії №1 м. Хмільник, КПНЗ Хмільницькій школі мистецтв та Хмільницькій ДЮСШ.

Мати займається вихованням дитини, приводить і забирає сина з гуртків, відвідує батьківські збори.

Копією наказу ТОВ "Емерсон" та довідкою про доходи підтверджено, що відповідач працює керівником інженерного центру ТОВ "Емерсон". Загальна сума його доходу за період з 01.11.2015 року по 31.10.2016 року становить 418427,10 грн.

Вищевказані обставини взяті до уваги судом першої інстанції.

Місцевим судом не взято до уваги те, що з доходу ОСОБА_2 за місцем роботи, за рішенням суду, відраховуються аліменти на утримання його матері, в якої не має інших годувальників. Дану обставину не заперечувала позивач.

Суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що позивач, знаючи середній розмір доходу відповідача, не обґрунтувала розмір аліментів, який вона просить стягувати, як необхідний розмір аліментів.

Довідки про навчання дитини в гімназії та про відвідування спортивної секції, надані позивачем, не підтверджують витрати, понесені матір'ю дитини за навчання та спортивне виховання, і не підтверджують розмір таких витрат.

З квитанції про оплату за навчання в Хмільницькій школі мистецтв в розмірі 300 грн. не вбачається регулярність (щомісячно) такої оплати в такому розмірі.

Колегія суддів, не бере до уваги наявність заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ? частини всіх доходів (а. с. 62-63) , так як, ніхто із сторін не заперечував факт того, що це рішення було переглянуто судом, який його ухвалив, і в подальшому даний позов був залишений без розгляду за заявою ОСОБА_3 (а. с. 60). Позивач повторно звернулась з позовом про стягнення аліментів.

Судами встановлено, що середній щомісячний заробіток відповідача (за останні десять місяців) становить приблизно 30 000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача ? частину від доходу відповідача, тобто, біля 8000 грн. щомісячно.

Однак, місцевий суд не врахував, про наявність обов'язку обох батьків утримувати неповнолітню дитину, який передбачений ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегією суддів, з особистих пояснень позивача, встановлено (що теж не було взято до уваги судом першої інстанції), що остання працює на двох роботах: фармацевтична діяльність та діяльність пов'язана з нерухомістю. Середній щомісячний дохід позивача становить, приблизно, 20 000 грн.

Враховуючи взаємний обов'язок батьків по утриманню неповнолітньої дитини, приймаючи до уваги доходи обох батьків та позовні вимоги ОСОБА_3, по арифметичним підрахункам, на утримання дитини щомісячно позивачем планується витрачатись біля 16 000 грн., що на думку колегії суддів, є надмірними щомісячними витратами на утримання однієї неповнолітньої дитини, яка разом з матір'ю проживає в м. Хмільник, Вінницької області.

Твердження ОСОБА_3 про те, що ці щомісячні витрати на дитину будуть здійснюватись в м. Києві, не підтверджуються жодними доказами.

Суд першої інстанції вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми СК України - статті 183, 182, 184 цього Кодексу , які визначають розмір аліментів, порядок їх стягнення в частці від доходу батька та необхідність врахування певних обставин при обрахунку їх розміру. Однак в даному випадку, суд першої інстанції не взяв до уваги всі обставини у справі, які були встановленні колегією суддів і зазначені вище.

Колегією суддів, при прийнятті рішення про зміну рішення суду першої інстанції враховано те, що відповідач сплачує аліменти на утримання своєї непрацездатної матері в розмірі ? частки всіх видів заробітку, що не заперечувалось позивачем; враховано те, що позивач працює і має теж високі прибутки; прийнято до уваги взаємний обов'язок обох батьків по утриманню неповнолітньої дитини; враховано те, що позивачем не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів саме в тому розмірі, в якому вона просить стягувати, зокрема, позивачем не доведено розмір щомісячних витрат на дитину.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, який просить стягувати відповідач - ОСОБА_2 (1/6 частини його заробітку) є занизьким для утримання неповнолітньої дитини, а розмір аліментів, які просить стягувати позивач - ОСОБА_3, занадто високим, а тому, колегія суддів прийшла до висновку, про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/5 частини його доходів.

Неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, в силу ст. 309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року - змінити в частині розміру стягуваних аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2016 року і до досягнення сином повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: