Справа № 754/1620/17
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журавської О.В.

за участю секретаря - Лісовської А.О.

розглянувши подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маковей Елізи Анатоліївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеним поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3 в зв'язку з неналежним виконання своїх зобов"язань перед ОСОБА_4, покладених на нього згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва №2/756/1022/16 від 22.04.2016 року.

Представник відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві в судове засідання не з'явився.

Інші учасники процесу до судового засідання не викликалися відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2016 р. Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно з індексацією, починаючи з 21.09.2015 року по досягнення дитиною повноліття.

31.05.2016 р. відкрито виконавче провадження, при цьому у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція від 21.09.1999 р.) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, в спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до відповіді ДФС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб: інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платника податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Відповідно до відповіді ДФС України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - платник податків з такими податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформацію не знайдено.

Згідно відповіді ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено.

Відповідно до інформаційної довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві - за боржником значитися автомобіль НОМЕР_1.

15.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

15.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а сама: автомобіль НОМЕР_1.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частинами 2-3 статті 2 Протоколу No.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування та право вільно залишати територію України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, громадянинові, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, саме по собі невиконання боржником зобов'язання протягом строку, визначеного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Крім того, державний виконавець в поданні зазначає, що ним були направлені запити до Державного агентства земельних ресурсів України, про наявність зареєстрованих земельних ділянок, належних на праві власності боржнику; до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, про наявність зареєстрованих за боржником цінних паперів. Однак, ніяких доказів про направлення відповідних запитів та відповідей на них державний виконавець суду не надав.

Окрім цього, суду не надано доказів вжиття всіх заходів примусового виконання рішення, установлених Законом України "Про виконавче провадження", а саме: своєчасного та повного вчинення виконавчих дій, не перевірено Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек та інші, не вчинено виклик боржника до державного виконавця, не вчинено належним чином засвідчений вихід за місцем реєстрації та проживання боржника для опису майна, яке належить йому на праві власності, ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду, а також підтвердження наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державний виконавець передчасно та безпідставно просить про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, та відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов"язання.

Виходячи з вищезазначеного, використовуючи принцип справедливості, визначений ст. 1 ЦПК України, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів про ухилення від виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. ст. 210, 217, 377-1 ЦПК, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маковей Елізи Анатоліївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: