УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білзерно» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2015 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Білзерно» (далі - ТОВ «Білзерно») було укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 3,544 га з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Запуддянської сільської ради Рокитнянського району Київської області. На підставі акту прийому-передачі від 24 березня 2015 року вказану земельну ділянку передано в строкове користування з внесенням орендної плати у грошовій, натуральній та відробітковій формах за бажанням орендодавця у розмірі 4,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з п. 3.1 цього договору розмір орендної плати у грошовій формі становить 5 517 грн 93 коп. Оскільки відповідач не виконав умови договору, до 16 грудня 2015 року не вніс орендну плату, незважаючи на її неодноразові звернення, тому 26 березня 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору оренди, проте ця вимога залишена без задоволення.

Позивач просила, з урахуванням уточнених вимог, розірвати договір оренди від 20 березня 2015 року та зобов'язати відповідача повернути їй вказану земельну ділянку у придатному для подальшого використання стані.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 6 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що позивачем не доведено, що відповідач порушив умови договору оренди, що тягнуть за собою його розірвання. Зокрема, позивачем не доведено, що саме з вини ТОВ «Білзерно» вона не отримала орендну плату за договором оренди, оскільки відповідач неодноразово звертався до неї щодо внесення орендної плати чи визначення способу перерахування коштів, привозив кошти позивачу, проте вона відмовилась від їх отримання, про що власноруч написала заяву про відмову від отримання орендної плати, що сторонами не заперечувалось.

Також суди вірно вважали, що не є порушенням умов договору оренди невикористання ТОВ «Білзерно» спірної земельної ділянки та її передача у користування СФГ «Агрофірм» з огляду на те, що умови договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами, не забороняють орендарю укладати договори про надання послуг по обробітку спірної земельної ділянки з іншими юридичними особами та не суперечить чинному законодавству.

Доводи касаційної скарги про те, що судами безпідставно не розглянуто заяву про збільшення позовних вимог, не беруться судом касаційної інстанції до уваги, оскільки вказана заява позивача фактично стосується іншого предмета позову, а саме орендної плати за користування земельної ділянкою, пені за прострочення її сплати та відшкодування завданої діями відповідача моральної шкоди та подана після проведення попереднього судового засідання та призначення справи до розгляду, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П. Штелик