Справа № 636/520/17
Провадження №2/636/645/17
У Х В А Л А

15 лютого 2017 року м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Дьоміна О.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області, третя особа КП «Чугуївтепло», про зняття арешту з майна боржника,-

в с т а н о в и л а :

15.02.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 28.08.2011 року з ? частки квартири за №71 по вул. Гвардійська в будинку №6 в м. Чугуєві, Харківської області, що належить ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на виконанні державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ знаходилось виконавче провадження щодо примусового стягнення з позивача на користь третьої особи заборгованості в сумі 3 734,40 грн. 25.08.2011 року постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ був накладений арешт на майно, а саме: ? частку квартири №71 по вул. Гвардійська в будинку №6 в м. Чугуєві, що належить боржнику ОСОБА_1. Відповідно до довідки начальника служби КП «Чугуївтепло» від 21.07.2016 року у позивача заборгованості перед третьою особою за період з 01.08.2001 року по 01.08.2016 року не має. Однак, незважаючи на те, що борг, у зв'язку із виникненням якого було накладено арешт на майно, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого є позивач. Таким чином, посилаючись на норми ст. ст. 316, 319, 391 ЦК України та ЗУ «Про виконавче провадження» позивач і звернувся до суду з цими вимогами..

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання рішення, ухваленого у цивільній справі, в даному виконавчому провадженні позивач виступає боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» - заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»- державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження». Частини 3 та 4 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст.57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника про скасування арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пункт 5 зазначеної постанови наголошує, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Таким чином позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), який вважає, що при поверненні державним виконавцем виконавчого документа стягувачеві були порушені його права чи інтереси, зокрема, у зв'язку із не зняттям накладеного арешту, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником.

-2-

Отже, враховуючи, що для позивача як учасника виконавчого провадження законом встановлено інший порядок звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 122 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути невідкладно надіслана позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Керуючись ст. ст. 121, 205 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі ОСОБА_1 до Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області, третя особа КП «Чугуївтепло», про зняття арешту з майна боржника, оскільки така заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: