Справа № 226/2123/16-ц
Провадження № 2/226/93/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2017 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, прокурора Натеси М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини - їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з ОСОБА_2 він перебував у шлюбі з 26.10.2013 року по 02.11.2015 року. Наразі за згодою відповідача з 10.09.2015 року син мешкає з ним. З цього часу мати не приймає участі у вихованні дитини та в її утриманні. Рішенням суду від 31.03.2016 року з ОСОБА_2 стягнені аліменти на його користь на утримання дитини, однак відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, борг за ними постійно зростає. Мати ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовче навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не надає їй доступ до культурних і духовних цінностей, не приймає участі в утриманні дитини тощо. Вона взагалі не цікавиться життям сина, умовами його проживання, усунувшись повною мірою від виховання і утримання дитини. З причини бездіяльності відповідача як матері син взагалі не згадує про неї, не сприймає її як матір. ОСОБА_2 є працездатною, але безробітною, здоровою людиною. Перешкод у спілкуванні з дитиною він їй не чинить, про місце перебування сина вона обізнана. Органом опіки і піклування вживались щодо ОСОБА_2 заходи реагування, виходячи з інтересів дитини, але це не дало позитивного результату через небажання відповідача змінити ставлення до сина та намагання уникнути відповідальності. Просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні 30.01.2017 року позивач підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додав, що вже півтора роки відповідач не цікавиться дитиною, навіть до дитячого садочка жодного разу не приходила. Така мати дитині не потрібна. Він намагався врегулювати відносини, рази три звертався до органу опіки, однак ОСОБА_2 ігнорує його намагання. Органом опіки були встановлені два дні на тиждень для побачень матері з сином, однак відповідач ставить свої умови, вимагає приводити дитину до її роботи в кафе, бо іншого часу у неї немає. Коли син хворів, він просив її лягти з ним до лікарні, телефонував, але вона сказала, що перебуває у м. Дніпро, а потім взагалі вимкнула телефон. І тільки наступного тижня подзвонила запитати, як він. Аліменти вона не платить, посилаючись на те, що в нього хороша зарплата та він отримує допомогу на дитину, а в неї мало коштів та є дитина від першого шлюбу, яку треба утримувати. Востаннє вона бачила сина 08.01.2017 року, на поминах бабусі, побула 20 хвилин і пішла, дитина навіть не ідентифікувала її як мати. Матір'ю ОСОБА_5 називає його сестру, яка живе з ними і доглядає дитину. Раніше дитиною опікувалася його цивільна дружина, але зараз вони розлучилися. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 не привітала сина з днем народження, навіть не подзвонила. Коли вона пішла від них, сину було 1,2 роки. До цього вона часто кидала його на сусідів, уходила до коханця, могла кинути одного на городі. Коли пішла до коханця назавжди, забрала ОСОБА_5 з собою, він зміг повернути його за тиждень, дитина була вся покусана комахами, оскільки разом з старшою дочкою відповідача, якій 5 років, перебував у якомусь покинутому будинку, коли ОСОБА_2 ходила у нормальний будинок до свого коханця. До старшої дочки вона ставиться недобре, кричить, лупцює, постійно залишає із сторонніми особами або зі своєю матір'ю-алкоголічкою. Її нинішній співмешканець є неблагополучною людиною з друзями-наркоманами. Щодо нього, то він є здоровим, працює, любить сина та опікується ним. Просить задовольнити його вимоги і позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

В судове засідання 03.03.2017 року позивач не прибув, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність за участю його представника ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги ОСОБА_4, просив їх задовольнити. Пояснив, що позбавлення батьківських прав є превентивним заходом, спрямованим на те, щоб відповідач виправилася, її почуття до дитини відновилися і вона сама забажала поновитися у батьківських правах.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивач каже неправду, підстав для позбавлення її батьківських прав немає. Дійсно, вона не живе з сином, за її згодою восени 2015 року він залишився жити з батьком. В той самий час вона регулярно бачилась із сином, спочатку рази три на тиждень, коли вони з позивачем намагалися примиритися. В січні 2016 року спроби припинилися і до травня 2016 року вона бачила сина 3-4 рази, потім вийшла на роботу, їздила до сина в червні та у день його народження - ІНФОРМАЦІЯ_5. Потім син та колишній чоловік зникли - вдома їх не було, садочок син не відвідував. Вона шукала їх, але не зверталась до органу опіки або поліції. Потім з'ясувалося, що с липня по вересень 2016 року вони жили в м. Покровську, позивач не повідомив її про це. Вона дійсно не сплачує аліменти, але це пов'язане з тим, що в неї були важкі часи - труднощі з роботою, хвороби її і 5-річної дочки, необхідність виховувати дочку самою, оскільки вона є одинокою матір'ю. Зараз вона влаштувалася працювати неофіційно до кафе і планує сплачувати аліменти. До дитячого садочка вона зверталася лише коли син та ОСОБА_4 зникли влітку 2016 року та нещодавно, коли хотіла відвідати сина. Те, що вона не цікавилась у садочку розвитком сина, не відвідувала його там впродовж всього минулого часу обумовлене її хворобами, зайнятістю на роботі в періоди, коли вона працювала, а також тим, що вона вважала, що там їй не дозволять бачити сина та не віддадуть його. Взагалі восени 2016 року вона часто хворіла, її дочка також, вони лікувалися як амбулаторно, так і стаціонарно. В грудні вона інтенсивно шукала роботу, 14.01.2017 року почала працювати в кафе. Погоджується, що приділяла синові мало часу з липня 2016 року, але причини того були об'єктивні - спочатку вони зникли, потім вона та її дочка хворіли, потім вона почала працювати. Вона хоче виправити це, відвідувати дитину, займатися нею, але не вдома у позивача, оскільки їй не подобається, як він поводить себе щодо неї. Щодо добровільної матеріальної допомоги, то вона намагається принести дитині хоча б фрукти, які купувала на останні гроші. В грудні 2016 року вона приносила синові одяг - кросівки, кофти, штани, і до цього також за можливості. В жовтні 2015 року дала позивачеві 500 гривень для сина, нещодавно ще 200 гривень, якщо б могла - давала б більше. Останнім часом вона частіше бачить сина, він впізнає її. Просила не позбавляти її батьківських прав.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради на підставі довіреності Скрипник Г.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що органом опіки та піклування наданий висновок про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та діятиме на користь дитини.

Прокурор Натеса М.М., що брав участь у справі у відповідності до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Малолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Димитрові Донецької області від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2, шлюб між якими був укладений 26.10.2014 року (а.с. 5, 7).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.11.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний, при цьому ОСОБА_2 було відновлене дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 (а.с. 6).

ОСОБА_2 на обліках у лікарів, в центрі зайнятості як безробітна, в управлінні пенсійного фонду не перебуває, отримує в УСЗН Мирноградської міської ради допомогу одиноким матерям на ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11, 14, 15, 16, 18, 30, 84).

Дитина ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_4 проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29). Наразі вони мешкають в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 65-66). Згода на проживання дитини з батьком надана матір'ю ОСОБА_2 шляхом складання розписки-згоди від 10.09.2015 року (а.с. 23).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.03.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15.02.2016 року і до повноліття дитини (а.с. 17). Станом на 01.01.2017 року заборгованість ОСОБА_2 з аліментів становить 13123,82 гривень, з довідки вбачається, що відповідач жодного разу не сплатила аліменти з моменту початку їх стягнення (а.с. 48). Постановою державного виконавця Мирноградського МВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області від 16.02.2017 року у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів на майно боржника ОСОБА_2 накладений арешт (а.с. 63-64).

Дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є здоровим, на диспансерному обліку не перебуває (а.с. 21).

За відомостями ДНЗ № 19 «Веселка» ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», дитина ОСОБА_5 дійсно відвідував дитячий садок з 05.2016 року по 07.2016 року. Постійно відвідує дитячий садок та цікавиться життям дитини в ньому батько ОСОБА_4, мати дитини ОСОБА_2 жодного разу садок не відвідувала і не цікавилась дитиною (а.с. 19).

З 12.07.2016 року дитина ОСОБА_5 відвідував ДНЗ № 7 «Топольок» в м. Покровську, мати дитини ОСОБА_2 до садку не приходила і участі в житті дитини не приймала (а.с. 20).

З 19.12.2016 року і по т.ч. дитина ОСОБА_5 знов відвідує ДНЗ № 19 «Веселка» ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», постійно відвідує дитячий садок та цікавиться життям дитини в ньому батько ОСОБА_4, мати дитини ОСОБА_2 вперше відвідала садок 20.02.2017 року, залишила фрукти, але не спілкувалася з дитиною з причини сонного часу. 02.03.2017 року мати знов відвідала садок, але дитини там не було, оскільки дитина хворіла з 27.02.2017 року по 02.03.2017 року включно (а.с. 67, 68, 79, 82).

Як вбачається з довідок ОСББ «Моноліт» м. Мирнограда, станом на 13.02.2017 року, 24.02.2017 року, 01.03.2017 року позивач ОСОБА_4 разом із сином мешкають за адресою: АДРЕСА_2. Мати дитини ОСОБА_2 не відвідує сина і не приймає участі в його вихованні з вересня 2015 року (а.с. 65, 66).

Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.12.2015 року № 382 ОСОБА_2 встановлене проведення часу із сином ОСОБА_5 за місцем його проживання (АДРЕСА_2) у вихідний день батька з 10-00 до 13-00 години (а.с. 27).

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 030 від 05.12.2016 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, доцільне та відповідатиме інтересам дитини з огляду на те, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання і утримання сина, чим порушує вимоги ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» (а.с. 33).

Суд вважає, що досліджені у справі докази підтверджують позицію позивача щодо ухилення відповідачем від виконання обов'язків матері відносно малолітнього сина сторін, свідчать про невжиття ОСОБА_2 всіх необхідних дій, спрямованих на утримання та розвиток дитини, догляд за нею. В судовому засіданні і самій відповідачем не було заперечене те, що вона не приділяє дитині належної уваги, не утримує дитину, не опікується нею так, як має це робити матір.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до положень ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, як виходить зі змісту ст. 165 СК України, надане, зокрема, іншому з батьків, з яким проживає дитина, тобто ОСОБА_4 має таке право та реалізував його.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 приділяє мало уваги вихованню та розвитку сина ОСОБА_5, хлопчик проживає з батьком ОСОБА_4, знаходиться на повному його утриманні. Побачення матері з дитиною не носять усталеного характеру, участь в утриманні дитини є мінімальною та безсистемною. З ОСОБА_2 неодноразово проводилися бесіди органом опіки та піклування щодо необхідності приділяти більше уваги синові, вона обіцяла виправитись, але достатнім чином своїх обіцянок не виконувала. Надані Мирноградською ЦМЛ та відповідачем відомості щодо лікування ОСОБА_2 та її дитини ОСОБА_9 в період осінь-зима 2016 року не є такими, які б виправдовували відсутність уваги до сина з боку матері. Натомість, останнім часом, вже під час перебування справи на стадії судового розгляду, вбачається наявною позитивна тенденція на зріст уваги матері до сина, є зафіксованими випадки відвідування нею як місця проживання дитини, так і дитячого садка. Зазначені випадки є поодинокими, але в сукупності з поясненнями ОСОБА_2, яка не допускала неявок до суду та неодноразово в судовому засіданні висловлювала прагнення спілкуватися з дитиною, дають змогу вважати, що беззаперечних підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав наразі немає.

Тобто, суд погоджується, що поведінка відповідача до своєї дитини є винною, однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також беручи до уваги, що відсутні будь-які дані або застереження щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача, а також відсутні відповідні медичні висновки хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію ОСОБА_2, вона прагне брати участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав належить відмовити.

Разом з тим, враховуючи встановлену неналежність поведінки ОСОБА_2 щодо сина, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03. 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Слід роз'яснити, що в разі невиконання відповідачем зазначеного обов'язку позивач не буде позбавлений можливості пред'явити повторний позов до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164-166 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова