Справа № 658/3251/16-ц
(провадження № 2/658/74/17)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Терещенко О.Є.

при секретарі Оніщенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Каховка, цивільну справу за позо-вом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

18.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.12.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичили в нього грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, які зобов'язувалися повернути до 01.11.2014 року, але свої зобов'язання не виконали.

Позивач зазначив, що він звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами повернути борг, але вони ухилилися від добровільного погашення заборгованості.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно, суму боргу та відсотки за користування грошовою сумою, а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги уточнив, зазначивши, що, оскільки відповідачі в рахунок погашення суми боргу продали йому належну ї на праві спільної власності квартиру, підтримав в повному обсязі, він зменшує свої позовні вимоги на суму вартості цієї квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що всі свої зобов'язання за договором позики вона та її чоловік виконали, продавши позивачеві в рахунок погашення боргу квартиру. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачів, - адвокат Кушнеренко І.В. вважав позов необгрунтованим і просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів Кушнеренко І.В. та відповідачку ОСОБА_6, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно письмовій розписці від 24.12.2013 року позивач ОСОБА_7, дійсно, надав 24.12.2013 року у позику ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, які останні зобов'язувалися повернути до 01.11.2014 року, зі сплатою 3,5 відсотків, щомісячно.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.1046 ЦК Ук-раїни, а укладений між ними договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем ви-значеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що 24.12.2013 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США (а.с.10).

На підтвердження укладення договору позики відповідачем позивачу була надана розписка (а.с.10). За умовами договору позики відповідачі зобов'язувалися повернути позику до 01.11.2014 року.

Але, як вбачається зі змісту позовної заяви, свої зобов'язання перед позивачем відповідачі станом на день звернення до суду з позовною заявою не виконали.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чи-ном.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможли-вості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Взяте на себе зобов'язання, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до теперішнього часу не виконав, про що, свідчить оригінал вказаної розписки, який на даний час перебуває у позивача, і наданий останнім суду (а.с.112).

З письмових заперечень представника відповідачів вбачається, що останній позовні вимоги позивача не визнає, так як відповідачі в рахунок погашення боргу продали йому квартиру.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійсню-ється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали належну їм квартиру позивачу ОСОБА_1, вбачається, що її вартість становила 295 340 грн. Позивач в судовому засіданні зменшив свої позовні вимоги саме на цю суму.

Суд також зазначає, що предметом договору позики від 24.12.2013 року є іноземна валюта.

Відповідно до ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зва-жаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, су-ди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вка-зівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За договором позики від 24.12.2013 року сума позики становить 25 000 доларів США, що у перерахунку, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ ( 25,80 гривень за 1 долар США) станом на момент звернення до суду складає 645 000 грн .

Таким чином з відповідачів за вказаним позовом на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 24.12.2013 року у сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США, що за кур-сом НБУ від 10.10.2016 складає 645 000 грн, з якої слід відрахувати вартість проданої відповідачами позивачеві квартири 295 340 грн.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України по-зикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1-2, ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Укладений між позивачем та відповідачем договор позики передбачає право позикодавця на отримання відсотків в розмірі 3,5 % від суми позики, щомісячно.

Позивач наполягає на стягненні з відповідачів на його користь суми основного боргу, з відрахуванням добровільно погашеної відповідачами суми, та процентів за користування позикою, що нараховані за 34 місяців (з моменту отримання позики до моменту звернення до суду). Сума відсотків за договором позики за 34 місяці становить 767 550 грн. Суд вважає ці вимоги позивача обгрунованими.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, то суд вважає, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, з огляду на наступне.

Як наголошує ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини нанесення пози-вачу відповідачами моральної шкоди за даних правовідносин, тому в задоволенні частини позову про стягнення 25 000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити.

Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 1046-1050, ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 169, 213-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, солідарно, на користь ОСОБА_1 :

-суму боргу за договором позики 349 660 грн (645 000 - 295 340);

-суму відсотків за договором позики 767 550 грн;

-судовий збір 6 890 грн;

-банківські витрати при сплаті судового збору 400 грн. А всього: 1 124 500 грн.

В решті інших позовних вимог - відмовити.

Апеляція на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Каховський міськрайонний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. Є. Терещенко