Справа № 317/1636/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії. Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову було залучено Комунальне підприємство «Наше місто».

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач є власником нежитлових приміщень № 65 та 66, що розташовані в будинку № 32 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжі.

У вказані нежитлові приміщення позивачем Концерн «Міські теплові мережі», постачається теплова енергія у гарячій воді. Концерн «Міські теплові мережі» неодноразово звертався до ОСОБА_1 з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, однак відповідач ОСОБА_1 безпідставно ухиляється від укладання цього договору з позивачем.

В той же час, оскільки нежитлові приміщення відповідача знаходяться в підвалі житлового багатоквартирного будинку № 32 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжі, Концерн «Міські теплові мережі» технічно не може припинити теплопостачання до нежитлових приміщень відповідача, оскільки це суперечить діючому законодавству України та поставить під загрозу забезпечення сталого теплопостачання вказаного багатоквартирного житлового будинку.

Оскільки відповідач своєчасно та належним чином не сплачує за фактично спожиту ним теплову енергію, станом на момент подання позовної заяви у нього перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 16 670,32 гривень (за період з жовтня 2012 р. по квітень 2015 р.).

Сума позовних вимог обґрунтована розрахунком, доданим до позовної заяви.

Під час судового розгляду справи представником позивача до суду подано письмові пояснення від 16 листопада 2016 року, в яких представником позивача зазначено, що розподільчі трубопроводи опалення та транзитні стояки житлового будинку, що проходять вздовж нежитлових приміщень № 65 та № 66 в будинку 32 по вул. Патріотичній, є частиною інженерного устаткування всього будинку, що знаходиться на балансі КП «Основаніє». Залишкове тепло від розподільчих трубопроводів та транзитних стояків житлового будинку використовується для обігріву спірних нежитлових приміщень, тому ОСОБА_1 є фактичним користувачем теплової енергії (а.с. 179, 180).

В судовому засіданні представник позивача, з посиланням на норми актів діючого законодавства України, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав (а.с. 143-146).

У власності відповідача ОСОБА_1 дійсно знаходяться нежитлові приміщення № 65 та № 66, які знаходяться у підвалі житлового будинку № 32 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжі.

Однак, в цих нежитлових приміщеннях фактично відсутні прилади споживання теплової енергії. Через ці приміщення лише проходять трубопроводи централізованого опалення житлового будинку. Позивачем не надано жодних доказів споживання відповідачем теплової енергії в належних їй нежитлових приміщеннях.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії в розумінні положень Закону України «Про теплопостачання».

Третя особа Комунальне підприємство «Наше місто» подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу на розсуд суду. Будь-яких заперечень або пояснень по суті позову до суду третьою особою надано не було.

Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.12.2001 року (а.с. 7, 8).

Предметом даного договору є купівля відповідачем ОСОБА_1 нежитлових приміщень № 65 та № 66 підвалу літ. А-5 в будинку № 32 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі.

До матеріалів справи позивачем додано розрахунок теплових навантажень на опалення згідно фактично встановлених приладів п. 1.8. якого встановлено, що підвальне приміщення офісу в будинку № 32 по вул. Патріотичній не має теплового обладнання системи опалення і нагрівальних приладів (а.с. 12, 13).

Як вбачається з копії листа Міського комунального підприємства «Основаніє» від 28.10.2013 року за вих. № 6468/05 з додатками, житловий будинок № 32 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі перебував на балансі МКП «Основаніє» (а.с. 97-99).

ОСОБА_2 з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради за вих. № 2561/01-37/01 від 14.11.2016 року встановлено, що будинок № 32 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі було передано з господарського відання МКП «Основаніє» до господарського відання КП «Наше місто» з 01.09.2016 року (а.с. 208).

Матеріалами справи також підтверджується неодноразове надсилання позивачем на адресу відповідача проектів договору купівлі-продажу теплової енергії, рахунків на оплату теплової енергії, актів звірення розрахунків та ін. (а.с. 102-110, 184-188).

01 серпня 2016 року сторонами у справі було складено акт обстеження системи теплоспоживання нежитлових приміщень №№ 65, 66 в будинку № 32 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі (а.с. 168). В даному акті зазначено, що система опалення в приміщенні № 65 складається з:

●сталевого трубопроводу зворотного теплоносія без ізоляції, O 50 мм, довжиною 11,5 метрів у підлоги;

●пластикового трубопроводу зворотного теплоносія без ізоляції, O 32 мм, довжиною 6,9 метрів у стіни;

●пластикового стояка без ізоляції O 20 мм, довжиною 1,8 метрів;

●сталевого стояка в азбоцементній ізоляції армованого дранню ? 50 мм., O 20 мм, довжиною 2 метри;

●сталевого стояка без ізоляції O 15 мм, довжиною 2 метри.

Дослідити систему опалення в приміщенні № 66 не виявилось можливим, оскільки до даного приміщення не було надано доступ.

При проведенні аналогічного обстеження приміщень № 65 та 66 в будинку № 32 по вулиці Патріотичній, в місті Запоріжжі, яке відбулось 04 жовтня 2016 року, було встановлено, що станом на момент огляду система опалення в приміщенні № 65 складається з:

●сталевого трубопроводу зворотного теплоносія в ізоляції ? 50 мм, O 50 мм, довжиною 12 метрів;

●пластикового трубопроводу зворотного теплоносія в ізоляції ? 50 мм, O 32 мм, довжиною 7,4 метри;

●пластикового стояка в ізоляції ? 30 мм, O 20 мм, довжиною 1,9 метрів;

●сталевого стояка в азбоцементній ізоляції армованого дранню ? 50 мм., O 20 мм, довжиною 1,9 метри;

●сталевого стояка в ізоляції ? 30 мм, O 15 мм, довжиною 1,9 метри.

Система опалення в приміщенні № 66 вказаного житлового будинку складається з:

●сталевого трубопроводу зворотного теплоносія в ізоляції ? 50 мм, O 40 мм, довжиною 1 метр;

●сталевого трубопроводу зворотного теплоносія в ізоляції ? 50 мм, O 70 мм, довжиною 14,5 метри;

●сталевого стояка в азбоцементній ізоляції армованого дранню ? 50 мм., O 20 мм, довжиною 5,5 метри;

●сталевого стояка в ізоляції ? 30 мм, O 20 мм, довжиною 1,9 метри;

●сталевого стояка в азбоцементній ізоляції армованого дранню ? 50 мм., O 20 мм, довжиною 3,2 метри (акт від 04.10.2016р., а.с. 169).

Представником позивача до матеріалів справи додано копію договору про взаємне співробітництво № 200900/1 від 30 січня 2009 року, який укладено між КП «ВРЕЖО» № 1 та Концерном «Міські теплові мережі» та предметом якого є визначення обовязку балансоутримувача (КП «ВРЕЖО» № 1) належним чином забезпечити технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання в межах балансової належності, підготовку житлових будинків до експлуатації в осінньо-зимовий період та обовязку Концерну «МТМ» щодо забезпечення тепловою енергією внутрішньобудинкові мережі в межах теплових навантажень будинків згідно з Додатком № 1 до договору (а.с. 192-194).

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про теплопостачання», споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Суд, в цілому, погоджується з твердженням представника позивача про те, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії. Це повністю узгоджується як з загальними нормами цивільного законодавства, з нормами законодавства в сфері теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, так і з правовою позицією Верховного Суду України, на яку міститься посилання в позовній заяві.

Однак, в кожній конкретній справі суд, для вирішення питання щодо обґрунтованості заявлення позивачем до стягнення вартості спожитої відповідачем теплової енергії, має в першу чергу визначитись з характером правовідносин, що виникли між сторонами.

В даному випадку з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що нежитлові приміщення № 65 та № 66, які знаходяться в підвалі будинку № 32 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі, не мають встановлених приладів споживання теплової енергії. Трубопроводи прямого та зворотного току теплоносія, які встановлені у вказаних нежитлових приміщеннях, є фактично транзитними трубопроводами, через які здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку. Відповідач ОСОБА_1 не має в належних їй приміщеннях жодного приладу споживання теплової енергії.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» наведено також визначення поняття «постачання теплової енергії (теплопостачання)» - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Аналіз наведеної норми в сукупності з іншими нормами Закону України «Про теплопостачання» призводить суд до висновку, що споживачем теплової енергії є особа, яка є кінцевим отримувачем теплової енергії від теплопостачальника, та яка використовує цю теплову енергію в якості засобу для обігріву належного цій особі житла або приміщення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 кінцевим отримувачем теплової енергії, яка проходить через транзитні трубопроводи в належних їй нежитлових приміщеннях до квартир (приміщень) споживачів теплової енергії.

Як вбачається з додаткових письмових пояснень, наданих 16 листопада 2016 року представником позивача до суду (а.с. 179, 180) та з усних пояснень представника позивача, в даному випадку позивачем фактично заявлено до стягнення суму вартості теплової енергії, втраченої через проходження транзитними трубопроводами централізованого опалення, що проходять через нежитлові приміщення відповідача. При цьому, розрахунок вартості теплової енергії здійснено позивачем з урахуванням технічного стану транзитних трубопроводів, що проходять через підвальні нежитлові приміщення відповідача (наявність, матеріал та товщина ізоляції, матеріал самого трубопроводу, його діаметр та довжина).

Вказане підтверджується також розрахунком вартості теплової енергії, який проведено на підставі «Норм та вказівок по нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» (КТМ 204 Україна 244-94).

Як було встановлено з наведених вище доказів, житловий будинок № 32 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжі протягом заявленого до стягнення періоду був у користуванні КП «Основаніє» на праві господарського відання (а.с. 208). Вказане право є одним з речових прав на майно у відповідності до ст. 136 Господарського кодексу України.

Абз. 7 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття «внутрішньобудинкові системи» - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Таким чином, транзитні прямі та зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлові підвальні приміщення відповідача, відносяться до внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обслуговування внутрішньобудинкових мереж є частиною послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Вказана норма кореспондується з положеннями «Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», що затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України № 150 від 10.08.2004 року.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо встановлено обовязок виконавця утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж.

Аналіз зазначеного призводить суд до висновку, що обслуговування транзитних трубопроводів, які проходять через нежитлові приміщення відповідача, є обовязком виконавця, який надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцям будинку № 32 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжі.

Таким чином, не заперечуючи наявність у Концерну «Міські теплові мережі» права на отримання компенсації вартості теплової енергії, яка була втрачена внаслідок неналежного технічного стану (відсутність ізоляції) внутрішньобудинкових систем теплопостачання в будинку № 32 по вул. Патріотичній в м. Запоріжжі, суд вважає, що компенсувати вартість такої теплової енергії має та особа, до сфери відповідальності якої відноситься обовязок з належного утримання та обслуговування таких внутрішньобудинкових систем за умови доведення вини цієї особи в невиконанні або неналежному виконанні своїх обовязків, що призвело до втрат теплової енергії.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін