Справа № 308/3332/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2017 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Кондор Р.Ю.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Беяком» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду справи, на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України збільшив, мотивує тим, що ним у травні 2014 р. здійснювався пошук квартири для покупки. Однією з фірм посередників по продажу квартири у будинку по вул. Легоцького,19 «А», було приватне підприємство «Беяком». При зустрічі з директором фірми «Беяком» ОСОБА_2, позивачем було надано у розмірі 500 дол. США в рахунок забезпечення зобовязань з купівлі-продажу квартири, про що було складено відповідну розписку. Також, відповідно до даної розписки у разі не підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 зобовязалась повернути суму в тому самому обсязі, тобто 500 дол. США. 06.05.2014 р. звернувся до директора ПП «Беяком» ОСОБА_2 про повернення 500 дол. США, у звязку з тим, що він дізнався, що ціни за комунальні послуги в даному будинку є надто високі. Однак, ОСОБА_2 відмовила у поверненні вказаних коштів та фактично присвоїла належні йому кошти у сумі 500 дол. США, безпідставно користується ними.

Позивач просив суд стягнути з Приватного підприємства «Беяком» на його користь кошти в сумі 13 337,44 грн., що еквівалентно 500 дол. США, проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 6185,11 грн., що еквівалентно 231,87 дол. США, проценти за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 934,42 грн., що еквівалентно 35,03 дол. США та судовий збір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Беяком» про стягнення грошових коштів, процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами та процентів за прострочення виконання грошового зобовязання відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився із вказаним рішенням подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та вказує, що суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано відмовив у задоволенні позову.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України, подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 800,25 доларів США, що за офіційним курсом, станом на 31.01.2017 року становить 21 702,01 грн. та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вражає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно розписки від 05.05.2014 року ОСОБА_2, директор ПП «Беяком» отримала грошові кошти від покупця ОСОБА_1 в рахунок забезпечення зобовязань по купівлі квартири, що за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького,19а/45, що належить згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.10.2013 року ОСОБА_3, суму в розмірі 5750 грн., що еквівалентно 500 доларів США.

Факт передачі вказаних грошових коштів сторонами не оспорюється.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції констатував, що кошти, які були отримані ПП «Беяком» в рахунок забезпечення зобовязання договору купівлі-продажу квартири, за своєю природою не є позикою або безпідставно набутими коштами по розписці у відповідності до ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1214 ЦК України.

Однак, повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідності з вимогами ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчиняти на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Як слідує з наявної в матеріалах справи розписки від 05.05.2014 року, ОСОБА_2, директор ПП «Беяком» отримала від ОСОБА_1 в рахунок забезпечення зобовязань по укладенню договору купівлі-продажу, 500 доларів США та у разі не підписання договору купівлі-продажу 13.05.2014 року, квартири за вищевказаною адресою, зобовязувалася повернути суму в тому ж самому обсязі, тобто 500 доларів США.

Відповідач не надав доказів тому, що вона повернула гроші, натомість вказує, що між ними не було укладено попереднього договору та передані ОСОБА_1 грошові кошти не є авансом, а оплатою за оцінку майна та послуг ПП «Беяком».

Відсутність доказів тому, що відповідач виконала зобовязання, дає підставу для задоволення вимог позивача, стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13 337,44 грн.

Боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Оскільки суд першої інстанції порушив вимог матеріального права, не надав належної оцінки доказам по справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 13 337,44 грн. та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 934,42 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Що стосується поданої ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог, то така не підлягає задоволенню, оскільки, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та не може вийти за межі позовних вимог.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, що сплачена позивачем при подачі позову до суду першої інстанції в сумі 551,20 грн. та 606,32 грн. за подачу апеляційної скарги, що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України, судова колегія,

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Приватного підприємства «Беяком» м. Ужгород на користь ОСОБА_1 13 337 грн. 44 коп. та 934,42 грн., що становить 3% річних.

В решті позову відмовити.

Стягнути із Приватного підприємства «Беяком» м. Ужгород на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1157,50 грн., що становить 551 грн. 20 коп. сплачених при зверненні в суд із позовом та 606 грн. 32 коп. сплачених при подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: