АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6413/17 Головуючий 1 інст. Вікторов В.В.
Справа № 642/3031/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Харківської міської ради. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 217/3 від 23 жовтня 1990 року про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво виділено ОСОБА_2 земельну ділянку по провулку Путивльському № 27 в м. Харкові для будівництва індивідуального житлового будинку.

20 листопада 1990 року Головним управлінням архітектури м. Харкова на імя ОСОБА_2 складено акт відводу земельної ділянки в постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку та план земельної ділянки за зазначеною адресою.

03 грудня 1990 року між ОСОБА_2 та житлово-експлуатаційним обєднанням Ленінського району м. Харкова укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, відповідно до умов якого йому надано для будівництва в безстрокове користування земельну ділянку № 27 по провулку Путивльському в м. Харкові площею 600,00 кв. м. у відповідності з планом відводу земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3713.

Зазначила, що у 1991 році ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці побудовано житловий будинок літ. А-2, житловою площею 152,5 кв. м., загальною площею 214,9 кв. м., також на земельній ділянці знаходяться огорожа № 1-3, колонка № 4, зливна яма № 5.

22 січня 2015 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями.

Вказала, що до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Зазначила, що житловий будинок по провулку Путивльському № 27 в м. Харкові збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка буда виділена в передбаченому законом порядку, але не були отримані спадкодавцем правовстановлюючі документи на нього.

Вказала, що після смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем є вона, його мати, інших спадкоємців немає.

Зазначила, що спадщину вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час його смерті.

Вказала, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по провулку Путивльському № 27 в м. Харкові, житловою площею 152,5 кв. м., загальною площею 214,9 кв. м., після смерті ОСОБА_2, який помер 22 січня 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по провулку Путивльському № 27 в м. Харкові, житловою площею 152,5 кв. м., загальною площею 214,9 кв. м., після смерті ОСОБА_2, який помер 22 січня 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що відповідно до договору житлова площа збудованого будинку більша ніж та, яка запланована в договорі; що відповідно до умов договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 03 грудня 1990 року № 1-3713 зазначено, що після завершення будівельних робіт житловий будинок з надвірними будівлями приймається в експлуатацію державною комісією, про що складається акт, однак таких документів матеріали справи не містять; що відповідно до відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентарна справа на спірне майно не заводилась, право власності не реєструвалось, а наданий позивачем технічний паспорт викликає сумніви щодо побудови вказаного обєкту у 1991 році; що оскільки у спадкодавця не виникло права власності на спірне нерухоме майно, перехід цього права до спадкоємця в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства не можливий.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вимог частини 2 статті 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю не зявившихся осіб. Заяву щодо розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 та її представника задоволено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довела, що спірний житловий будинок збудовано до 05 серпня 1992 року, тому не потребує введення в експлуатацію.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 217/3 від 23 жовтня 1990 року про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво виділено ОСОБА_2 земельну ділянку по провулку Путивльському № 27 в м. Харкові для будівництва індивідуального житлового будинку. Із пунктів 3.1., 3.2. витягу рішення № 217/3 від 23 жовтня 1990 року вбачається, що житлова площа будинку повинна бути не більше 80 кв. м. В строки, передбачені договором на будівництво житлового будинку та надвірних будівель, тобто до 03 грудня 1993 року, забудовник зобовязаний предявити його районній приймальній комісії для здачі в експлуатацію.

03 грудня 1990 року між ОСОБА_2 та житлово-експлуатаційним обєднанням Ленінського району м. Харкова укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, відповідно до умов якого йому надано для будівництва в безстрокове користування земельну ділянку № 27 по провулку Путивльському в м. Харкові площею 600,00 кв. м. у відповідності з планом відводу земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3713.

Пунктом 9 договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 07 грудня 1990 року передбачено, що після закінчення будівництва житловий будинок та інші будівлі приймаються до експлуатації державною приймальною комісією, яка призначається виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів та оформлюється актом комісії. Прийнятий в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями належить реєстрації в Харківському місцевому бюро технічної інвентаризації.

20 листопада 1990 року Головним управлінням архітектури м. Харкова на імя ОСОБА_2 складено акт відводу земельної ділянки в постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку та план земельної ділянки за зазначеною адресою.

Із технічного паспорту, який складено 03 жовтня 2016 року вбачається, що житловий будинок побудовано у 1991 році. Його площа склала 138, 8 кв. м. Рік забудови огорожі № 1-3, колонки № 4 та зливної ями № 5 не зазначено.

22 січня 2015 року ОСОБА_2 помер. Житловий будинок з надвірними будівлями не було введено в експлуатацію та не зареєстровано в Харківському місцевому бюро технічної інвентаризації, як зазначено в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення», яка втратила чинність 22 вересня 2004 року, вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, тобто до 05 серпня 1992 року не передалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Пунктом 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних і житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається, виходячи з вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Як вбачається з матеріалів справи договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності передбачав по перше, будівництво житлового будинку житловою площею не більше 80 кв. м., по друге, його ввід разом з надвірними будівлями в експлуатацію та по третє, його реєстрацію в Харківському місцевому бюро технічної інвентаризації. В договорі також зазначено строк його будівництва до 03 грудня 1993 року.

Проте, матеріали справи не містять технічного паспорту по закінченню будівництва житлового будинку з житловою площею, яка зазначена в договорі.

Технічний паспорт на житловий будинок, який складено у 2016 році, не можна вважати документом, що засвідчує факт існування обєкта майна й містить його технічні характеристики для засвідчення прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, який побудовано до 05 серпня 1992 року, оскільки в ньому зазначено іншу площу ніж передбачено договором і взагалі не зазначено дату забудови інших обєктів, які знаходяться на земельній ділянці.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, не встановивши обставини справи повно, не надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

Оскільки ухвалене судове рішення не відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову позивачу за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Cудді