Справа № 489/5459/16-ц
Номер провадження 2/489/389/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" (далі-відповідач 2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом - ДТП) з вини відповідача, позивачу було завдано тілесні ушкодження та моральної шкоди.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 7614,05 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

20.12.2017 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Ухвалою суду від 12.01.2017 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ "Страхова компанія "Україна".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судовому засіданні 12.01.2017 представник відповідача 1 позов не визнала.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2016 визнано винним відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Як вбачається з змісту позовної заяви, позивач стверджує, що в результаті вказаного ДТП позивачу завдано значних тілесних ушкоджень, на підтвердження чого останній надає суду копії квитанцій, чеків, накладних на сплату ліків та лікувальних препаратів.

Відповідно до виписного епікризу позивач отримав перелом лонної і сідничої костей. Стан при надходженні - травма побутова в ДТП 29.12.2015.

Відповідач ж у своїх запереченнях посилається на те, що він не є належним відповідачем у даній справі та всю шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія, в якій застрахована відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП.

Згідно з полісом №АІ/5639530 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який є власником забезпеченого транспортного засобу - ВАЗ 2103, н/з НОМЕР_1 застрахована ПрАТ "СК Україна".

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 16 вказаної Постанови оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З п. 17 Постанови слідує, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Судом встановлено, що винним у вчиненні ДТП є відповідач - особа, яка керувала забезпеченим транспортним засобом, проте його відповідальність не застрахована за договором. За полісом, на який посилається відповідач застрахована цивільно-правова відповідальність іншої особи - власника забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_3, оскільки з полісу №АІ/5639530 слідує, що в графі "особливі умови використання забезпеченого т/з" до керування т/з не допущені інші особи.

Також відповідачем 1 не надано суду доказів належного повідомлення страховика про страховий випадок.

Тому в даному випадку, відсутній страховий випадок, який є підставою для відшкодування страховиком страхового відшкодування, оскільки з наданого полісу АІ/5639530 випливає висновок про те, що страхове покриття може бути щодо страхування відповідальності осіб, лише зазначених у договорі страхування. Крім того, з наданої позивачем в судовому засіданні роздруківки з інтернету вбачається, що ПАТ "Страхова компанія "Україна" було позбавлене ліцензії на укладання договорів (полісів) з 30.4.2015, а з 04.07.2015 - анульовані всі наявні у компанії ліцензії.

Відповідач надаючи суду заяву, з якою він звертався до страхової компанії не підтвердив, що така заява дійсно була вручена страховій компанії, адже на ній відсутні будь-які відмітки про її отримання чи відправлення.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд вважає, що в даному випадку діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Суд зазначає, що при обрахуванні суми, яка підлягає стягненню з відповідача за завдану майнову шкоду, не враховуються квитанції, надані позивачем, в яких не конкретизовано за що саме проводилась оплата (квитанції з терміналу на суму 73,44 грн. та 171,17 грн.)

Тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 4 зазначеної постанови з'ясуванню підлягають обставини, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, при прийнятті рішення про відшкодування моральної шкоди, необхідно встановити наявність трьох елементів:

1) шкода була завдана внаслідок неправомірних дій особи, які призвели до моральних страждань;

2) наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями винного та наслідками;

3) вина такої особи.

Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у відсутності повноцінного відпочинку і нормального життя. Тривалий час позивач знаходився на лікуванні не маючи змоги займатися своїми справами.

Виходячи з того, що Конституцією України закріплено, що людина, її життя та здоров'я є найвищою цінністю та, враховуючи, що травма, яку отримав позивач, спричинену неправомірними діями відповідача має характер тяжкої, суд приходить до висновку, що компенсація моральної шкоди в сумі 15000 грн. відповідає засадам розумності і справедливості.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 7369 (сім тисяч триста шістдесят дев'ять) грн. 45 коп., компенсацію моральної шкоди у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв