Справа № 570/1389/17
Номер провадження 2/570/1001/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Гладишева Х.В.

при секретарі Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач у поданій до суду позовній заяві просить шлюб сторін розірвати, судові витрати покласти на позивача.

В обгрунтування позовних вимог, вказує що з 01 вересня 2000 року з відповідачкою не проживає, сімейних стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, фактично шлюб припинений, неповнолітніх дітей немає.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання вони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позов визнає, але заперечує, що шлюб припинено з 2000 року, оскільки з 2000 року і по даний час (до звернення ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу) вони проживали разом і дана обставина підтверджена свідками на стороні відповідача. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено судом, сторони одружилися 19 травня 1979 року. Також втановлено, що сторони не проживають разом з часу подачі позивачем позову до суду, відповідач намагалась помиритися з позивачем, заявляла про це клопотання та судом надавався сторонам термін для примирення, однак вони не помирилися, наданий час не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні не змогли підтвердили факт не проживання сторін з 2000 року, оскільки не знайомі з дружиною позивача, а саме з ОСОБА_2 Даним особам невідомі відомосі про сімейні відносини, які складалися між позивачем та відповідачем протягом усього їхнього сімейного життя.

В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону. У розпаді сімї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї.

За таких умов суд вважає, що позов доведений і підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.110, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити повністю.

Розірвати шлюб ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Карай) ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України), зареєстрований 19 травня 1979 року в Будинку урочистих подій м.Рівне Рівненської області, про що зроблено запис за № 628.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гладишева Х.В.