АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/1954/16-ц Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/790/905/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів - Кіпенка І.С., Кокоші В.В.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив встановити факт проживання однією сім'єю з березня 2010 року позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати за ним право власності на 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що з березня 2010 року він разом з ОСОБА_4 почали проживати разом, як одна родина, без реєстрації шлюбу в спільно орендованій квартирі, де вели спільне господарство та мали спільний бюджет. На той час ОСОБА_4 була одружена, але з чоловіком не проживала і спільного господарства не вела.

10 жовтня 2012 року за спільні кошти у рівних частинах позивач з ОСОБА_4 придбали будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу був укладений ОСОБА_4 та зареєстрований на її ім'я . Позивач зазначає, що у вказаному будинку вони з ОСОБА_4 проживали однією родиною, вели спільне господарство, мали сімейний бюджет. При цьому позивач вказує, що за свої власні кошти він зробив ремонт даного будинку та допоміжних будівель, встановив нову огорожу, що коштувало йому значних матеріальних витрат, у зв'язку з чим вважає, що його доля у спільному майні може бути збільшена на підставі рішення суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Посилаючись на те, що він є членом сім'ї ОСОБА_4 просив визнати його спадкодавцем четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представником ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового, яким задовольнити його позов. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією родиною у спірному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що було підтверджено в судовому засіданні свідками. Позивач зробив ремонт будинку та допоміжних будівель, що коштувало йому значним матеріальних витрат, що підтверджується наданими до суду накладними на будівельні матеріали.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від представників позивача двічі надходили заява про відкладення розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням розумних строків розгляду справи судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та його представника.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не довів факту проживання однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду за таких підстав:

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до наданої Харківським міським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції в Харківській області копії актового запису № 744 від 03.06.2006 року про шлюб та повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 07 вересня 2016 року вбачається, що 03.06.2006 року зареєстровано шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_4, який було розірвано згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19.09.2011 року (а.с. 157-159).

В матеріалах справи міститься копія паспорту померлої ОСОБА_4, в якому містяться вказані вище відомості про реєстрацію та розірвання шлюбу та про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. ( а.с. 92-93).

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

ОСОБА_2 не доведено факту проживання однією родиною з ОСОБА_4 з березня 2010 року, оскільки з червня 2006 року до вересня 2011 року ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97 цс 11).

В силу вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, шлюб з яким було розірвано за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 19.09.2011 року.

Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, то ст. 1264 ЦК України також не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки з часу розлучення ОСОБА_4 до її смерті не пройшло п'яти років.

Установивши, що ОСОБА_2 встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання права на спадкування, тобто, необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину судом відмовлено, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і ухвалив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: І.С. Кіпенко

В.В. Кокоша