Справа № 368/75/17
провадження № 2/368/145/17
Рішення

Іменем України

"14" лютого 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління Держземагенство в Кагарлицькому районі про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), -

встановив:

позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування після ОСОБА_4 право на 1/6 частину на кожного земельної частки (пай) розміром 3,31 умовних кадастрових гектари, що належало померлій ОСОБА_5 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) НОМЕР_1 від 30.08.1996 р., посилаючись на те, що 15.11.1997 р, померла ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) члена КСП «Світанок» розміром 3,31 умовних кадастрових гектари, про що Кагарлицькою районною державною адміністрацією було видано сертифікату НОМЕР_1 від 30.08.1996 р.

Згідно п. 2 Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, за життя ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) члена КСП.

Таким чином, до складу спадщини ОСОБА_5 входить право на земельну частку (пай).

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_5 із спадкоємців першої черги залишились її син ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6 та онучка ОСОБА_7, яка спадкує частку свого батька ОСОБА_8, який помер.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину ОСОБА_5 шляхом взяття будинку спадкового майна під охорону та фактичний вступ в його володіння та управління, а також утримання в належному технічному санітарному стані, що підтверджується рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12.03.2008 р.

Також, вказаним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.03.2008 р. за ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було визнано право власності на 1/3 частину за кожним спадкового житлового будинку, який залишився після ОСОБА_5

Прийнявши спадщину після матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. помирає.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України після ОСОБА_4 залишилися спадкоємці першої черги, а саме: вони - син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2, а також дружина ОСОБА_3. Інших спадкоємців першої черги не залишилось.

ОСОБА_3, користуючись своїм правом, написала заяву про відмову від спадщини на їх користь та не заперечує проти оформлення спадщини лише на них.

Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 відмовилась від своє частки спадщини на їх користь, інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_4 немає, а вони відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України як спадкоємці за законом першої черги успадковують всю спадщину ОСОБА_4 в рівних частинах.

У зв'язку з відкриттям спадщини ОСОБА_4 вони у встановлений шестимісячний строк прийняли спадщину шляхом звернення до П'ятнадцятої Київської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Після прийняття спадщини та для оформлення свідоцтва про право на спадщину вони звернулись до нотаріальної контори, де їх попросили надати правовстановлюючий документ на право власності на 1/3 частину земельної частки (паю) на ім'я ОСОБА_4, яку він успадкував після своєї матері ОСОБА_5

На вимогу нотаріуса вони не змогли надати правовстановлюючий документ на 1/3 частину земельної частки (паю) на ім'я ОСОБА_4, оскільки такий документ за життя ОСОБА_4 не отриманий. Тобто, ОСОБА_4 за життя не звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану частину земельної частки (паю). У зв'язку з чим нотаріус відмовив їм в оформленні свідоцтва про право спадщину на 1/3 частину земельної частки (паю), оскільки відсутній правовстановлюючий документ на ім'я ОСОБА_4

У зв'язку з чим питання визнання права спадкоємців на земельну частку (пай) необхідно вирішувати в судовому порядку згідно Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Відповідач позовні вимоги позивачів визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини не явки не повідомив, тому суд вважає, що представник третьої особи не з'явився без поважних причин.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) члена КСП «Світанок» розміром 3,31 умовних кадастрових гектари, про що Кагарлицькою районною державною адміністрацією було видано сертифікату НОМЕР_2 від 30.08.1996 р.

Згідно п. 2 Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, за життя ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) члена КСП.

Таким чином, до складу спадщини ОСОБА_5 входить право на земельну частку (пай).

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_5 із спадкоємців першої черги залишились її син ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6 та онучка ОСОБА_7, яка спадкує частку свого батька ОСОБА_8, який помер.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину ОСОБА_5 шляхом взяття будинку спадкового майна під охорону та фактичний вступ в його володіння та управління, а також утримання в належному технічному санітарному стані, що підтверджується рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12.03.2008 р.

Також, вказаним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.03.2008 р. за ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було визнано право власності на 1/3 частину за кожним спадкового житлового будинку, який залишився після ОСОБА_5

Прийнявши спадщину після матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. помер.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України після ОСОБА_4 залишилися спадкоємці першої черги, а саме: син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2, а також дружина ОСОБА_3. Інших спадкоємців першої черги не залишилось.

ОСОБА_3, користуючись своїм правом, написала заяву про відмову від спадщини на їх користь та не заперечує проти оформлення спадщини лише на них.

Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Позивачі у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 451/2016.

На вимогу нотаріуса позивачі не змогли надати правовстановлюючий документ на 1/3 частину земельної частки (паю) на ім'я ОСОБА_4, оскільки такий документ за життя ОСОБА_4 не отриманий. Тобто, ОСОБА_4 за життя не звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану частину земельної частки (паю). У зв'язку з чим нотаріус відмовив їм в оформленні свідоцтва про право спадщину на 1/3 частину земельної частки (паю), оскільки відсутній правовстановлюючий документ на ім'я ОСОБА_4

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління Держземагенство в Кагарлицькому районі про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 право на 1/6 частину земельної частки (пай) розміром 3,31 умовних кадастрових гектари, що належало померлій ОСОБА_5 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) НОМЕР_1 від 30.08.1996 р.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після ОСОБА_4 право на 1/6 частину земельної частки (пай) розміром 3,31 умовних кадастрових гектари, що належало померлій ОСОБА_5 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) НОМЕР_1 від 30.08.1996 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко