АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12438/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Андрейчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії повернуто позивачу.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а питання передати на новий розгляд. Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано норми ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України, п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», оскільки позов заявлено не за правилами виключної підсудності, а з приводу оскарження дій державного виконавця та скасування постанов про накладення арешту та стягнення виконавчого збору.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 363/4547/13-ц від 20 серпня 2015 року, виданий Вишгородським районним судом Київської області.

25 липня 2016 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чорним В.В. прийнято постанову про відкриття провадження з примусового виконання виконавчого листа №363/4547/13-ц, виданого Вишгородським районним судом Київської області 20 серпня 2015 року, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" судового збору в сумі 5268, 00 грн.

07 червня 2017 року старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чорний В.В. виніс постанову про накладення арешту на майно боржника у зв'язку з несплатою боржником заборгованості згідно виконавчого документа для забезпечення належного виконання рішення органом державної виконавчої служби та постанову про стягнення виконавчого збору.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про накладення арешту на майно та стягнення виконавчого збору від 07 червня 2017 року.

21 серпня 2017 року Оболонський районний суд м.Києва відмовив у відкритті провадження у справі за пред'явленим ОСОБА_2 позовом на підставі ст.122 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством визначений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України шляхом пред'явлення до суду скарги, а не позовної заяви, з якою звернулась ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23 жовтня 2017 року ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 21 серпня 2017 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, судом апеляційної інстанції роз'яснено, що пред'явлення ОСОБА_2 заяви у формі позову, яка за змістом містить вимоги щодо оскарження рішень державного виконавця під час виконання судового рішення не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки ЦПК передбачає можливість застосування положень ст.121 ЦПК України.

Не зважаючи на роз'яснення суду апеляційної інстанції, які викладені в ухвалі від 23 жовтня 1917 року (а.с.29-30), 09 листопада 2017 року Оболонський районний суд м. Києва повернув позовну заяву ОСОБА_2 на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПП України.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва, оскільки позовну заяву подано з порушенням правил виключної підсудності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ ( ч.2 ст.384 ЦПК України).

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 в порядку позовного провадження оскаржує дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чорного В.В. та просить скасувати постанови про накладення арешту на майно та стягнення виконавчого збору.

Однак формою звернення сторони виконавчого провадження до суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, є скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що прямо передбачено ст. 383 ЦПК України.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.13 постанови від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема, зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК. ( п. 20 названої Постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про накладення арешті та стягнення виконавчого збору і в порядку позовного провадження оскаржує рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в той час як чинним процесуальним законодавством у такому випадку передбачена інша форма звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з ч. 1 ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

З наявної в матеріалах справи копії виконавчого листа №363/4547/13-ц убачається, що його видано Вишгородським районним судом Київської області.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 оскаржує дії державного виконавця щодо винесених постанов про зняття арешту і стягнення виконавчого збору, залишив поза увагою роз'яснення суду апеляційної інстанції, які викладені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, щодо застосування вимог п. 3-4 ч. 7 ст. 82 Закону України « Про виконавче провадження», положень ст. 121 ЦПК України ( а.с.29,30), а також не врахував положення ч. 2 ст. 384 ЦПК України, та дійшов помилкового висновку, що дана справа не підсудна суду на підставі вимог ч. 2 ст. 114 ЦПК України. До даних правовідносин правила виключної підсудності не застосовуються, так як спір виник не з приводу нерухомого майна, а щодо оскарження дій державного виконавця та скасування відповідних постанов. При цьому місце виконання судового рішення та місце знаходження майна боржника правового значення для вирішення питання підсудності даної справи не мають, оскільки діючим цивільно-процесуальним законодавством визначено підсудність скарг на рішення, дії або бездіяльність чи іншої посадової особи державної виконавчої служби безпосередньо суду, який видав виконавчий лист.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підсудна саме Оболонському районному суду м. Києва за місцем знаходження майна боржника.

Оскільки вирішення питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'язання вчинити дії відбулось з порушенням норм процесуального права, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль