АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/737/16 Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/128/17 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Хома М. В.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю представників апелянта - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд неповнолітньої дитини за кордон,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка - ОСОБА_6. Рішенням Кременецького районного суду від 03 липня 2014 року шлюб з відповідачем розірвано. На даний час донька проживає з нею та її батьками. З вересня 2015 року вона перебуває на роботі в Республіці Польща, де 11 березня 2016 року зареєструвала шлюб з громадянином Польщі ОСОБА_9. Від компетентних органів Республіки Польща їй надано офіційний дозвіл на тимчасове проживання на території Республіки Польща, у зв'язку з чим вона має намір забрати разом з собою доньку на постійне місце проживання. Відповідач безпідставно відмовляється надати у передбаченому законом України порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання. Просила суд надати дозвіл на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон на постійне місце проживання і вироблення паспорта дочці - ОСОБА_6, а також зобов'язати Тернопільське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернути їй кошти в сумі 2643.00 грн., які вонa сплатила за проведення почеркознавчої експертизи по даній справі.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Надано ОСОБА_5 дозвіл на оформлення проїздних документів на виїзд за кордон на один рік до першого січня 2018 року в Республіку Польща та вироблення паспорта, дочці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 275 гривень 60 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що частково задовольняючи позов, судом першої інстанції не в повній мірі враховано інтересів дитини. Просила рішення змінити, яким позов задовольнити в повному обсязі та надати дозвіл на виїзд за кордон у її супроводі, без згоди

та супроводу батька - ОСОБА_4, на постійне місце проживання у Республіку Польща малолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та на оформлення відповідних проїзних, візових документів, виготовлення паспорта.

В судовому засіданні представники апелянта - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до апеляційного суду Тернопільської області заперечення на апеляційну скаргу в якому просив рішення залишити без змін та розглядати справи без його присутності. В поданому запереченні зазначив, що не заперечує проти виїзду дитини за кордон на термін до 01 січня 2018 року. Однак, проти проти виїзду дитини в Польщу на постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників апелянта, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року та її батьками є сторони по справі.

Рішенням Кременецького районного суд Тернопільської області від 03 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розірвано.

З трудових договорів, укладених 20 жовтня 2014 року та 21 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 працювала в фірмі «ESS Energy Saving Solutions S.A.», яка знаходиться в м.Варшава по вул.Добра, 54/41, Республіка Польща, на визначені періоди з 20 жовтня 2014 року по 20 січня 2015 року та з 21 січня 2015 року по 09 квітня 2015 року.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 Народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року. 11 березня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в бюро РАЦС Лєшноволя, Республіки Польща.

З рішення Мазовецького воєводи WSC-II-4.6151.28609.2015 вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, надано дозвіл на тимчасове проживання на території Республіки Польща до 16 березня 2017 року.

З довідки Правління громади 05-506 Лєшноволя Воєв. Мазовецьке вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєструвалася на тимчасове проживання до 16 березня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1

З інформації про розмір отриманих доходів у податковому 2015 році Управління казначейства в Пясечно слідує, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин Республіки Польща, житель АДРЕСА_2 - має регулярний дохід та є платником податків.

З заяви ОСОБА_11 слідує, що вона, як власник будинку по АДРЕСА_3, не має нічого проти того, щоб її невістка, ОСОБА_5, разом із своєю донькою, ОСОБА_6, поселилися разом з ними, тобто, її чоловіком ОСОБА_12 та сином ОСОБА_9 під час перебування у Республіці Польща.

З трудового договору, укладеного 01 січня 2016 року слідує, що ОСОБА_9 працює в фірмі «ЕСС Енерджі Солюшнс AT», яка знаходиться в м.Варшава по вул. Добра 54/41, Республіка Польща.

З квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» за № 0.0.321647057.1 від 29 листопада 2014 року, № 0.0.531660345.1 від 06 квітня 2016 року, № 0.0.550456441.1 від 13 травня 2016 року, № 0.0.562987019.1 від 06 червня 2016 року, № 0.0.517430529.1 від 10 березня 2016 року; філії Тернопільського ОБУ АТ «Ощадбанк» за № 29 від 06 січня 2016 року, № 82 від 11 лютого 2016 року, ПАТ «Авант-Банк» за № ПН404214 від 23 грудня 2014 року, № ПН17883 від 01 вересня 2015 року, № ПН 40425 від 21 вересня 2015 року, № ПН64277 від 08 жовтня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_4 регулярно сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_6

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За Принципом 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначає можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон, чи на постійне місце проживання без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини можливості брати участь у вихованні та спілкування з нею.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином колегія суддів вважає, що враховуючи інтереси дитини, а саме - права, які гарантовані Конституцією України, Європейською Конвенцією з прав людини - право на вільний вибір місця проживання, свободу пересування, та беручи до уваги те, що позивачці надано дозвіл на тимчасове проживання на території Республіки Польща до 16 березня 2017 року, враховуючи думку відповідача, суд першої інстанції вірно надав дозвіл на оформлення проїздних документів на виїзд за кордон на один рік - до першого січня 2018 року в Республіку Польща та вироблення паспорта, дочці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, надавши дозвіл на виготовлення проїзних документів та виготовлення паспорта, а також встановивши термін виїзду дитини - до 01 січня 2018 року, суд немотивовано відмовив в задоволенні позовних вимог саме в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на вказаний термін - до 01 січня 2018 року.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року - змінити, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити в даній частині нове, яким позов в даній частині задовільнити частково.

Керуючись ч.3 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року - змінити.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини рішення скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3 дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон у Республіку Польщу без згоди батька - ОСОБА_4, у супроводі матері - ОСОБА_3, на термін до 01 січня 2018 року.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів