У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року справа №227/340/17

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошля А.О.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля подання ст. державного виконавця Добропільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон України, -

В С Т А Н О В И В :

08 лютого 2017 року до Добропільського міскарйооного суду Донецької області надійшло подання ст. державного виконавця Добропільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон України, в якому заявник просить: винести ухвалу про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_2, інн НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання своїх зобовязань.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконані перебувають виконавчі провадження з примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Добропілля та Добропільському районі суми боргу в розмірі 7179,79 грн. Враховуючи те, що боржник не виконує вимоги державного виконавця, на виклики не прибуває, та враховуючи наявність інформації про те, що боржник має намір виїхати за кордон, заявник просить суд винести ухвалу про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон України.

В судовому засіданні заявник підтримала подання та просила суд його задовольнити. На обґрунтування вимог також зазначила, що до Добропільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області надійшло клопотання УПФУ в м. Добропілля та Добропільсьому районі про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши наявні в матеріалах подання письмові докази суд зазначає наступне.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Під час судового розгляду заявником не надано підтвердження того, що боржник повідомлений про наявні виконавчі провадження з приводу стягнення з нього грошових коштів, доказів отримання ним особисто постанов про відкриття виконавчого провадження не надано.

Окрім того, станом на час розгляду вказаного подання до суду не надано доказів на підтвердження дійсних намірів боржника виїхати за межі України з метою ухиляння від виконання вимог державного виконавця (наявність квитків за межі України, тощо).

До подання не додано жодних доказів на підтвердження того факту, що боржник має реальну можливість виїхати за кордон, має закордонний паспорт, що унеможливить стягнення з нього боргу, призведе до порушення прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що звертаючись до суду із вищезазначеним поданням, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, а також не надано жодного доказу про наявність наміру боржника виїхати за межі України з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань чи наявності у боржника навіть закордонного паспорту.

Надані до подання документи взагалі не містять відомостей стосовно того, чи був боржник обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, а тому встановити факт його ухилення від виконання судового рішення неможливо.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, державним виконавцем не надано суду доказів щодо ухилення боржника від виконання зобовязання та доказів щодо наміру боржника виїхати за межі України.

За вказаних обставин подання державного виконавця не підлягає до задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,209 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання ст. державного виконавця Добропільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 223 ЦПК України та може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області у строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 13.02.2017 року.

Суддя А.О. Кошля

10.02.2017