Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

2 лютого 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Пузиревської Ю.О.,

адвоката ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами і пені,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам у твердій грошовій сумі та пені. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 2-171-1992 ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Олени, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини щомісяця з усіх видів доходу, до досягнення донькою повноліття.

ОСОБА_3 аліменти за рішенням суду сплачував нерегулярно та не у повному обсязі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість по аліментам.

У 2009 році доньці Олені виповнилося 18 років, стягнення аліментів за виконавчим листом було припинено. Однак, по досягненню донькою повноліття, відповідач заборгованість по аліментам в добровільному порядку не сплатив.

Згідно довідки-розрахунку з відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області заборгованість по аліментам у ОСОБА_3 станом на 02.05.2009 року складає 13767,02 грн.

ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача заборгованість за аліментами у сумі 13767,02 грн. та пеню за прострочку сплати аліментів в розмірі 11808,33 грн.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та його представник в суді проти позову заперечували.

Представник заінтересованої особа Торецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області в суді зазначила, що дійсно на виконанні у Торецькому відділі ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки. 06.05.2011 року на підставі п.6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на той час, вказане виконавче провадження було закрито, а в подальшому воно було знищено.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ст. 187 цього Кодексу, заборгованість за аліментами, які стягуються погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК України.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на той час, розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У пункті 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 2-171-1992 з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Олени, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки щомісяця з усіх видів доходу, до досягнення донькою повноліття. Вказана обставина сторонами на оспорюється.

Згідно довідки-розрахунку (без номеру та дати складання), складеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції ОСОБА_5, по заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки на утримання неповнолітньої дитини: доньки Олени, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 02.05.2009 року заборгованість по аліментам складає 13767,02 грн. (а.с. 5)

Згідно інформації начальника Торецького МВ ДВС ГТУЮ від 26.01.2017 року, виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу на утримання неповнолітньої дитини Олени, ІНФОРМАЦІЯ_3, закінчено. 06.05.2011 року на підставі п.6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» . Згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року, вищевказане виконавче провадження знищено, надати довідку про заборгованість по сплаті аліментів не є можливим.

Позивач не оспорює розміру заборгованості, тому за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме.

Така ж правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 08.06.2011 року у справі № 6-51298св10.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що та обставина, що провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів було закрито, правового значення не має і не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами.

Незаконне закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів у звязку із закінченням строку стягнення, при наявності у боржника заборгованості за аліментами, може бути підставою для оскарження такого рішення державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У Постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до правового висновку, висловленого в Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що право позивача на отримання пені за несвоєчасну сплату аліментів є порушеним, однак дослідити чи перевірити правильність розміру пені за відсутності дати належного надходження платежу, визначення сум, нарахованих до сплати чи не зарахованих, неможливо у зв'язку із знищенням виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами і пені відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :