АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/7019/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Макаренко Інни Валеріївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/903/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду Макаренко І.В. в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про пропуск ТОВ «Кредитні ініціативи» строку позовної давності є помилковим, оскільки п.6.9 кредитного договору було збільшено позовну давність до 10 років. Звертає увагу на те, що договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», є належним доказом передачі останньому прав вимоги до боржника та поручителя.

В суді апеляційної інстанції Макаренко І.В. в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_3, а також ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_3 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № 11749-к, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 400 000 грн. на умовах, передбачених цим договором зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 20% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 13 серпня 2011 року (а.с.6-7).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки № 11751-к (а.с.9).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав (відступив), а новий кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняв кредитний портфель та зобов'язався сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу з реєстру позичальників до договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 1 1749-к від 15 серпня 2008 року.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, 19 квітня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2008 року № 11749-к, яка відповідно до наданих розрахунків станом на 01 квітня 2016 року становить 798 366,18 грн., з яких: 328 960,00 грн. - заборгованість за кредитом, 452 446,18 грн. - заборгованість по відсоткам, 16 960,00 грн. - заборгованість по комісії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», суд виходив з того, що стороною позивача не було надано доказів переходу до нього права вимоги за договором поруки. За договором відступлення прав вимоги, набуття новим кредитом права вимоги та заміна кредитора набуває чинності у день укладення договору лише за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печаток сторін) реєстру позичальників. Наданий суду витяг з реєстру позичальників не містить посилання на договір поруки, скріплений лише печаткою позивача. Також, позивачем не було надано належних та допустимих доказів надання кредиту у порядку, визначеному п. 3.1. кредитного договору, а також направлення поручителю вимоги про погашення заборгованості відповідно до розділу 3 договору поруки. Крім того, позов заявлений зі спливом позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит одноразово в повному обсязі шляхом видачі йому грошових коштів готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого банком. Сторони домовилися, що кредит буде надано одноразово не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника: письмової заяви на отримання кредиту чи розрахункового документу на отримання готівки.

Під час розгляду справи відповідачі не спростували належними доказами факт отримання коштів за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_2 частково погашала заборгованість за кредитним договором. В матеріалах справи відсутні заяви чи претензії відповідачів щодо невиконання банком умов договору щодо надання кредиту.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування позовної давності.

При цьому, ст. 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 1 вказаної статті визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на ненадання позивачем доказів надання кредиту відповідно до п. 3.1. кредитного договору, суд порушив вимоги ст. 11 ЦПК України.

На спростування висновків суду в цій частині представник ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення від 28 серпня 2008 року №1 на підтвердження видачі кредиту.

Враховуючи, що даний документ поданий на спростування висновків суду першої інстанції колегія суддів відповідно до ст. 303 ЦПК України для забезпечення повного та всебічного розгляду справи в межах заявлених вимог постановила ухвалу про задоволення клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» та долучила до матеріалів справи копію вказаного платіжного доручення.

З вказаного платіжного доручення убачається, що 28 серпня 2008 року банком було перераховано в рахунок виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про участь у ФФБ від 26 серпня 2008 року кошти в сумі 400 000 грн. (а. с. 128).

Таким чином, оскільки відповідачами не було надано доказів виконання зобов'язань за кредитним договором, суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на сплив позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки. При цьому, ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Посилаючись на сплив позовної давності, суд виходив з того, що кредитним договором визначено кінцевий строк виконання зобов'язань - не пізніше 13 серпня 2011 року, з позовом до суду ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося 19 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку, установленого ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з п. 6.9. кредитного договору установлено збільшену позовну давність тривалістю у 10 років, внаслідок чого неправильно застосував положення ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказані помилка підлягає виправленню апеляційним судом.

В обґрунтування розміру заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» надало складений ним розрахунок заборгованості (а. с. 46).

Проте, колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок не може бути прийнятий в основу рішення та складений з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість по процентам обрахована за період з 15 серпня 2008 року по 01 квітня 2016 року. Також, до розрахунку заборгованості позивачем включено суму комісії.

Разом з тим, як було визначено, ТОВ «Кредитні ініціативи» було відступлено право вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеним із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Відступлення банком права вимоги позивачу за кредитним договором не дає підстави вважати, що до останнього перейшли абсолютно всі права кредитора за кредитним договором. Правосуб'єктність кредитодавця у кредитному договорі пов'язується із його спеціальним правовим статусом що включає в себе наявність права на надання та обслуговування кредитів.

Договором відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року визначено обсяг права, що відступається ТОВ «Кредитні ініціативи».

Так, згідно з витягом з додатку до даного договору, що був наданий позивачем, йому було уступлено банком право вимоги за кредитним договором від 15 серпня 2008 року № 11749-к: по тілу кредиту: 328 960,00 грн., по процентам: 171 086,48 грн. При цьому, в додатку до договору не визначено переуступки прав по отриманню комісії (а.с.45).

Тому, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 500 046,48 грн., з яких: за кредитом - 328 960,00 грн., по відсотках - 171 086,48 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до поручителя ОСОБА_3 Разом з тим, суд неправильно визначився із мотивами такої відмови.

Суд послався на ненадання позивачем доказів відступлення права вимоги до поручителя за договором, оскільки в додатку №1 до договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року відсутні посилання на договір поруки, а також на ненадання позивачем доказів пред'явлення поручителю вимоги згідно з розділу 3 договору поруки.

Разом з тим, згідно з ст. ст. 546, 553, 554 ЦК України визначено похідний характер поруки від основного зобов'язання. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Тому, внаслідок заміни кредитора для позичальника, здійснюється заміна кредитора і для поручителя.

Пунктом 2.2. договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року визначено, що внаслідок передачі кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває право вимоги як за кредитними договорами, так і за договорами забезпечення.

Сам по собі факт, що у додатку №1 до договору відступлення права вимоги немає вказівки на договір поруки, не позбавляє ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до поручителя ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв'язку із припиненням поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14).

Договором поруки від 15 серпня 2008 року № 11751-к не було визначено строку припинення поруки.

Відповідно до кредитного договору визначено кінцевий строк виконання зобов'язання - до 13 серпня 2011 року. З позовом до суду ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося 19 квітня 2016 року.

Відтак, порука ОСОБА_3 є припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, що позбавляє можливості стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню 7 500,70 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Макаренко ІнниВалеріївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , п/р 2001 в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк», МФО 300346, заборгованість у розмірі 500 046,48 (п'ятсот тисяч сорок шість) грн., з яких: за кредитом - 328 960,00 (триста двадцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн., по відсотках - 171 086,48 (сто сімдесят одна тисяча вісімдесят шість) грн., та 7 500,70 (сім тисяч п'ятсот) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль