У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат» про стягнення суми боргу за договорами поставки та відступлення права вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат» (далі ТОВ «Комбінат») про стягнення суми боргу за договорами поставки та відступлення права вимоги, посилаючись на ст.ст. 626, 509, 202, 218, 712 ЦК України та мотивував вимоги тим, що ТОВ «Комбинат» відповідно до усного договору протягом січня-жовтня 2010 року отримав від ТОВ «Гласспак» скляні пляшки типу «Чабайс» та «Гран Прі», але розрахувався за поставлену продукцію не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 983047,54 грн. ТОВ «Гласспак» направило відповідачу вимогу про сплату боргу, але відповідач протягом семи днів після отримання вимоги її не виконав. 2 червня 2014 року ТОВ «Гласспак» уклав з позивачем договір про відступлення права вимоги боргу, за яким до позивача перейшли боргові зобов'язання відповідача. Відповідач відмовляється сплатити кошти, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості за договором поставки, 250 677,12 грн - суми інфляційних нарахувань, 3% річних в сумі 35 308 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Комбинат» на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором поставки, первинно укладеним з ТОВ «Гласспак», в розмірі 1 269 033,50 грн. Стягнуто з ТОВ «Комбинат» на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 3 897,60 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач не розрахувався з ТОВ «Гласспак» за договором поставки, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 983 047,54 грн. ТОВ «Гласспак» уклав з позивачем договір переуступки права вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимагати суму заборгованості. Разом з тим, відповідач заперечуючи проти існування боргу відмовляється від виконання взятих на себе зобов'язань. У зв'язку з існуванням заборгованості суд стягнув на користь позивача суму заборгованості, за прострочення виконання зобов'язання 3% річних та інфляційні нарахування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено того факту, що між сторонами було укладено договір поставки продукції. Між ТОВ «Гласспак» та ТОВ «Комбинат» не укладався договір поставки продукції, на підставі якого позивач просить стягнути 983 047,54 грн, у зв'язку із чим, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення, відповідно до ст. 625 ЦК України суми інфляційних нарахувань у розмірі 250 677,12 грн та 3% річних, які складають 35 308,91 грн, не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від первісної вимоги, яка не підлягає задоволенню.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на розгляді господарського суду Одеської області знаходився позов ТОВ «Гласспак» до АТЗТ «Комбинат» про стягнення 983 047,54 грн у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу від 1 червня 2009 року щодо здійснення своєчасної оплати вартості придбаної продукції.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відповідно до договору на підставі видаткових накладних ТОВ «Гласспак» передало АТЗТ «Комбинат» товар (пляшки різного найменування), за який відповідач не розрахувався.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказував, що договір поставки з ТОВ «Гласспак» не укладав, вказаний товар він не отримував.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26 грудня 2013 року стягнуто з АТЗТ «Комбинат» на користь ТОВ «Гласспак» суму основного боргу в розмірі 983 047,54 грн, судовий збір в сумі 19 660,95 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2014 року рішення від 26 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 29 квітня 2014 року вказані рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Скасовуючи судові рішення колегія суддів суду касаційної інстанції вказала, що господарськими судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено відображення вказаної спірної операції з поставки товару в обліку податкової звітності. Зверталась увага на те, що при новому розгляді справи судам необхідно врахувати вищевикладене, всебічно, повно дослідити та встановити наявність/відсутність факту поставки, наявність/відсутність належних повноважень у осіб, які підписували видаткові накладні, дослідити наявні у справі докази, за необхідності вжити заходів з розгляду питання про призначення судових експертиз (бухгалтерської, почеркознавчої) та зважаючи на встановлені обставини, з урахуванням положень чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, вирішити спір.

2 червня 2014 року ТОВ «Гласспак» уклало з позивачем договір про відступлення прав вимоги за договором поставки, укладеним між ТОВ «Гласспак» та АТЗТ «Комбинат», правонаступником якого є відповідач (т.1 а.с. 18).

Відповідно до умов вказаного договору до позивача перейшло право вимоги за основним боргом у сумі 983 047,54 грн за видатковими накладними № РН-0000388 від 20 вересня 2010 року, № РН-0000402 від 23 вересня 2010 року, № РН-0000390 від 23 вересня 2010 року, № РН-0000392 від 23 вересня 2010 року, № РН-0000394 від 23 вересня 2010 року, № РН-0000396 від 23 вересня 2010 року, № РН- 0000398 від 30 вересня 2010 року, № РН-0000405 від 1 жовтня 2013 року, № РН-0000407 від 1 жовтня 2010 року, № РН-0000409 від 1 жовтня 2010 року, № РН-0000411 від 2 жовтня 2010 року, № РН-0000413 від 2 жовтня 2010 року, № РН-0000415 від 2 жовтня 2010 року, № РН-0000417 від 2 жовтня 2010 року, № РН-0000419 від 3 жовтня 2010 року, № РН-0000421 від 3 жовтня 2010 року, № РН-0000423 від 3 жовтня 2010 року, № РН-0000425 від 5 жовтня 2010 року, № РН-0000429 від 5 жовтня 2010 року, № РН-0000427 від 5 жовтня 2010 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28 липня 2014 року здійснено заміну позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Гласспак» на його правонаступника - ОСОБА_6 (АДРЕСА_1). Провадження у справі припинено.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

При цьому в силу ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 ЦК України для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вирішуючи даний спір та посилаючись на ч.2 ст.130 ГК України,апеляційний суд не навів мотиви, за якими він дійшов висновку про те, договір поставки є неукладеним, не навів, по яких саме істотних умов договору сторони не дійшли згоди.

Частинами 1, 3 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття довиконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з частиною 1 статті 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли вона має форму єдиного документа, тобто проекту договору, листа, телеграми тощо, що надсилаються акцептанту поштою чи за допомогою іншого технічного засобу зв'язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли адресат оферти відізветься й у будь-якій формі висловить згоду укласти договір на зазначених в оферті умовах, його слід визнати укладеним.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в препозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

В ході розгляду справи позивач посилався на те, що відповідач прийняв запропонований товар (здійснив конклюдентні дії) без заперечень та підписав видаткові накладні, в яких вказана вся інформація, що відноситься до суттєвих умов договору поставки (купівлі-продажу), частково сплатив за отриманий товар, а крім того, законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Разом з тим, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом вищевказаним доводам оцінки не надано, не перевірено посилань позивача на те, що між сторонами виникли правовідносини на підставі укладення господарського договору в спрощений спосіб, шляхом прийняття оферти.

В ході розгляду справи позивач, в обґрунтування своїх доводів щодо вчинення відповідачем конклюдентних дій, які є підставою виникнення цивільно-правових обов'язків посилався на письмові докази, які, згідно його доводів у сукупності з наявними в матеріалах справи документів підтверджують ці обставини, зокрема посилався на первинні документи, якими підтверджуються поставки відповідачу починаючи з січня 2010 року, та документи, якими підтверджуються розрахунки відповідача за поставки, що здійснювалися до вересня 2010 року, первинні документи про подальшу реалізацію отриманого відповідачем товару іншим контрагентам, податкова звітність відповідача, в якій відображені спірні операції з Касатором, акт звірки розрахунків.

Разом з тим, вказаних доводів суди не перевірили, не мотивували своїх висновків щодо не прийняття їх до уваги.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності. Фактично допущено однобічність у дослідженні доказів.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська