АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1695/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Лапко Ю.В., Кошельник В.М.

за участю: представника апелянта ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним,

встановила:

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № HMIBGA00009017 від 25.04.2008 року у розмірі 40552,49 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 25.04.2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №HMIBGA00009017, згідно з яким банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 57418 доларів США на термін до 24.04.2018р., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі 57418 доларів США. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом. У звязку з цим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 10.10.2014 року становить 40552,49 доларів США, _____________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_5

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія:19,27

а саме: заборгованість по кредиту- 35823,17 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2250,67 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 142,96 доларів США, пеня 386,23 доларів США, штраф (фіксована частина) 19,30 доларів США, штраф (процентна складова 1930,15 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки.

В грудні 2015 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов та просив визнати несправедливим та недійсним кредитний договір №HMIBGA00009017 від 25.04.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В обґрунтування позовних вимог вказав, що спірний кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. Проте, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» банк перед укладенням кредитного договору не надав ОСОБА_3 як споживачу усю необхідну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вважає, що під час укладення вказаного договору відповідачем приховано та невірно відображено фактичні дані і відомості відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах. В розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» не може вважатися послугами сплата банком разової винагороди за надання фінансового інструменту та нарахування винагороди за резервування ресурсів. Включення до кредитного договору умов, які є несправедливими, вводять споживача в оману та штучно створюють дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір №НМІВGА00009017 від 25.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 25 квітня 2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №HMIBGA00009017, відповідно до п.1.1. якого Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1. цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору.

Згідно з п.8.1. зазначеного кредитного договору Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 р. по 24 квітня 2018 р. включно у вигляді не поновлюваної лінії (далі кредит) у розмірі 52576 доларів США на наступні цілі: 50000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 1500 доларів США на сплату разової винагороди шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок банківської комісії, 538 доларів США на сплату страхових платежів шляхом перерахування коштів на рахунок СК «Інгосстрах», відкритий у ПриватБанку, а також у розмірі 5380 доларів США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 12,96% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2. даного Договору. Періодом сплати вважається період з 09 по 14 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08 % за місяць у період сплати з 09 по 14 число кожного місяця; щомісячно у період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією.

02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №HMIBGA00009017 від 25.04.2008 року та п.8.1. кредитного договору викладено в іншій редакції.

Умовами зазначеної додаткової угоди №1 від 02.07.2012 року до кредитного договору від 25.04.2008 року визначено, що Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 25.04.2008р. по 30.06.2022р. включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 57418 доларів США на наступні цілі: ремонт і облаштування житла, а також у розмірі 5380 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2. даного Договору. Щомісяця в період сплат, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 609,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток №1). Додаток №1 (графік погашення кредиту викладено в новій редакції, який є невідємною частиною Додаткової угоди.

Пунктом 2.2.7 кредитного договору передбачено, що позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 8.3 цього Договору, договори іпотеки, який передбачає видачу заставної, поруки й т.ін. для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, договір страхування заставного майна (на вимогу банку - у випадку укладання договору іпотеки згідно п.7.3 цього договору) і договір особистого страхування позичальника (на вимогу банку). Під оформленням договорів іпотеки/поручительства належним чином сторони розуміють: укладання позичальником й/або іншими іпотекодавцями (далі іпотекодавець)/поручителями договору (-ів) іпотеки/поруки, їхнє нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або відповідно до законодавства), іншу передбачену законодавством або договором іпотеки/поруки процедуру реєстрації відносин іпотеки/поруки, а також видачу заставної позичальником та іпотекодавцем; письмове узгодження з банком договорів страхування, у т.ч. вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, які підлягають страхуванню, пред'явлення банку підписаних страхувальником договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3. даного договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити пеню, відповідно до п.5.1 даного договору. Одночасно з підписанням договору іпотеки позичальник та іпотекодавець зобов'язуються видати заставну відповідно до вимог договору іпотеки і передати її банку.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання кредиту; 7) інші умови, визначені законодавством (ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час виникнення спірних відносин).

Частинами 3, 5 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, встановлюють надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України.

Кредитний договір №HMIBGA00009017 від 25.04.2008 року та додаткова угода №1 до нього підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_3 ознайомився та погодився з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а саме мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартості послуги по оформленню договору (перелік витрат, повязаних з отриманням кредиту, його обслуговування і поверненням); строк, на який кредит може бути одержаний; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що підтверджується його анкетою-заявою від 21.02.2008 року, а також загальною вартістю кредиту (додаток №1 до кредитного договору від 25.04.2008 року) (т.1 а.с. 15, 16; т.2 а.с.23-26, 178).

Також, умовами кредитного договору (розділ 4) передбачено, що для виконання зобовязань за цим договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання, за що позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, визначеному у статті 8.1 договору.

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_3 погоджувався з його умовами, був обізнаний щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідають фактичним обставинам справи.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; кредитор надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: розміру процентної ставки, порядку її нарахування; переліку, розміру й бази розрахунку комісій та неустойки; періоду внесення платежів; порядку зарахування сплачених коштів.

Також підставою для визнання недійсним кредитного договору, на думку позивача є порушення вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні його в оману щодо умов договору.

Разом з тим, такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору, та не надано доказів нечесної підприємницької практики банку під час укладення кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить виконання умов кредитного договору.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №1823 від 25.07.2016р.:

-реальна процентна ставка (у процентах річних) на момент укладення кредитного договору №HMIBGA00009017 від 25.04.2008р. складає 18,42% та є вищою від визначеної додатком № 1 до договору реальної процентної ставки за користування кредитом 14,32%;

-абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) на момент укладення кредитного договору складає 54198,44 доларів США (273702,12грн.) та є вищим від визначених додатком № 1 до договору «сума % та винагород», що становить 45345,60 доларів США;

-щомісячні платежі (в т.ч. заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з базових умов, передбачених на момент укладення кредитного договору №HMIBGA00009017 від 25.04.2008р. складають від 811,53 доларів США (4098,23 грн.) до 1995,94 доларів США (10079,50 грн.)

Частиною 6 статті 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пославшись на встановлені висновком судово-економічної експертизи №1823 від 25.07.2016р. розбіжності в розмірі реальної процентної ставки за користування кредитом з даними суми абсолютного значення подорожчання кредиту, які відображені в додатку 1 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що висновок експерта базується на розрахунках, зроблених у національній валюті - гривні, у той час як валютою зобов'язання є іноземна валюта - долар США.

У п.8.1 кредитного договору сторони обумовили, що видача коштів в сумі 1500 доларів США та 538 доларів США будуть здійсненні шляхом безготівкового перерахунку на рахунки банку та страхової компанії і не передбачено видачу цих коштів через касу, а тому їх видача підтверджується меморіальними ордерами. Тому, висновки експерта про те, що банком самовільно було збільшено тіло кредиту, через те, що кошти не було видано через касу, не відповідають умовам кредитного договору.

Окрім того, експертом встановлено затримку розподілу сплачених коштів у дату погашення, зокрема 15.06.2009 року в сумі 340 доларів США, що не відповідає дійсності.

15.06.2009 року на рахунок №6834 внесена відповідачем сума 812 доларів США, що була направлена на погашення 15.09.2009 року, на тіло 2936 - 345.87 доларів США та відсотків 2795 466,13 доларів США.

У висновку зазначено про невідображення погашення заборгованості в розрахунку заборгованості за основним боргом, що не відповідає дійсності, так як ці дані відображаються в графах сальдо поточне та сальдо прострочене, шляхом відображення сальдо заборгованості за мінусом здійснених позичальником погашень. Для того, щоб встановити яку суму було погашено, необхідно відняти від суми попередньої дати суму наступної дати. Так, станом на 09.06.2009 року сальдо поточне складало 49775,30 доларів США, а 15.06.2009 року 49429,43 доларів США, отже 15.06.2009 року в рахунок погашення тіла кредиту було зараховано 345,87 доларів США (49775,30 49429,43).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не приймає до уваги висновок судово-економічної експертизи №1823 від 25.07.2016р.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, а тому у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання несправедливим та недійсним кредитного договору слід відмовити.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свої зобовязання відповідно до кредитного договору відповідач належним чином не виконував: не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані проценти за користування кредитом.

02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору №HMIBGA00009017 від 25.04.2008 року та додаткової угоди №1 від 02.07.2012 року до кредитного договору, в повному обсязі.

Пунктом 12 зазначеного договору поруки від 02.07.2012 року передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Станом на 10 жовтня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору №НМІВGА00009017 від 25.04.2008 року становить: заборгованість по кредиту- 35823,17 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2250,67 доларів США.

Крім того, банк нарахував заборгованість по комісії за користування кредитом 142,96 доларів США, пеню 386,23 доларів США, штраф (фіксовану частину) 19,30 доларів США, штраф (процентну складову 1930,15 доларів США).

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд першої інстанції правомірно визначив заборгованість за кредитом і процентами в іноземній валюті. При цьому колегія суддів вважає, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення комісії та неустойки.

При цьому судом враховується, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на час укладення кредитного договору мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому заборгованість по тілу кредиту та відсоткам підлягає стягненню у доларах США.

Вирішуючи питання про стягнення неустойки (пені, штрафу), колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (п.5.1, 8.4 кредитного договору).

Одночасно, пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250грн. +5% від суми позову.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не допускається.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. №6-2003цс15.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пені у сумі 5001грн.69коп. та комісії за користування кредитом 1851грн.33коп., що підтверджується розрахунком та виписками по рахунку.

За таких обставин, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору №НМІВGА00009017 від 25.04.2008 року у сумі 38073,84 доларів США та 6853грн.02коп., а саме: заборгованість по кредиту- 35823,17 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2250,67 доларів США, комісія за користування кредитом 1851грн.33коп., пеня 5001грн.69коп.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі, еквівалентній 525155грн.63коп. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідачів стягнуто кошти у сумі, еквівалентній 499909грн.25коп., що становить 95,19% від заявлених вимог (499909,25х100:525155,63). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 9017грн.40коп. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі по 4291грн.83коп. ((9017,40х95,19:100):2).

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору №НМІВGА00009017 від 25.04.2008 року у сумі 38073,84 доларів США та 6853грн.02коп., а саме: заборгованість по кредиту- 35823,17 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2250,67 доларів США, комісія за користування кредитом 1851грн.33коп., пеня 5001грн.69коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у сумі по 4291грн.83коп. з кожного.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова