АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1512/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/199/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л., Кушнірчука Ю.З. та представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бучацької державної нотаріальної контори, третіх осіб відділу містобудування та архітектури Бучацької районної державної адміністрації та комунального підприємства "Бучацьке районне бюро технічної інвентеризації" про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності частково недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бучацького районного суду від 21 грудня 2016 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бучацької державної нотаріальної контори, третіх осіб відділу містобудування та архітектури Бучацької районної державної адміністрації та комунального підприємства " Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації" про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності частково недійсним- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянтка зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, оскільки визнаючи за відповідачем право власності на 1/6 спадкового майна за законом після смерті батька, охоплено майно яке не існувало на час смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, та суду пояснив, що на день смерті батька не було збудовано літню кухню-сарай та тамбур до будинку, що підтверджується зведеним оціночним актом домоволодіння, який складено в 1981 році. Відповідно вказана будівля не могла бути об'єктом спільної власності, а була лиш власністю матері, після якої спадщина не відкривалась.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечив та суду пояснив, що будівництво спірного будинку було розпочато іще до його народження. Літня кухня була збудована приблизно в 1974 році. В ній жив він з батьками та сестрою і одночасно батьки будували житловий будинок. У 1978 році помер його батько. Все своє життя він проживає у вказаному будинковолодінні. Будинок збудовано на два окремі входи, в якому він постійно проживав із матір'ю. У 1988 році мати переоформила на себе правовстановлюючі документи на домоволодіння, а в майбутньому, у його відсутність, подарувала все домоволодіння сестрі- позивачці. Конфлікти із сестрою виникли після смерті матері у зв'язку із тим, що сестра категорично заперечує стосовно проживання його та його сім'ї у батьківському домі, виселяє його та чинить перешкоди у користуванні домоволодінням, що змусило його у 2015 році звертатись до суду із позовом про визнання права на спадкове майно після смерті батька.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, заслухавши учасників судового процесу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, які видані в 1988 державним нотаріусом матері ОСОБА_3 частково недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 1988 році при видачі матері ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 домоволодіння після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 році та свідоцтва про право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, незаконно в склад спільно нажитого майна включено господарську будівлю: літню кухню-хлів. Дана господарська будівля збудована вже матір'ю після смерті батька, відповідно вона не могла бути об'єктом спадкування після смерті батька. Рішенням суду в 2015 році визнано частково недійсним свідоцтво про право ОСОБА_3 на спадщину за законом на 1/2 домоволодіння, оскільки порушено права відповідача, який теж прийняв спадщину. На даний час відповідач набув права власності, як на 1/6 частину житлового будинку, так і на 1/6 частину господарської будівлі.

Тому, просить визнати свідоцтво про право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке видано матері ОСОБА_3 - 14.12.1988 року та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння недійсним в частині визнання господарської будівлі, об'єктом спільного майна подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в 1988 році мати сторін, оформляючи свої права як спадкоємець після смерті чоловіка - батька сторін, та як дружина, яка мала право на частку в спільному майні подружжя, не заперечувала, що господарські будівлі були збудовані спільно, що відображено у довідці-характеристиці та свідоцтві про право власності на 1/2 частину домоволодіння.

З даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки судом вірно встановлено характер спірних правовідносин, застосовано норми матеріального права, що їх регулюють, та надано належну оцінку доводам сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 батько позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про право власності, яке видано 14.12.1988 року за реєстром № 1939 ОСОБА_3 (мати позивачки та відповідача) після смерті чоловіка ОСОБА_5 Оформила своє право власності на 1/2 незакінченого будівництвом житлового будинку та 1/2 частину будиівлі, який складався із: одного сараю та літньої кухні, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 48).

14.12.1988 року державним нотаріусом видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на майно, яке складається з 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку та 1/2 частини сараю та літньої кухні, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Вищевказані свідоцтва державний нотаріус оформила згідно довідки-характеристики № 894 від 24 жовтня 1988 року, в якій наведено коротку характеристику домоволодіння, яке складалось із незакінченого будівництвом житлового будинку та одного сараю, літньої кухні, що знаходиться у АДРЕСА_1 та заяв ОСОБА_3.(а.с. 43,44,46).

Рішенням Бучацького районного суду від 23 квітня 2015 року за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Вказане рішення набрало законної сили.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що господарська будівля не є спільно нажитим майном подружжя,

суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони були предметом розгляду апеляційної скарги у цивільній справі № 595/233/15ц у 2015 році і ухвалою Апеляційного суду від 16 червня 2015 року було докладно і обґрунтовано дано оцінку їм та визнано їх безпідставними. Вказана ухвала набрала законну силу.

Таким чином, судом першої інстанції вірно та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бучацького районного суду від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач