Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4309/16-ц
Провадження №: 2/332/202/17
28 лютого 2017 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Безлер Л.В.,
при секретарі Жечевій А.В.,
позивачів ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1. В позові зазначили,що у вказаній квартирі на даний час зареєстровані вони та ОСОБА_3, яка являється їм свахою. Фактично в квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_3 при реєстрації в квартиру не вселилась, свої речі не завозила та ніколи там не проживала. Де вона проживає на сьогоднішній час невідомо. Як на момент реєстрації, так і на теперішній час відповідач має інше місце мешкання. На особовому рахунку квартири збільшується заборгованість за комунальні послуги. Відповідач комунальні послуги не сплачує. Через її реєстрацію позивачі не мають можливості оформити державну субсидію. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації у спірному приміщенні. Через це вони змушені звернутись до суду.
Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених підстав. Не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
На даний час у квартирі АДРЕСА_2 разом із позивачами зареєстрована відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів у Заводському районі Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради (а.с.12).
Згідно з актом голови правління ОСББ «Радіаторна 50» ОСОБА_4 №3/24 від 24.02.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з грудня 2007 року, при реєстрації в квартиру не вселялась, свої речі не завозила та ніколи там не проживала.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №5526 від 21.01.2004 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_2 1/3 частка, ОСОБА_1 1/3 частка, ОСОБА_5 1/3 частка. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.9).
Згідно із копією технічного паспорту на вказану вкартиру її власниками у рівних частках (1/3) є ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 (а.с.10).
Згідно відповіді начальника адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають по вул.Радіаторній в кв.54 та кв.55, відповідно, суду пояснили, кожен окремо, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, при реєстрації в квартиру не вселялась, свої речі не завозила, та ніколи не там проживала.
З урахуванням вищевикладеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, оскільки відповідач не є власникомквартири АДРЕСА_4, в ній не проживає, витрати на її утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивачів перешкоджає власникам квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
Оскільки позивачі не просять стягувати з відповідача сплачений ними при подачі позовної заяви судовий збір, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивачів судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 169, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2017 року.
Суддя Л.В.Безлер