Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України(далі МО України) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що з 14.02.1982 р.по 22.09.1994 р.він проходив військову службу у Збройних Силах України.

Під час проходження військової служби отримав захворювання,внаслідок яких позивач був звільнений з лав Збройних Сил України у відставку за станом здоров*я.

У зв*язку з захворюванням,пов*язаним з проходженням військової служби,були порушені нормальні життєві зв*язки позивача та можливість реалізації ним звичок і бажань,фізичні навантаження супроводжуються болем,розладом сну,негативними емоціями,погіршилися відносини у сім*ї,а значна частина пенсії позивача як інваліда 3 групи витрачається ним на лікування,що впливає на кошти сімейного бюджету.

Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд стягнути з МО України як центрального органу виконавчої влади і військового управління,у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України,відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гр.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1позов підтримав та пояснив,що з 14.02.1982 р.проходив військову службу у лавах Збройних Сил СРСР у транспортній авіації,в останній перед звільненням період на посаді старшого бортового авіаційного техніка.У 1991 р.у Чехословаччині,під час виведення контингенту радянських військ,при посадці у літак,впав з драбини кабіни літака,вдарився головою,внаслідок чого через деякий час у нього стався інсульт,діагностували захворювання:множинна аневризма,він переніс кілька неврологічних операції,був звільнений з лав Збройних Сил України за станом здоров*я.У 2006 р.оформив інвалідність 3 групи безстроково, за браком коштів не має можливості періодично проходити медичне обстеження,постійно приймає ліки,зазнав не відновлювального розладу здоров*я та вимушено змінив спосіб життя. Коштів пенсії не вистачає на гідне існування,позивач змушений працювати двірником на півставки,оскільки йому протипоказана важка праця та встановлено обмежена тривалість робочого часу.Вважає,що завдана йому внаслідок втрати здоров*я моральна шкода підлягає стягненню з відповідача у розмірі 100 000 гр.,просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2підтримав вимоги свого довірителя.За змістом пояснень представника в суді,після травмування позивача під час проходження військової служби,внаслідок бездіяльності відповідача,яким не були вжиті необхідні заходи для збереження здоров*я військовослужбовців,не надано належного лікування,позивач за короткий час у період 1992 р.зазнав розладу здоров*я, отримавши захворювання,пов*язане з проходженням військової служби,та,як наслідок,3 групу інвалідності безстроково.Бездіяльність відповідача полягала у тому,що нещасний випадок під час проходження військової служби належним чином військовим командуванням не був зафіксований,внаслідок чого позивач не отримав негайної належної медичної допомоги.Завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем МО України,оскільки позивач звільнявся з військової служби за станом здоров*я вже з лав Збройних Сил України.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3М.в процесі розгляду справи в суді проти позову заперечував з посиланням на те,що заявлені позивачем вимоги не підтверджені доказами,яке захворювання,отримане позивачем під час проходження військової служби,стало причиною його інвалідності,за змістом позову та доданих документів,не визначено.З боку відповідача МО України не було допущено дій або бездіяльності,які призвели б до порушення прав позивача,а заявлена ним до відшкодування сума не обґрунтована.

В судове засідання представник відповідача не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом вручення йому судової повістки особисто під підпис,про що у справі є розписка.Заяв про відкладення розгляду справи,на підтвердження поважності причин неявки від представника відповідача до суду не надходило.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розглядати справу без участі представника відповідача,якому було надано право доступу до суду як елементу права на справедливий суд згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Представник відповідача скористався цим правом,яке не є абсолютним,на свій розсуд,тому застосування судом процедурних норм ст.169 ЦПК України для розгляду справи без його участі не є створенням перешкод відповідачу у ефективному захисті своїх прав в суді.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників , дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов'язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів.

З урахуванням приписів ст.1167 ЦК України,відшкодування моральної шкоди як спосіб захисту цивільних прав має низку особливостей,може бути здійснено незалежно від вини особи, що заподіяла її, у таких випадках:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) якщо шкоди завдано фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування чи посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, а також унаслідок прийняття вказаними органами нормативно-правового акта, що було визнано незаконним і скасовано.

З матеріалів справи суд встановив,що з 14.02.1982 р.по 22.09.1994 р.ОСОБА_1проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу та Збройних Силах України,з 17.04.1984 до 22.09.1992 р.на посаді старшого бортового авіаційного техніка,військову присягу як військовослужбовець Збройних Сил України прийняв 18.01.1992 р.,про що надано копія військового квитка ГР № 150100.

На підставі наказу МОУ № 01423 від 21.06.1994 р.ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «в» п.65 (за хворобою).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія АД № 040209 від 03.08.2006 р.,ОСОБА_1встановлена 3 група інвалідності з причини захворювання,отриманого в період проходження військової служби,безстроково,обмежено у праці та тривалості робочого часу.

Згідно посвідчення серії П № 182051 від 20.05.2003 р.,ОСОБА_1призначена пенсія за вислугу років,присвоєно статус інваліда армії 3 групи.

Надані позивачем виписні епікризи за 1993 р.підтверджують ті обставини,що протягом цього року він тричі проходив післяопераційне обстеження в Українському науково-дослідному інституті нейрохірургії,встановлено діагноз(мовою оригіналу):мешотчатая аневризма передней соединительной артерии слева.

На час розгляду справи позивачем не надано суду доказів,у зв*язку з яким захворюванням його звільнено з військової служби у 1994 р.

За поясненнями позивача та його представника,саме вказане вище захворювання слугувало підставою звільнення з військової служби.

Суд погоджується з доводами позивача та його представника,що внаслідок розладу здоров*я позивач дійсно зазнав моральної шкоди через неможливість продовжувати роботу за обраною ним професією,фізичний біль при найменших навантаженнях,необхідність змінити звичний спосіб життя здорової людини на перспективу постійного обстеження та лікування,витрачання коштів саме на це,за наявності сім*ї,де також є щоденні побутові потреби,оскільки негативні наслідки у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій за подібних обставин є природніми.

Водночас,відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності,обов*язковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової)шкоди підлягають:наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювача,наявність причинного зв*язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд повинен з*ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю)вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,а також інші обставини,що мають значення для вирішення спору.

Отже,наявність шкоди сама по собі ще не породжує обов*язку її компенсації,так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності,при цьому правильно визначити суб*єкта такої відповідальності.

З досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено факту протиправних дій або бездіяльності МО України,наявності причинного зв*язку між шкодою і протиправними діями або бездіяльністю МО України та виною відповідача у її заподіянні.

З пояснень самого ж позивача встановлено,що отримане ним під час проходження військової служби захворювання є наслідком травмування у нещасному випадку(падіння при підйомі по драбині у кабіну літака),по цьому факту не встановлено дій або бездіяльності МО України,які перебували б у причинному зв*язку з завданою позивачу шкодою.

Навпаки,доводи представника відповідача про відсутність вини останнього у заподіянні позивачу шкоди є слушними та підтверджуються відомостями медичної книжки ОСОБА_1,яка була досліджена в судовому засіданні в оригінали.

Згідно записів за період з 31.01.1992 р.по 07.05.1992 р.,тобто за той час,коли позивач,з його слів,травмувався,він чотири рази проходив медичний огляд,скарг на стан здоров*я не пред*являв,був визнаний придатним до польотів.

Таким чином,доводи представника позивача про бездіяльність відповідача,яка полягала у відсутності належного лікування позивача після травмування,повністю спростовані доказами про те,що у визначений ним період після падіння з драбини,дата якого документально не зафіксована,йому з боку відповідача було забезпечено можливість отримати лікування у разі необхідності,проте позивач його не потребував.

Відтак,сам по собі факт необережного травмування позивача під час проходження військової служби не є підставою для відшкодування перенесених ним фізичного болю,переживань,зміни способу життя,часткової втрати працездатності за рахунок держави в особі МО України як центрального органу виконавчої влади і військового управління,оскільки не встановлено та не доведено доказами заподіяння моральної шкоди позивачу протиправними діями або бездіяльністю МО України,наявності причинного зв*язку між шкодою і протиправними діями або бездіяльністю МО України та виною відповідача у її заподіянні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,суд відносить витрати по оплаті судового збору,не сплаченого позивачем при звернені до суду,на рахунок держави.

На підставі ст.ст.1167,1174 ЦК України,ст.3,10,57,60,212-216,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди-відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко