АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-106/11 Номер провадження 22-ц/786/440/17Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів:Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар Філоненко О.В.

за участю боржника - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2011 року

за поданням Відділу державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження громадянина у праві виїзду за межі України

по справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2011 року подання відділу державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції задоволено повністю.

Тимчасово обмежено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобов'язань, покладених рішенням суду.

Вказану ухвалу оскаржив боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_4, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що державним виконавцем не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань та в чому саме полягає таке ухилення.

Також зазначає, що до суду не було подано доказів на підтвердження обізнаності ОСОБА_4 про факт відкриття виконавчого провадження за постановою державного виконавця від 20.04.2010 року.

Вказує, що у нього на території АРК наявне нерухоме майно, а обмеження у праві виїзду за межі України перешкоджає йому належним чином виконати взяті на себе зобов'язання, оскільки Боржник не може отримати дохід від свого майна, шляхом його продажу та погасити наявну заборгованість.

У судовому засіданні боржник доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити, ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вислухавши пояснення боржника, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 29.12.2009 року Комсомольським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист по справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Придніпровське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором на виконання рішення того ж суду від 11.12.2009 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, на користь Філії «Придніпровське регіональне управління» ВАТ «Банк «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредитному договору в сумі 26301,77 грн. та судового збору в розмірі 263,01 грн., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120,00 грн. (а.с.5).

28.10.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції Лепчанським В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29489316 щодо виконання виконавчого листа №2-142, виданого 29.12.2009 року Комсомольським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення боргу в розмірі 26684,78 грн. солідарно з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.4).

31.10.2011 року (вих. №10672) старшим державним виконавцем ВДВС Комсомольського МУЮ Лепчанським В.В. було направлено на адресу боржника ОСОБА_4 постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2011 року для виконання та до відому, винесену на підставі виконавчого листа №2-1422 від 29.12.2009 року, що видав Комсомольський міський суд (а.с.4, на звороті).

15.11.2011 року державний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому прохав встановити тимчасове обмеження у праві виїзду Боржника - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає: АДРЕСА_1, за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду (а.с.2).

В обгрунтування даного подання зазначалось, що на час звернення до суду, враховуючи значний термін невиконання боржником зобов'язань та законних вимог державного виконавця (зазначається обгрунтування - ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань), є достатні підстави вважати, що Боржник ухиляється від виконання рішення.

У подальшому, як зазначено вище, ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2011 року подання ВДВС Комсомольського МУЮ задоволено повністю.

Задовольняючи подання державного виконавця місцевий суд виходив із того, що боржник, будучи достовірно обізнаним про відкриття виконавчого провадження, тривалий час ухиляється від виконання рішення суду і має стійку заборгованість, яка ним у добровільному порядку не погашена.

Такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим по справі обставинам та є передчасним з огляду на наступне.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З наявних у справі доказів не вбачається наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що в ОСОБА_4 мається нерухоме майно на території АРК, на яке може бути звернуто стягнення, проте його наявність не з'ясована державним виконавцем під час проведення виконавчих дій.

Також, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт отримання боржником постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а тому ОСОБА_4 був позбавлений можливості виконати судове рішення у встановлений строк у добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які неспростовно свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а також достовірних відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Відтак, факт ухилення ОСОБА_4. від виконання покладених на нього зазначеним судовим рішенням зобов'язань не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому підстави для задоволення заяви державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні.

За таких обставин подання ВДВС Комсомольського МУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених судовим рішенням, є недостатньо обґрунтованим, передчасним, а тому не може бути задоволено.

Відтак, колегія суддів вважає, що аналіз доказів по справі та наведених норм права дають підстави для висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні вказаного подання.

Згідно п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити або скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.ст.315,317 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2011 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження громадянина ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України ,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун