Справа №483/2110/15-ц 06.03.2017 06.03.2017 06.03.2017
Справа №483/2110/15-ц Головуючий першої інстанції Чаус Л.В.
Провадження №22-ц/784/565/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком Л.С.,

за участі: позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успіх-2» рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успіх-2», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Очаківська міська рада Миколаївської області, Управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, Комунальне підприємство «Очаківський комбінат комунальних послуг», про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (земельний сервітут) та покладення обов'язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 пред'явив вищевказаний позов до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успіх-2» (далі - ОСББ «Успіх-2»).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області від 22 листопада 2013 року за №35 позивачу надано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0.0801 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 січня 2014 року за №4193062 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1.

Вказана земельна ділянка розташована на кручі і з боку АДРЕСА_1, має лише пішохідний доступ, а транспортний під'їзд до неї можливий лише через суміжну земельну ділянку належну на праві власності відповідачу та розташовану по АДРЕСА_2.

Проте, приблизно з травня місяця 2014 року, члени ОСББ «Успіх-2» на чолі з його головою чинять перешкоди ОСОБА_4 та не дозволяють користуватися проїздом через їх земельну ділянку до належних позивачу земельної ділянки та житлового будинку.

Так, ними встановлено бетоні блоки, розміщено сміттєвий майданчик, які загороджують проїзд до воріт земельної ділянки та розташованому на ній житловому будинку, унеможливлюючи тим самим доступ до них та їх технічне обслуговування.

Посилаючись на те, що неодноразові звернення щодо усунення перешкод у транспортному доступі позивачу до його земельної ділянки та пропозицію укласти договір про встановлення земельного сервітуту відповідач ігнорує, ОСОБА_3 просив суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут щодо користування належною ОСББ «Успіх-2» земельною ділянкою, межі якого визначити за допомогою судової земельно-технічної експертизи, та зобов'язати відповідача знести самовільно встановлені бетоні блоки й перенести сміттєвий майданчик.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та остаточно просив суд встановити постійний, безоплатний земельний сервітут площею 63.11 кв.м., згідно Додатку №2 висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи №115-003 від 16 червня 2016 року, шляхом надання йому права проходу та під'їзду транспортними засобами категорії M1, N1, N2, O1, O2 до земельної ділянки, що належить йому на праві власності та яка знаходиться по АДРЕСА_1, через частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2, та належить на праві власності ОСББ «Успіх-2», а також зобов'язати відповідача знести самовільно встановлені бетоні блоки, які перешкоджають йому користуватися під'їздом до власної земельної ділянки та перенести сміттєвий майданчик.

Представники відповідача в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначали, що позивачем не доведено неможливість використання його земельної ділянки без встановлення земельного сервітуту. При цьому, під'їзд до його земельної ділянки через їх земельну ділянку, що зазначений позивачем, технічно неможливий. Окрім того, позивач має транспортний під'їзд до своєї земельної ділянки в іншому місці - з боку АДРЕСА_1.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСББ «Успіх-2» прибрати бетонні блоки, які встановлені на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, для забезпечення можливого під'їзду спеціального пожежного автомобіля у випадку виникнення надзвичайної ситуації-пожежі до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

В задоволенні позовних вимог про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту та покладення обов'язку на відповідача перенести сміттєвий майданчик відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з ОСББ «Успіх-2» в дохід держави судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСББ «Успіх-2» посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права просив рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині у задоволені позовних вимог відмовити. При цьому, вказував на те, що зобов'язуючи ОСББ «Успіх-2» прибрати бетонні блоки для забезпечення можливого під'їзду спеціального пожежного автомобіля у випадку виникнення надзвичайної ситуації-пожежі, суд фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем такі вимоги заявлені не були.

Судове рішення в частині відмови у встановлені земельного сервітуту та покладенні обов'язку перенести сміттєвий майданчик сторонами не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині зобов'язання ОСББ «Успіх-2» прибрати бетонні блоки, які встановлені на території земельної ділянки відповідача, перешкоджають забезпеченню можливого під'їзду спеціального пожежного автомобіля у випадку виникнення надзвичайної ситуації-пожежі до земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, а тому вони підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Також, при перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст.307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених ст.ст.308-311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується ст.307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК України, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Перевіряючи рішення в оскаржуваній частині, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

На підставі ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства.

Згідно зі ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 липня 2010 року за №541 ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.10).

Рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області від 22 листопада 2013 року за №35 «Про затвердження технічної документації та проектів із землеустрою, та передачі земельних ділянок у власність громадян», затверджено технічну документацію із землеустрою та передано позивачу у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0.0801 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1 а.с.7).

Право власності на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 січня 2014 року за №4193062 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 (том 1 а.с.8,9).

Зазначена земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0.2399 га, яка розташована по АДРЕСА_2, та належить на праві власності ОСББ «Успіх-2» з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоповерхового житлового будинку, на підставі свідоцтва про право власності від 10 листопада 2013 року (том 1 а.с.63).

Згідно листів Очаківського міськрайонного сектора Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Миколаївській області від 21 травня 2013 року за №59/74 та від 31 серпня 2016 року за №59/122/355, слідує, що під'їзди до житлового будинку позивача не відповідають основним вимогам протипожежних та будівельних норм й перешкоджають під'їзду пожежного автомобіля, а у випадку виникнення надзвичайної ситуації (пожежі) в будинку АДРЕСА_1 здійснити ліквідацію цієї ситуації можливо лише за умови демонтажу бетонних перешкод, які знаходяться біля воріт вищевказаного будинку (том 1 а.с.171-172, 280).

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст.212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення в частині покладення обов'язку на відповідача прибрати бетонні блоки, оскільки вони фактично перекривають проїзд до земельної ділянки і житлового будинку позивача, тим самим унеможливлюючи доступ до них.

При цьому, на думку колегії суддів, іншого, з ситуації за спірними правовідносинами, коли між власниками суміжних земельних ділянок існує спір і не досягнуто згоди щодо порядку користування ними, не вбачається. До того ж, такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає змісту порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При цьому, при вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успіх-2» - відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина