Справа №642/4706/16-ц
Провадження №642/70/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої: - судді Грінчук О.П.

за участі секретаря Радько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

встановив:

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на наступне: 20.07.2015 року ОСОБА_2 попросив у позивача гроші у борг для створення власного бізнесу. ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 гроші у сумі 250 000 грн. під розписку, з терміном повернення до 20.07.2016 року. На даний час відповідач був затриманий працівниками поліції та зараз знаходиться у Харківській установі виконання покарань № 27. У встановлений договором термін відповідач борг не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Позивач не з'явився в судове засідання, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився , надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.174 ЦПК України,у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 20 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 250 000 грн, про що ОСОБА_2 написано росписку в отриманні коштів(а.с. 3)

З розписки вбачається, що кінцевий термін повернення грошових коштів 20.07.2016 р.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

У зв'язку з вищевикладеним, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

На основі ст. 526, 527, 530, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2( адреса:м. Харків, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 20.07.2015 року у розмірі 250 000 грн. ( двісті пятдесят тисяч гривень)

Стягнути з ОСОБА_2( адреса :АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору- 2 500 грн. ( дві тисячі пятсот гривень)

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами які були відсутні при його оголошенні в той же самий строк з часу його отримання.

Головуючий: