АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1304/17 Справа № 205/5478/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Черкас Є.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з 07 березня 2008 року по 04 червня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина - ОСОБА_5. 15 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Починаючи з цього часу батько дитини участь у вихованні та утриманні дитини не приймає, тим самим усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Дитина проживає разом із позивачкою та бабусею - ОСОБА_6, які задля повноцінного розвитку мають намір забезпечити повноцінний відпочинок неповнолітньому ОСОБА_5 поїздкою до Російської Федерації та Республіки Білорусь у період з 01 серпня 2016 року по 01 вересня 2017 року. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон для оздоровлення, відпочинку та розвитку дитини, але відповідач відмовляється засвідчити такий дозвіл нотаріально, у зв'язку із чим, вона вимушений була звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 01 серпня 2016 року по 01 вересня 2017 року за межі України до Російської Федерації та Республіки Білорусь неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі бабусі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для неповнолітнього ОСОБА_5, без згоди батька.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено надано дозвіл на виготовлення проїзного документа для неповнолітнього ОСОБА_5 без згоди батька ОСОБА_4; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 07 березня 2008 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року.

В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис №796.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суду виходив з того, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця доживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані готувати її до - самостійного життя.

Відповідно до ч.7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до вимог п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тобто вказанами вимогами передбачено, що виїзд неповнолітнього в супроводі не бітьків, а уповноваженою ними особою, здійснюється лише за згодою обох батьків, порядок якого і передбачено вище.

Крім того, відповідно до відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодекам, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений нормами України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду із вказаним позовом зазначила, що відповідач не нанадає згоди на виїзд дитини за кордон, а тому вона й просила надати згоду на виїзд неповнолітнього її сина у супроводі бабусі ОСОБА_6, разом з цим позивач не навела, яким чином порушуються права ОСОБА_6, а сама ОСОБА_6 до суду із таким зверненням, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, не зверталася.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова