Справа № 645/8921/15-ц
Провадження № 2/645/77/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Іващенко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування за законом після померлої 31.07.2014р. ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2014р. померла його мати ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна: двокімнатної квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_3 мала ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Вже у літньому віці у 2012 р. та у 2014р. перенесла хірургічні операції а потребувала постійного нагляду та лікування у лікарів терапевта, невропатолога, кардіолога, ендокринолога, хірурга та онколога, їй було важко пересуватись та самостійно обслуговувати себе. Весь цей час позивач постійно проживав з матірю та доглядав її. Мати позивача померла 31 липня 2014 року. Після її смерті залишилась спадщина ? частини спірної вищезазначеної квартири. Спадкоємцем першої черги є її син, позивач по справі. Також спадкоємцем першої черги міг би бути син спадкодавиці ОСОБА_4, який помер 29 січня 2009р.. Дочка померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2, відповідач по справі, є онукою померлої ОСОБА_3 також подала до Дванадцятої ХДНК заяву про прийняття спадщини після смерті своєї бабці. Позивач вважає, що відповідач має бути усунена від прийняття спадщини, оскільки вона не проживала зі своєю бабцею та не здійснювала за нею догляд.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, вважала його необґрунтованим, просила в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що її бабуся постійно отримувала від неї допомогу, яку потребувала.

Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

31 липня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-ВЛ № 451748, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 02.08.2014р., актовий запис №10923.

Після смерті ОСОБА_3 залишалась спадщина у вигляді нерухомого майна : квартири АДРЕСА_2.

Згідно дублікату свідоцтва про право власності, від 30.06.1998р., реєстраційний №8-98-128750, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул.. Сонячна, б. 5, кВ. 41, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дублікат свідоцтва, що має силу оригіналу зареєстрований під №Д-371-8-98-128750 від 17.12.2014р.).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 625/2014, після смерті ОСОБА_3 до Дванадцятої ХДНК із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 син померлої та ОСОБА_2 онука померлої.

Спадкування є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт спадкодавцем не складався.

Як встановлено судом, померлій ОСОБА_6 на день смерті було 79 років.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 189-КЕ/2016/пп, згідно медичної картки амбулаторного хворого, хворій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1988р. було встановлено: бронхіальна астма інфекційно-алергічного ґенезу, важкий перебіг, гормонозалежна форма. Емфізема легенів. Пневмосклероз. ДН ІІ ст.., Гіпертонічна хвороба ІІ ст… НК ІІ А ст.. З приводу цього 22.07.1988р. (згідно виписки № 1371 протоколу №119 Орджонікідзевської міжрайМСЕК) була вперше безстроково встановлена друга група інвалідності, тобто з цього періоду ОСОБА_3 була непрацездатною.

Виходячи із записів цієї медичної карти амбулаторного хворого, а також наданих медичних карт стаціонарного хворого № 4106 ХМКБЛ №25, № 347 КЗОЗ ХГПЦ, № 3325 ХМКЛ №7, № 3201 ХМКЛ №2 вона страждала хронічними , соматичними та неврологічними захворюваннями, внаслідок яких 31.07.2014 року наступила смерть. Діагноз заключний клінічний, згідно медичної карти №№ 4106 від 29-31.07.2014р.: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, шлунучкова аритмія. Гіпертонічна хвороба ІІст., 3сn, ризик 4, СН ІІАст. Бронхіальна астма, персистируючий перебіг, стадія ремісії. В12 дефіцитна анемія, середньої тяжкості. Ожиріння ІІІст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІст. З кардіоцеребральним синдромом. Цукровий діабет ІІ тип, середньої тяжкості компенсований. Крім того у ОСОБА_3 мало місце онкологічне захворювання некротизована стромальна саркома матки.

В наданій медичній документації та в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду, а також знаходилась в безпорадному стані. Однак, враховуючи похилий вік ОСОБА_3 та наявність у неї комплексу тяжких хронічних захворювань, можна вважати, що хвора потребувала сторонньої допомоги по вирішенню побутових питань.

Судячи з того, що у ОСОБА_3 мали місце хронічні соматичні захворювання, то слід припустити, що їй необхідно було додаткове полівітамінізоване харчування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що з 1991 року проживав разом зі своєю матір*ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя вона була інвалідом ІІ групи, мала багато тяжких хронічних захворювань. У 2012 році перенесла хірургічну операцію, а потім ще і в 2014 році, та вже самостійно не могла себе обслуговувати. Догляд за матір*ю, здійснював він, а також запрошував медсестру для догляду за хворою матір*ю. Відповідач свою бабцю не навідувала, не здійснювала за нею догляд, тому вона має бути усунена від прийняття спадщини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є дільничим лікарем поліклініки та померла ОСОБА_3 перебувала у нього на обліку, мала ряд хронічних захворювань та потребувала сторонньої допомоги. Свідок пояснив, що за два роки до її смерті він часто приходив до неї на виклики, та він бачив, що вона проживала разом ії сином ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою померлої ОСОБА_3, мала з нею сусідські відносини, спілкувалась з нею. В квартирі у ОСОБА_3 вона не була, але з її слів знала, що вона хворіла, проживала з сином ОСОБА_1, який і слідкував за домашнім господарством.

Допитаний свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з відповідачем ОСОБА_2 та йому відомо, що вона приходила до своєї бабусі ОСОБА_3, допомагала їй, приносила продукти. Також йому відомо, що на прохання ОСОБА_3 ОСОБА_2 розшукувала ОСОБА_1, який не з*являвся дома кілька днів, приїзджала до бабусі, привозила їй ліки та продукти, відвідувала у лікарні. Про те, що за ОСОБА_3 хтось ще доглядав окрім ОСОБА_2 йому не відомо. Після смерті ОСОБА_3 стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зіпсувались.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 віз знає з 2012 року, та йому відомо, що під час хвороби її бабусі ОСОБА_3, він разом з ОСОБА_2 провідував її у лікарні, також постійно їздили до неї, при необхідності возили ОСОБА_3 до лікарні. Пояснив, що ОСОБА_2 з власної ініціативи відвідувала бабусю. ОСОБА_3 ніколи не говорила, що за нею доглядає медсестра. До смерті ОСОБА_3 конфліктів між нею та позивачем не було.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою померлої ОСОБА_3, та спілкувалась з нею останні 15 років, бували одна у одній у гостях. Свідку відомо, що до неї до своєї смерті приїзджав її старший син ОСОБА_12, батько відповідача ОСОБА_2, а молодший син ОСОБА_1 проживав разом із матір*ю. Свідку відомо, що ОСОБА_3 хворіла, була інвалідом другої групи, а останні півроку потребувала допомоги. Доглядав за нею син ОСОБА_1, сторонніх осіб в її квартирі не бачила.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 202 СК СУкраїни, повнолітні дочка, син, зобов*язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Позивач є дієздатною особою, проживав разом із матір*ю, здійснював за нею догляд.

Згіднол ч. 1 ст. 266 СК України, повнолітні внуки зобов*язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіді, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, на відповідача ОСОБА_2 законодавець поклав обов*язок по утриманню бабці у разі неналежного її утримання позивачем ОСОБА_1.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач не має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки вона ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, не найшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого необхідність надання допомоги з боку відповідача для існування спадкодавця, наявність у відповідача можливості для цього та свідоме невиконання відповідачем встановленого законом обовязку.

Відповідно до ч. 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Вимоги позивача стосуються усунення від права на спадкування онуки з підстав, передбачених частиною 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, що також підтверджується висновками судово-медичної експертизи, та потребувала допомоги саме від відповідача, отримуючи допомогу від інших осіб, а відповідач умисно ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцеві, маючи можливість її надання.

Оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відсутні правові підстави для задоволення позову, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір не підлягає поверненню, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 169, 174, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 1222, 1224, 1261,1269,1273, 1274 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: