Справа №461/6503/16-ц
Провадження №2/461/294/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою

в ст а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5, в якому просить визнати поруку за договором №РО 32353 від 07.03.2008 року, укладеним між ВАТ «ЕЛЕКТРОН БАНК», ОСОБА_5 та ОСОБА_4, припиненою.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 07.03.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № KF 47637. В забезпечення даного кредитного договору між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №РО 32353 від 07.03.2008 року. Зазначає, що 14.09.2009 року відповідач надіслав ОСОБА_5 повідомлення-вимогу, в якій вимагав достроково повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти. В вересні 2011 року відповідач звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вищевказаним договором. Стверджує, що до поручителя банк предявив вимогу в вересні 2011 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Вважає, що з 21.09.2009 року строк виконання основного зобовязання, забезпеченого порукою, є таким що настав. Окрім того, зазначає, що про прийняте Оболонським районним судом м.Києва від 15.03.2011 року ОСОБА_4 дізналася лише 15.04.2015 року під час ознайомлення з матеріалами справи, тому вважає, що строк позовної давності звернення до суду не закінчився. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Зокрема зазначив, що перебіг строку позовної давності звернення до суду починається з дати, коли заявник ознайомився з матеріалами справи, просив такий задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у такому відмовити.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 07.03.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № KF 47637, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 1700000 доларів США, строком користування до 06.03.2023 року. В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_5 за кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №РО 32353 від 07.03.2008 року.

14.09.2009 року відповідачем на адресу ОСОБА_5 скеровано повідомлення-вимогу, якою банк вимагав у ОСОБА_5 негайно, але не пізніше 21.09.2009 року включно погасити прострочену заборгованість за кредитом та прострочену заборгованість за процентами. Зазначив, що у разі невиконання хоча б однієї з вимог в наданий строк, банк відповідно до п.5.2.10 кредитного договору та відповідно до ЗУ «Про іпотеку» вимагав повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти.

В лютому 2010 року ПАТ «Фольксбанк» звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. За результатами розгляду даного позову Оболонським районним судом м.Києва 15.03.2011 року винесено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 14652855,37 грн.

02.09.2011 року ПАТ «Фольксбанк» звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2016 року встановлено, що зі змісту повідомлення вимоги ОСОБА_5, надісланої банком 14.09.2009 року, вбачається, що не змінювався строк повернення кредиту, який встановлено договором до 06.03.2013 року, а лише пропонувалось погасити прострочену заборгованість за кредитом у сумі 20558 доларів США та прострочену заборгованість за процентами в розмірі 58394,13 доларів США. Лише вимогою-повідомленням від 28.07.2011 року банк запропонував повернути весь борг за кредитним договором, тобто змінив строк його повернення і з дотриманням, установленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку звернувся за захистом свого права.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки зазначена обставина встановлена судовим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2016 року, що набрало законної сили позивач, який послався на цю обставину, звільняється від її доказування на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, а відтак доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Щодо покликання представників сторін на застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Питання про додержання позивачем встановленого для подання позову строку у справах цієї категорії вирішує суд у порядку, визначеному главою 19 ЦК України.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду, в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З наведеного вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Так, судом встановлено, що з повідомлення Апеляційного суду м.Києва вбачається, що ОСОБА_4 станом на 03.08.2012 року знала про існування рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15.03.2011 року, оскільки останньою було подано апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову про стягнення боргу. Відтак, строк позовної давності закінчився 02.08.2015 року. У свою чергу позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 07.10.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась з позовними вимогами про визнання поруки припиненою поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності. Однак, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо визнання поруки припиненою, то в їх задоволенні необхідно відмовити не у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а у зв'язку з відсутністю належних законних підстав для їх задоволення.

Згідно ч.2 ст.10 та ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 202, 208, 216, 236 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.