Справа №463/5225/16-ц
Провадження №2/463/586/17
УХВАЛА

судового засідання

05 грудня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представників відповідачів про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Державного реєстратора ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення змін в запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, позовні вимоги неодноразово збільшувались та зменшувались. Остаточно відповідно до позовної заяви від 28.12.2016 року просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33195841 від 27.12.2016 року, внести зміни в запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - будинок житловою площею 51,2 кв.м. за адресою: Львівська область, м. Львів, вулиця Теліги О., будинок 6., замінивши в пункті «обєкт нерухомого майна» слово «будинок» на словосполучення «приміщення 1-2 (коридор) 5,0 кв.м, 1-3 (кухня) 6,8 кв.м, 1-5 (кімната) 17,4 кв.м, 1-6 (кімната) 15,4 кв.м, 1- (коридор) 8,5 кв.м, 1-4 (сходова клітка) 1,8 кв.м, підвальні службові приміщення 19,2 кв.м. та 11,8 кв.м, обєкт житлової нерухомості: так», в пункті «площа» словосполучення «житлова площа (кв.м.) 51.2» замінити на словосполучення «загальна площа (кв.м.) 85.9, житлова площа (кв.м.) 32.8».

Представник відповідача державного реєстратора ОСОБА_8 - ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі з тієї підстави, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні сторона відповідача ОСОБА_7 також заявила клопотання про закриття провадження у справі, з аналогічних підстав, так як вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача заперечив проти заявлених клопотань, оскільки позивачем не оскаржуються неправомірні дії держаного реєстратора. А в даному випадку наявний спір про право на майно, тому такий слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, зміст спірних правовідносин та позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотань про закриття провадження у справі належить відмовити.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

У п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за ст. 17 КАС України, ст.ст. 1, 12 ГПК України КПК України, КУпАП віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що з урахуванням положень статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Оскаржене позивачем рішення державного реєстратора ОСОБА_8 № 33195841 від 27.12.2016 року було спрямоване на виникнення цивільного права фізичної особи ОСОБА_7, а саме права власності на частку 4/5 в житловому будинку за адресою: м. Львів, вул.. Теліги, 6. В той же час, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_6 від 28 грудня 2016 року про збільшення позовних вимог, позовна вимога до державного реєстратора ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33195841 від 27.12.2016 року заявлена ОСОБА_6 з тієї підстави, що, на її думку, оскарженим рішенням державного реєстратора ОСОБА_8 зареєстровано право власності ОСОБА_7 на приміщення будинку №6 по вул. О.Теліги в м. Львові не в тому обсягу, в якому за ним це право визнано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, внаслідок чого порушено її право власності на приміщення кімнати під літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку № 6 по вулиці О. Теліги в місті Львові як на окремий обєкт нерухомого майна, набуте нею за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року.

Отже, в даному випадку має місце спір щодо реєстраційних дій, направлених на виникнення права власності ОСОБА_7, і саме стосовно цього існує спір про право цивільне, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_6 про збільшення позовних вимог від 05.12.2016 року, позивач вважає, що до складу обєкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 включено належне їй на праві власності приміщення кімнати під літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку № 6 по вулиці О. Теліги в місті Львові, яке одночасно зареєстровано за нею на праві власності в Державному реєстрі прав як окремий обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01, чим порушується її право власності. Можливим способом поновлення свого порушеного права позивач обрала внесення в судовому порядку змін в пункти «обєкт нерухомого майна», «площа» у записі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101, в порядку, передбаченому абз.3 ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого внесення змін в запис Державного реєстру може бути здійснено лише в судовому порядку, якщо внесення таких змін впливає на права інших осіб. На думку позивача ОСОБА_6 внесення змін у запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 впливає на права ОСОБА_7 і саме до нього, а не до державного реєстратора, заявлено таку позовну вимогу, отже, така підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформлені відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, правові підстави передбачені ст. 205 ЦПК України для закриття провадження за цими позовними вимогами відсутні.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 205, 209 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотань представників відповідачів ОСОБА_7, Державного реєстратора ОСОБА_8 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Державного реєстратора ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення змін в запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суддя: Леньо С. І.