Справа № 348/1380/17
Провадження № 22-ц/779/1796/2017
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П. Р. П.
Суддя-доповідач Ясеновенко
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :
11.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до військової частини № НОМЕР_1 про стягнення збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання.

В заяві зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.04.2006 року було задоволено її позов до військової частини № НОМЕР_1 про стягнення 1459,62 грн. компенсації за речове майно, не одержане при звільненні в запас із Збройних сил України.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду було виконано лише 31.05.2017 року, тобто через 11 років та 2 місяці, а ст.623 ЦК передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, повинен відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, ОСОБА_1 просила з врахуванням рівня інфляції за вказаний період 425 відсотків стягнути 5225,43 грн. завданих збитків.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 5225,43 грн. та на користь держави 640 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано роз`яснень Верховного Суду України, зазначеного в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві про те, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини.

Апелянт вказує на те, що правовідносини щодо виплати компенсації за не отримане під час проходження військової служби майно регулюється статтею 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним Законом.

Крім того, під час розгляду справи було встановлено, що серед інших, причинами тривалого невиконання рішення суду були втрата виконавчою службою виконавчого провадження та відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження, що підтверджено ухвалами Івано-Франківського міського суду від 24.10.2014 року та від 01.07.2015 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник військової частини НОМЕР_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Судові повістки двічі були направлені їй за вказаною нею у позовній заяві адресою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника військової частини НОМЕР_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду про стягнення коштів, а тому зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦПК сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.04.2006 року стягнуто з військової частин НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1459,62 грн. грошової компенсації за речове майно, не одержане нею до 11.03.2000 року.

27.04.2006 року ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Яремчанського МУЮ, а виконано рішення суду - 31.05.2017 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення 5225,43 грн. ОСОБА_1 мотивувала тим, що стягнуті за рішенням суду кошти в сумі 1459,62 грн. є грошовим зобов`язанням, за прострочення виконання якого відповідач повинен нести відповідальність за ст.625 ЦК.

Такі вимоги позивача є безпідставні, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 зазначеного Кодексу відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Відповідно до ст.3607 ЦПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Пари таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 26 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко
Судді: М.Д. Горейко
В.Д. Фединяк