АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Виниченко Л.М.
№ 22-ц/796/1701/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив витребувати у ОСОБА_1 на користь позивача гараж НОМЕР_1, який розтащований за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, 8-А на перетині з вул. Плеханова, 4-А, який належить позивачу на праві власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 гараж НОМЕР_1, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, 8-А на перетині з вул. Плеханова, 4-А.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилався на те, що він протягом десяти років користується спірним гаражем за домовленістю з сином позивача, про що також жодна зі сторін не заперечую. Позивач вказував в позові, що він в листопаді 2014 року дізнався, що відповідач користується спірним гаражем, проте вказані обставини не підтверджуються жодними доказами у справі.

Зазначав, що оскільки позивач вважає себе власником спірного гаражу, він повинен був знати, що гаражем користується відповідач вже понад десять років.

Також, просив суд апеляційної інстанції застосувати наслідки спливу строку позовної давності у справі та відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 23.10.1984 року № 878 було вирішено дозволити ОСОБА_3 встановити збірно-розбірний металевий гараж по вул. Раїси Окіпної, 5-А, згідно схеми розміщення. Встановлено, що установка збірно-роздрібного гаража згідно з цим рішенням є тимчасовим до початку можливих робіт по прокладці підземних комунікацій, благоустрою, іншого капітального будівництва. В разі необхідності гараж підлягає перенесенню в інше місце силами та засобами власника гаража.

З договору купівлі-продажу від 19.11.1996 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 гараж НОМЕР_1, що знаходиться на площадці біля будинку по вул. М. Раскової, 8-А.

Вищевказаний гараж являє собою розбірну металеву конструкцію, технічні дані та розміри якого зазначені у наданому позивачем суду технічному паспорті на спірний гараж (а.с. 7-10).

Земельна ділянка для встановлення гаражу позивачу у визначеному законом порядку не виділялася.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач, вказаний гараж йому продала ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровської районної в м. Києві ради «Про відміну рішень виконавчого комітету Дніпровської та Дарницької районних рад народних депутатів в частині виділення місць для встановлення гаражів за місцем проживання інвалідів» від 03.12.2008 року № 325 вирішено рішення виконавчого комітету Дніпровської районної та Дарницької районних Рад народних депутатів, згідно додатками 1 та 2 вважати такими, що втратили чинність в частині громадян, вказаних у цих додатках. Виконавчий орган Дніпровської районної в м. Києві ради - Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію зобов'язано забезпечити заходи по демонтажу гаражів зазначених в додатках 1 та 2. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію з питань житлово-комунального господарства, архітектури, будівництва та землекористування.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» ЖЕД №405 направило ОСОБА_2 припис від 13.01.2016 року в якому ОСОБА_2 було запропоновано в 15-денний термін з дня отримання припису демонтувати гараж, звільнити земельну ділянку та провести роботи по відновленню благоустрою земельної ділянки. В разі невиконання вимог припису, гараж буде демонтований в примусовому порядку з відшкодуванням понесених підприємством матеріальних витрат.

Як вбачається з листа ОСОБА_2 від 09.02.2016 року, який був направлений начальнику ЖЕД №405 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_2 повідомив комунальне підприємство про те, що не може виконати припис від 13.01.2016 року по демонтажу гаража НОМЕР_1 по вул. М.Раскової, 8-А, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 незаконно зайняв вказаний гараж та користується ним, у зв'язку з чим перешкоджає ОСОБА_2 виконати припис, а тому він звернувся до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити вказаний гараж для подальшого його демонтажу.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 УК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вбачається із заперечень відповідача на позовну заяву, останній вважає вимоги позивача про звільнення гаража необгрунтованими, оскільки спірний гараж був наданий йому в користування сином позивача, тобто не власником гаражу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 є власником металевого гаража розбірної конструкції, який встановлений за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, 8-А на перетині з вул. Плеханова, 4-А, при цьому відповідач незаконно, без будь-якого дозволу позивача користується належним останньому гаражем, чим порушує право власності позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач належним чином не зареєстрував за собою право власності на спірний гараж, а тому в нього немає підстав для звернення до суду з позовом про витребування вказаного гаражу у відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право особи на звернення до суду з позовом за захистом своїх цивільних прав та інтересів передбачено Конституцією України, нормами ЦПК України та ЦК України, та спірний гараж являє собою металеву розбірну конструкцію, яка державній реєстрації не підлягає.

Посилання апелянта на те, що в рішенні суду першої інстанції зазначено, що за договором купівлі-продажу від 19.11.1996 року продавцем гаражу вказана ОСОБА_4, а не ОСОБА_3 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та на законність оскаржуваного рішення не впливають. Крім того, відповідач не позбавлений можливості на підставі ст.219 ЦПК України звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки в судовому рішенні.

Доводи апелянта щодо застосування строків позовної давності у даній справі колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач про розгляд справи в суді першої інстанції був повідомлений належним чином, подав до суду свої заперечення на позовну заяву, проте останнім заява про застосування строків позовної давності до ухвалення судового рішення не подавалася. А питання застосування строків позовної давності можливе лише за заявою сторони у справі, зробленою до постановлення судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: