Справа № 477/1974/16-ц
Провадження № 2/477/89/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бєлозьорської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права постійного користування на землю в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом в якому, з врахуванням уточнень вимог, просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 27 липня 2004 року право постійного користування на земельну ділянку, площею 30,90 га, виділену для ведення селянського фермерського господарства, розташовану в межах Бармашівської (в теперішній час Бєлозьорської) сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_2 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона як спадкоємиця за заповітом, складеним на її користь, не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність оригіналу правовстановлючого документу на спадкове майно.

Вказуючи, що наявною копією державного акту, а також інформацією сільської ради підтверджується належність померлому права користування земельною ділянкою, тому просила винести рішення про визнання за нею право постійного користування на дане спадкове майно.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу без її участі, а позов задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступного висновку.

27 липня 2004 року в смт. Партизанське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин ОСОБА_2.

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, загальною площею 30,90 га, виділену для ведення селянського фермерського господарства, розташовану в межах Бармашівської (тепер - Бєлозьорської) сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За свого життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 30 травня 2003 року нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відповідно до якого він заповів на випадок своєї смерті все своє майно, а також всі права, які б йому належали на час смерті, ОСОБА_1, тобто позивачці у справі.

Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2Г, так як проживала з ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою сільської ради від 28 вересня 2016 року (а.с. 8).

В той же час, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини на зазначену земельну ділянку вона отримала письмове роз'яснення нотаріуса щодо неможливості нотаріального оформлення цієї спадщини через відсутність оригіналу парвовстановлюючого документу державного акту на земельну ділянку.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що видача свідоцтв про спадщину на майно, право власності яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів. Що посвідчують право власності (право користування) на таке майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Це і стало підставою для звернення позивачки до суду із позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у неї відсутня можливість отримати оригінал правовстановлюючого документу у позасудовому порядку через зміни в законодавстві щодо оформлення та реєстрації прав власності чи прав користування землею.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до копії державного акту, виданого Бармашівською сільською радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області та зареєстрованого 19 лютого 1993 року в Книзі записів державних актів про право постійного користування за № 534 ОСОБА_2 була виділена у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка площею 15,90 га.

Земельна ділянка була передана у постійне користування відповідно до рішення Бармашівської сільської ради № 119 від 19 листопада 1992 року.

Крім того, рішенням № 2 від 10 лютого 1993 року тієї ж сільської ради

ОСОБА_2 земельна ділянка для фермерського господарства була збільшена на 15 га, що також зазначено в державному акті.

Загалом розмір землі, виділеної ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства склала на час його смерті 30,90 га.

Це також підтверджується довідкою Бєлозьорської сільської ради Вітовського району (раніше Бармашівської сільської ради Жовтневого району) Миколаївської області від 5 жовтня 20016 року (а.с. 12).

Таким чином, під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка за життя на праві постійного користування належала ОСОБА_2, тому дане майно після його смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за заповітом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право через зміни у законодавстві щодо порядку реєстрації права власності (користування) на нерухоме майно, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права постійного користування на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бєлозьорської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права постійного користування на землю в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 27 липня 2004 року, на земельну ділянку, загальною площею 30,90 га, виділену для ведення селянського (фермерського) господарство, розташовану в межах Бєлозьорської (раніше Бармашівської) сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яке належало спадкодавцю відповідно до державного акту, виданого Бармашівською сільською радою Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області та зареєстрованого 19 лютого 1993 року в Книзі записів державних актів про право постійного користування за № 534.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 1 березня 2017 року.

Суддя Р.В. Козаченко