Справа № 147/1537/16-ц
Провадження № 2/147/223/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 18.11.2007 року. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім того, в період шлюбу, а саме 02.09.2014 року сторони придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Ще до ухвалення вищевказаного рішення суду про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від позивача 15 000 (п'ятнадцять тисяч) 600 (шістсот) доларів США при добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя. Все рухоме майно, в тому числі і автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, передається в користування та власність дружини ОСОБА_1 Дитячі речі поділу не підлягають та залишаються в користуванні ОСОБА_1, яка продовжує виховувати доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Претензій майнового характеру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 один до одного не мають та не матимуть в майбутньому. Спільно нажите майно подружжя таким чином поділене добровільно в повному обсязі. Відповідач отримав всі їхні збереження та кошти від майна, яке вони продали, в свою чергу позивачу залишилося все рухоме майно. Частина того, про що вони домовилися, дійсно виконано, позивач залишилася на прізвищі ОСОБА_1, дитина проживає з нею, вона її утримує, дитячі речі та інші речі були передані їй в користування, за виключенням автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, на який ухвалою свідчого судді Вінницького міського суду від 21.09.2015 року у справі № 127/22351/15-к було накладено арешт. 20.08.2015 року на виконання раніше взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 довіреністю на керування, розпорядження вищевказаним автомобілем, проте на даний час вона не взмозі ні користуватися, ні розпоряджатися автомобілем, оскільки ОСОБА_2 підозрюють у вчиненні злочинів, до яких вона не має жодного відношення, як і до нього після розірвання шлюбу. На даний час відповідач ОСОБА_2 лише підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч.2 ст. 310 КК України, тобто санкція кожної з них не передбачає конфіскації його чи будь-якого іншого майна, а тому такий автомобіль після вироку суду, навіть обвинувального може буде зрештою повернуто законному власнику. Зазначила, що цим грубо порушуються її конституційні права щодо володіння майном, які захищені також і Європейською конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, що і є причиною звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов визнав та просив справу розглянути без його участі.

Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожна із них скористалась своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2015 року у цивільній справі № 147/405/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 18.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №75, розірвано (а.с.14).

В період шлюбу, а саме 02.09.2014 року сторони придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, договором про умови проведення гарантійного ремонту автомобіля від 26.08.2014 року, платіжним дорученням від 26.08.2014 року та довідкою про звільнення від сплати екологічного податку за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів (а.с. 9-12).

Вищевказаний автомобіль є неподільною річчю, тобто такою, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 2 вищевказаної статті визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно розписки від 03.04.2015, написаної ОСОБА_2, останній зазначив, що він отримав від ОСОБА_1 15 600 доларів США при добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя. Все рухоме майно, в тому числі і автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 передається в користування та власність дружини ОСОБА_1. Дитячі речі поділу не підлягають та залишаються в користування ОСОБА_1, яка продовжує виховувати доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Претензій майнового характеру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 один до одного не мають та не матимуть в майбутньому. Спільно нажите майно подружжя таким чином поділене добровільно в повному обсязі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 має право на збереження прізвища ОСОБА_1. Щодо місця проживання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спору немає, оскільки вони обоє домовилися що дитина буде проживати з матір'ю (а.с.25).

Згідно довіреності від 20.08.2015 року, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися на свій розсуд, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Центром ДАІ 0503 02.09.2014 року транспортним засобом марки - HYUNDAI, моделі TUCSON, 2013 року випуску (а.с.15).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 21.09.2015 року на даний автомобіль було накладено арешт та визначено порядок його зберігання на території спеціальних стоянок та майданчиків УДАІ УМВС України у Вінницькій області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів (а.с.16,17).

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, частина того, про що домовилися сторони у розписці виконана, за виключенням автомобіля, який вони придбали у шлюбі та на який було накладено арешт.

Згідно ч. 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статей 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «бставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що вищевказане майно, а саме: транспортний засіб марки - HYUNDAI, моделі TUCSON, 2013 року випуску, спір щодо якого розглядається судом, був придбаний сторонами в період шлюбу та відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності. При добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя, зазначений вище автомобіль переданий в користування та власність ОСОБА_1

За таких обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на вищевказаний автомобіль, а тому позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року відстрочено сплату судового збору позивачу ОСОБА_1 у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до ухвалення рішення у даній справі.

Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2299, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 317, 321, 368, 392 ЦК України та ст. ст. 3, 5, 10,11, 60, 88, 158, 197,215,223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2299 (дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя