Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Затоківської селищної ради, реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., про визнання неправомірними та скасування рішень, свідоцтв про право власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19 серпня 2011 року вона є власником дачних будинків, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також суборендарем земельної ділянки, площею 0,68 га, за цією ж адресою. Разом з тим, відповідачами порушений порядок приватизації спірних земельних ділянок, оскільки таке право належить їй. За незаконними свідоцтвами про право власності власники спірних земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу відчужили їх ОСОБА_5 Крім того, 20 вересня 2015 року невідомі особи знесли частину паркану, що огороджував територію, яка знаходиться у її володінні, самовільно почали будувати огорожі між її господарськими спорудами та об'єктами нерухомості.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: визнати неправомірними та скасувати рішення Затоківської селищної ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, та надання їх у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11; визнати неправомірними та скасувати свідоцтва про право власності від 05 червня 2015 року на земельну ділянку площею 0,0906 га, на земельну ділянку площею 0,1 га, на земельну ділянку площею 0,1 га, на земельну ділянку площею 0,1 га, на земельну ділянку площею 0,0545 га, на земельну ділянку площею 0,0455 га, на земельну ділянку площею 0,0999 га; визнати недійсними договори купівлі-продажу: земельної ділянки № 5 площею 0,0545 га, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 10 вересня 2015 року, земельної ділянки № 2 площею 0,1 га, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 10 вересня 2015 року, земельної ділянки № 1 площею 0,0906 га, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 10 вересня 2015 року, земельної ділянки № 3 площею 0,1 га, укладений між гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 11 вересня 2015 року, земельної ділянки № 43 площею 0,0455 га, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 11 вересня 2015 року, земельної ділянки № 4 площею 0,1 га, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 11 вересня 2015 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі рішень Затоківської селищної ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та рішень про надання їх у власність реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 видані свідоцтва про право власності на земельні ділянки, а за договорами купівлі-продажу спірні земельні ділянки у подальшому були відчужені ОСОБА_5

На підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2011 року про визнання мирової угоди, ОСОБА_4 стала власником дачного будинку - котеджу під літ. «61», загальною площею 640,2 кв. м, та господарських споруд: літ. «62», «63», «68-75», навісів літ. «64», «65», «67», душу літ. «66», розташованих на земельній ділянці площею 0,1780 га за адресою: АДРЕСА_1, база відпочинку «Одесаголовпостач».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2011 року скасовано. Судом апеляційної інстанції встановлено, що шляхом визнання мирової угоди судом першої інстанції фактично в обхід закону визнано право власності на вказаний вище дачний будинок - котедж, без перевірки того, чи належав такий на праві власності попереднім власникам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Належних та допустимих доказів набуття зазначеним дачним будинком № 61, № 76 та рештою господарських будівель та споруд статусу дачного та окремого об'єкту права власності в законний спосіб суду не надано, і на час ухвалення оскаржуваних судових рішень правова підстава права власності ОСОБА_4 не існувала, оскільки зі втратою сили судовим рішенням втрачаються всі наслідки, які з нього випливають.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за договором оренди від 18 вересня 2007 року, укладеним із Затоківською селищною радою, були орендарями земельної ділянки площею 4,8 га, наданої для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Одесаголовпостач» у Лиманському районі с.м.т. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області строком на 25 років.

Відповідно до договору суборенди від 02 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ОСОБА_15, остання отримала в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,1780 га за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до додатку до договору суборенди від 02 лютого 2011 року ОСОБА_15 отримала в суборенду 0,68 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29 травня 2014 року було розірвано договір оренди земельної ділянки від 18 вересня 2007 року, укладений ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 391 ЦК України та ст. 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимог, ОСОБА_4 вказувала, що вона є власником будинку та належним землекористувачем, проте такі доводи спростовані належними та допустимими доказами, яким судами надана належна оцінка.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із відсутності належних та допустимих доказів, що ОСОБА_4 є власником нерухомого майна - дачних будинків, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також суборендарем земельної ділянки, площею 0,68 га, за цією ж адресою.

За таких обставин вістуні підстави вважати, що оскаржуваним рішеннями Затоківської селищної ради, свідоцтвами про право власності та договорами купівлі продажу порушено законні права та інтереси позивача, а тому судами правомірно відмовлено у задоволенні позову з викладених підстав.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К. Гримич

О.В.Умнова