Справа № 462/8601/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в приміщенні суду в м. Львові за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 посвідчений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 12 липня 2015 року померла його мати - ОСОБА_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 1033 та видане свідоцтво про смерть серії І-СГ № 399955. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно - квартиру № 4 в будинку № 19 на вул. Пустомитівський в м. Львові. 21.07.2015р. він звернувся з заявою про прийняття спадщини, Другою Львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу 329/2015 та було мене повідомлено про наявність заповіту від 18 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якого, за три тижні до своєї смерті, моя мати все своє майно заповідала в рівних частках мені та відповідачу. з 1996 року моя мама проходила лікування в психоневрологічній лікарні з приводу психічного розладу здоровя, в звязку з чим в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та памяті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самої себе. ОСОБА_3 не була визнана за час свого життя не дієздатною, проте, в момент вчинення правочину, а саме складання нею заповіту на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обовязків та посвідчення його державним нотаріусом, через стійкий розлад здоровя остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. З наведеного вище, я вважаю, що ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в момент складання заповіту, а тому необхідно визнати недійсним односторонній правочин яким є заповіт. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснення дав аналогічні наведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив, додатково пояснив, що ОСОБА_3 під час укладення заповіту усвідомлювала свої дії та могла ними керувати, а тому підстав для скасування заповіту не має.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_3 /а.с.5/. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 399955 від 13.07.2015 року ОСОБА_3 померла 12 липня 2015 року. /а.с.4/. 18.06.2015 року ОСОБА_3 уклала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в якому все своє майно заповіла в рівних частинах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с.45-59/.

В судовому засіданні 01.07.2016 відповідач ОСОБА_5 позов повністю заперечив, вказав, що ОСОБА_3 в останні роки працювала в дитячій столовій, вона була дуже щира людина, яка всім допомагала. На всі свята вона була в нього, в них були дуже теплі стосунки. ОСОБА_3 була свідома, адекватна, знаходилась в нормальному психічному стані.

Свідок ОСОБА_6 під час розгляду справи судом пояснив, що часто бував у позивача вдома. З його мамою старався не спілкуватися, вона задавала одні і ті ж питання. Про її стан в день укладання заповіту нічого повідомити не може.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що проживав по сусідству з ОСОБА_3 Приблизно в червні-линні 2015 року зустрів покійну, вона зверталася до нього з претензіями, чому я пристаю до її сина, казала, що я хочу відкупити чи забрати в них квартиру. З її боку 5-6 років йшла якась агресія, за вікно, за криницю приставала до нього. ОСОБА_8 казала, що вона тут господиня, і хоче, щоб він мав справи з нею. Вона говорила, що хоче двохкімнатну квартиру, щоб не жити з сином в однокімнатній квартирі. Каналізації в хаті у неї не було. В запропонував їй зробити каналізацію. ОСОБА_3 поводилась неадекватно, виглядала погано, вражаючий у неї був стан, поведінка насторожувала. Вона була неадекватна, на його думку, вже десять років. Через 1-2 дні він з нею знову зустрівся. Запитав. чи вони будуть щось робити чи ні, на що вона відповіла: «я в тобі не увєрєна. мені то зробить ОСОБА_5.» Більше я і нею не спілкувався, десь через тиждень вона пішла в лікарню, а потім я почув, що ОСОБА_3 померла.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що ОСОБА_3 знав дуже давно. Кожна особа, яка її знала, могла сказати, що в неї з головою не завжди все було чітко в порядку. Стан здоров'я в останні місяці, червень-липень 2015 року в неї був дуже страшний, на неї було страшно дивитись. Обличчя було перекошене, рот не закривався, з рота йшла піна. Вона не пам'ятала, могла одне і те ж повторяти, їй було важко говорити, вона його не впізнавала.

Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 554 від 12.10.2016 року ОСОБА_3 при складанні та підписанні заповіту 18 червня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, страждала стійким хронічним психічним розладом у виді органічного недоумства, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /а.с.80-82/

Аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, які підтвердили, що ОСОБА_3 тривалий час страждала психічними розладами, враховуючи данні медичної документації, висновок судово психіатричного експерта, суд прийшов до висновку, що неявні усі підстави для визнання заповіту недійсним.

Крім цього на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений розмір судового збору.

Керуючись ст. 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3, посвідчений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Стягнути з ОСОБА_2 /ідент. № / на користь ОСОБА_1 /ідент. № / сплачений судовий збіру в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 27.02.17

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: