22-ц/775/806/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Якішина О.М.
Категорія 19 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики,

В С Т А Н О В И Л А:

19 травня 2017 року позивач звернувся із позовом про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, що 02.08.2011 року ОСОБА_4 позичив у нього 150000 грн. на строк до 02.08.2016 року, про що склав розписку. В червні 2016 року ОСОБА_5 помер, позику не повернув. За життя ОСОБА_4 заповів позивачу належну йому земельну ділянку. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не маючи наміру вимагати повернення позики з матері померлого. Однак відповідач по справі ОСОБА_3 - матір померлого ОСОБА_4 - прийняла спадщину, оскільки звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки, що належала її синові. Рішенням суду її вимоги задоволені. Тому позивач звернувся з вимогами про повернення 1/2 частини боргу до неї, як до спадкоємця, що прийняв на себе обов'язки померлого боржника пропорційно прийнятої частини спадщини. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь 75000 грн., відповідно до положень статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 9303 грн. та 3% річних розмірі 1775 грн., а всього - 86079 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог в повному обсязі. Зокрема, посилався на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права. Суд також неповно з'ясував обставини, що мають значення по справі. Так, суд вказував, що позивачу було відомо про наявність інших спадкоємців, крім нього. Однак, позивач був не тільки кредитором померлого, а й його спадкоємцем, знав про заповіт, тому не заявляв вимог до спадкоємців. Про інших спадкоємців позивачу не було відомо, оскільки в передбачений законом строк для прийняття спадщини більш ніхто не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини після ОСОБА_4

Вказує, що рішенням суду зазначено датою подачі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини - 17.11.2017 року, яка на час ухвалення оскаржуваного рішення не настала. Тому така помилка суду свідчить, на його думку, про невідповідність висновків суду обставинам справи, що вплинуло на подальший розгляд справи і спричинило прийняття неправомірного рішення.

Суд зовсім не вказав про те, що 27.12.2016 року відповідач отримала письмову відмову приватного нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину. Це підтверджує неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Крім того, судом не зазначено в рішенні, з яких причин суд дійшов до висновку про обізнаність позивача, який вчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, про наявність інших спадкоємців, або які доказі свідчать про це.

Отже, ОСОБА_3 29.12.2016 року звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на обов'язкову частину спадщини після її померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина, тому обчислення строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, починається для позивача з цієї дати. Суд вказав на таку дату, з чим позивач погоджується, але одночасно суд спирався при вирішенні спору на дату 17.11.2017 року, як дату, з якої позивач мав знати про іншого спадкоємця.

Позивач зауважує, що він звернувся до суду з даним позовом 19.05.2017 року, тобто в шестимісячний термін з моменту, коли він дізнався про спадкоємця, який бажає прийняти спадщину - з часу звернення ОСОБА_3 до суду 29.12.2016 року. ОСОБА_3 захищала своє право через суд, тому до набрання чинності рішення суду не було відомо остаточно, хто саме, в якій частині та вартості майна міг би задовольнити вимоги позивача як кредитора, і позивач не звертався до суду раніше.

Таким чином, оскільки позивачу не було відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину саме у строки, встановлені ч.2,3 статті 1281 ЦК України, то немає підстав для висновку суду, що він як кредитор померлого пропустив строк для пред'явлення вимоги до спадкоємця боржника.

У відповідності до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, які належним чином була повідомлені про час та місце розгляду справи через представників телефонограмами, зареєстрованими в журналі реєстрації телефонограм Апеляційного суду Донецької області за №№2697,2698, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивач як кредитор не пред'явив спадкоємцю ОСОБА_3 вимоги у строки, встановлені ч.2 і 3 статті 1281 ЦК України, тому позбавлений права вимоги, отже, ОСОБА_2 не довів підстав для задоволення його вимог про стягнення суми позики зі спадкоємця пропорційно прийнятої частини спадщини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 02.08.2011 року ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_2, 150000 грн строком на п'ять років і зобов'язався повернути борг до 02.08.2016 року (а.с.3).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина (а.с.7).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з заповітом від 02.08.2011 року ОСОБА_4 заповів своє майно позивачу ОСОБА_2 (а.с. 46 ).

Позивач ОСОБА_2 01.11.2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_4 (а.с.46).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 є матір'ю померлого ОСОБА_4 Як встановлено рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 29 травня 2017 року, на момент смерті вона проживала разом із спадкодавцем. (а.с.46-47).

27.12.2016 року нотаріус Кисельова О.В. відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку спадщини за законом після померлого ОСОБА_4 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. 29.12.2016 року у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування. Ці обставини встановлені вищевказаним рішенням суду, що 19 липня 2017 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області. (а.с.48-50).

Суд першої інстанції помилково вказав в рішенні, що ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 17.11.2017 року. Однак, така описка не впливає на правильність висновків суду, оскільки усі інші фактичні обставини, що мають значення для справи, встановлені судом правильно та повно, у зв'язку з чим неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд саме від цієї дати виходив, вирішуючи питання про недотримання позивачем строку, передбаченого частиною 2 статті 1281 ЦК України. Судом правильно вказано, що станом на 01.11.2016 року, коли позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, йому достовірно було відомо про відкриття спадщини, і це нічим не спростовано тому суд правильно відраховував строк пред'явлення вимоги спадкоємцю для позивача саме від цієї дати.

Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом 19.05.2017 року , а з заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса 01.11.2016 року.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2 статті 1281 ЦК України).

Таким чином, у справі, яка переглядається, кредитор пред'явив вимоги до спадкоємця, що прийняла спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до вимог закону цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1,4 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав необхідних доказів пред'явлення вимоги до спадкоємця боржника у строк, передбачений законом, тому позбавлений права такої вимоги.

Крім того, позивачем при зверненні до суду із позовом про стягнення суми боргу за договором позики із спадкоємця боржника не надано жодних доказів на підтвердження вартості майна, одержаного у спадщину, а зазначено, що він розраховує її пропорційно до розміру частки спадщини, отриманої відповідачем. Між тим, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Але позивачем таких вимог закону при зверненні до суду не дотримано.

В апеляційній скарзі позивач вказує про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не прийняв до уваги, що на час звернення ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, йому невідомо було про інших спадкоємців, тому строк пред'явлення вимог кредитора для спадкоємця для нього, на думку позивача, слід відраховувати від дня звернення до суду ОСОБА_3 з позовом про визнання права на спадщину, коли він дізнався про існування іншого спадкоємця, однак такі доводи не ґрунтуються на законі. Як було зазначено вище, законодавець дає право кредиторові здійснити власні активні дії, реалізувати своє суб'єктивне право саме протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не про існування спадкоємців.

Також не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав можливості звернутися із відповідними вимогами до спадкоємця під час розгляду спору за позовом ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на частку в спадщині, де він був стороною, оскільки до вирішення справи йому невідомо було, хто саме і в якій частині та вартості майна спадщини померлого міг би задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_2, оскільки такі доводи також суперечать положенням ч.2 статті 1281 ЦК України.

Ніяких нових обставини, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків і рішення суду, позивачем не наведено, нових доказів в суді апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними причинами для скасування або зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду не вбачається, тому рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307,308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Барков

І.П. Мироненко