Справа № 580/1097/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В., позивачки - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя;

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2011 року в Голубівській сільській раді Лебединського району Сумської області між ними був зареєстрований шлюб, актовий запис № 09. В шлюбі у них 27 травня 2012 року народилася донька - Вікторія. Через сварки та непорозуміння шлюбні відносини між сторонами погіршилися. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Під час шлюбу ними був придбаний трактор Xingtai 220, синього кольору, номер двигуна В 10/6110833. Позивачка просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме вищевказаного трактора, залишивши його у власність відповідачу стягнувши на її користь компенсацію вартості належної їй 1/2 частки трактора в розмірі 15950 грн.

В судовому засіданні позивачка ствердила позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позові вимоги не визнав повністю, пояснив, що трактор вже проданий і немає чого ділити.

В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

17 грудня 2011 року в Голубівській сільській раді Лебединського району Сумської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 09, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-БП № 061050 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

ОСОБА_2, відповідно до видаткової накладної № ДА2 (а.с. 9) 7 травня 2014 року отримав трактор Xingtai 220, номер шасі 13S016689, номер двигуна В 10/6110833, вартістю 31900 грн.

Мінітрактор Xingtai XT-220, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, був зареєстрований за ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 з 16.05.2014 року та знятий з обліку реєстрації 04.08.2017 року, вказаний факт стверджується довідкою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 03.10.2017 року № 01-12/5644 (а.с. 36).

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Суд не може встановити вартість мана, а саме трактора Xingtai 220, номер шасі 13S016689, номер двигуна В 10/6110833, на момент розгляду справи, оскільки 04.08.2017 року зазначений мінітрактор був зареєстрований за ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків код Сумська область, Сумський район с. Сусла, вул. Леніна, 15, вказаний факт стверджується довідкою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 03.10.2017 року № 01-12/5644 (а.с. 36), тобто трактор зареєстрований за іншою особою. Відсутні дані які б свідчили про вартість трактора на момент відчуження, тобто на час розгляду справи не можливо встановити його ринкову вартість.

Приходячи до такого висновку, судом враховується, що вартість спірного трактора позивачкою зазначена, відповідно до видаткової накладної № ДА2 від 7 травня 2014 року в якій вартістю трактора Xingtai 220, номер шасі 13S016689, номер двигуна В 10/6110833, зазначена - 31900 грн., однак, суд не може взяти до увагу вказану накладну, як доказ, що містить ціну спірного трактора, оскільки вона не містить відмітки про отримання. Вказаною накладною не стверджується факт сплати ОСОБА_2 коштів за придбання трактора.

Та крім того, суму, що просить стягнути відповідачка розрахована по первісній його вартості без його предметної оцінки, без урахуванням його технічного стану та фактичного пробігу.

ОСОБА_4, за клопотанням позивачки, два рази викликався в судове засідання, але не зявився, хоча про час дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що стверджується квитанцією та довідкою Укрпошти (а.с. 43,44), повідомленням про врученням поштового відправлення (а.с. 48). В подальшому позивачка відмовилася від клопотання про його повторний виклик.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеному, позивачка не довела існування зазначеного в позові нерухомого майна, яке підлягає поділу, чи його вартості на момент продажу, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 60,61 СК України, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРIШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя підпис ОСОБА_5.

з оригіналом згідно

Рішення станом на 20 листопада 2017 року не набрало законної сили.

Суддя Лебединського районного суду

Сумської області ОСОБА_5