Справа №: 398/302/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Олександрійське РСТ» про стягнення заборгованості та збитків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в якому просить стягнути із споживчого товариства «Олександрійське РСТ» на його користь заборгованість в сумі 18886 грн основного боргу , 16844.65 грн інфляційних нарахувань , відсотків та збитки в сумі 50633.66 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року між ним та Споживчим товариством «Олександрійське РСТ» склались фактичні договірні зобов»язання по поставці товарів, за якими він поставляв відповідачу набуті за рахунок кредитних коштів товари, а відповідач повинен був оплатити поставлені товари, виконавши кредитне зобов»язання позивача. Зазначені обставини підтверджуються актом приймання передачі стану справ, основних засобів та товаро-матеріальних цінностей в Споживчому товаристві «Олександрійське РСТ» від 29 січня 2015 року, у якому відповідач визнав заборгованість перед позивачем по кредитному картковому рахунку на загальну суму 18 886 грн. В зв»язку з неналежним виконанням своїх зобов»язань, відповідач також має виплатити йому 1698.08 грн відсотків річних та 15 146.57 грн інфляційних нарахувань, відповідно наданих розрахунків. Крім того, зважаючи на визнання відповідачем свого зобов»язання по сплаті кредитного карткового рахунку, відповідач не сплатив суму отриманого ним кредиту на купівлю товарів та відсотків, що станом на 18.01.2016 року складає 50633.66 грн, тому вказана сума збитків на думку позивача також підлягає стягненню з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги за позовом підтримав та просили його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому. Пояснив, що видаткові касові ордери надані відповідачем взагалі не стосуються предмету позову, а відносяться до виконання зобов»язання відповідачем за договорами про надання фінансової допомоги, що укладались у 2013-2014 роках та набагато пізніше акту прийняття передачі від 29.01.2013 року. Крім того позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати грошове зобов»язання, але вони були безрезультатними, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позовні вимоги, у яких зазначив про часткове визнання позову на суму 12827 грн, з посиланням на обставини зазначені у заперечені.

Заслухавши пояснення представника позивча , дослідивши наявні в матеріалах справи докази , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року Споживчим товариством «Олександрійське РСТ» було складено акт приймання передачі стану справ, зі змісту якого вбачається, що станом на 28.01.2013 року заборгованість Споживчого товариства «Олександрійське РСТ» перед ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги та кредитних ресурсів по картковому рахунку складає 18886 грн 76 коп (а.с.6 зворотний бік).

Станом на час розгляду справи відповідач свої зобов"язання не виконав та не здійснив повернення ОСОБА_1 грошових коштів.

На підставі положень ст. ст. 207, 526, 530 ЦК України суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку виконати зобов'язання належним чином та стягує з відповідача на користь позивача, з врахуванням заявлених вимог, борг в сумі18886 грн.

Посилання представника відповідача на надані копії видаткових касових ордерів (а.с. 72-76) як на часткове виконання зобов»язання, суд визнає безпідставним, оскільки, як вбачається з акту приймання передачі стану справ від 29.01.2013 року заборгованість споживчого товариства перед ОСОБА_1 виникла внаслідок надання кредитних ресурсів по картковому рахунку, а надані касові ордери свідчать про повернення фінансової допомоги, яка виникла на підставі договорів про надання поворотної фінансової вимоги від 01.10.2013 року, 07.08.2013 року та 13.01.2014 року, що не заперечується представником відповідача у наданих письмових поясненнях та в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доведення обставин невиконання відповідачем грошового зобов'язання дає підстави суду для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності, тому суд задовольняє вимоги позивача до відповідача про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1698.08 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15146.57грн., які розраховані позивачем з урахуванням положень ч.2ст. 625 ЦК України.

Доводи представника відповідача, що вказані суми мають розраховуватись з 07 жовтня 2016 року, суд визнає безпідставними, оскільки про наявність грошового зобов»язання представники відповідача знали з 29 січня 2015 року, що підтверджується актом приймання передачі стану справ та з часу звернення позивача до суду зобов»язання виконане не було.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 50 633 грн 66 коп збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенняма бо пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала( ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Суд не може прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок руху коштів по картковому рахунку відкритому на ім»я позивача (а.с.8-17), як належний доказ завданих відповідачем збитків, тому законні підстави для задоволення позову в цій частині, на думку суду, відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України , суд покладає на відповідача судові витрати у справі, пропорційно до розміру задоволених вимог , тобто в сумі 551.20 грн, що складає мінімальний розмір судового збору, який підлягає сплаті при подачі позову майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з споживчого товариства «Олександрійське РСТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 35730 (тридцять п»ять тисяч сімсот тридцять) грн 65 коп, з яких 18886 грн основного боргу, 1698.08 грн- 3% річних, 15146.57 грн інфляційних; та 551. 20 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення , а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А.Бугайченко