Справа № 274/6061/14-ц
Провадження № 2/0274/223/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" лютого 2017 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" про визнання кредитного договору удаваним, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України" звернулося з позовом до ОСОБА_1, збільшивши 18.10.2016 позовні вимоги (а.с. 200), просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007, за відсотками станом на 17.10.2016 у розмірі 24 291 долари США 43 центи та пеню в розмірі 106 674 (сто шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 76 копійок.

20.12.2016 ОСОБА_1 пред'явив позов до публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України", просить визнати кредитний договір № 52107С126 від 24.10.2007, укладений між ним та ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України" в частині визначення валюти кредитування - долар США удаваним та укладеним в національній валюті України - гривні ( а.с. 228-230).

Зустрічний позов ухвалою від 10.01.2017 прийнято до спільного розгляду з первісним ( а.с. 246).

В обґрунтування позову ПАТ „Укрексімбанк" вказало, що 24 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 52107С126. За умовами договору позичальнику було надано кредит у сумі 31 450,00 доларів США з кінцевою датою погашення 16 жовтня 2028 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12т) + 7, 10 % річних, але не менше 12,50 % річних.

Починаючи з березня 2009 року ОСОБА_1 не вносить кошти на погашення боргу за кредитом та відсотками.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 р. в розмірі 258 694, 87 грн., в тому числі 29 328, 40 доларів США - заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні - 232 427, 57 грн.), 2832, 58 доларів США (в еквівалентному відношенні - 22 448, 20 грн.) - заборгованість по процентам, 61,10 доларів США (в еквівалентному відношенні - 484. 22 грн.) - прострочені відсотки, пеня - 3 334, 88 грн..

Рішення суду не виконано.

Станом на 17 жовтня 2016 р. заборгованість за процентами по договору за період з 07 квітня 2010 р. по 17 жовтня 2016 р. становить: 24 291,43 долари США.

За період з 05.11.2013 р. по 05.11.2014 пеня за порушення строків погашення процентів за договором становить 36 326, 48 грн., за порушення строків погашення кредиту - 70 348. 28 грн., всього 106 674, 76 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказав, що 24.10.2007 р. між ним та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», укладено кредитний договір № 52107С126. За умовами даного договору банк зобов'язався надати йому кредит у сумі 31450,00 дол. США, з кінцевою датою погашення 16.10.2028 р. для оплати придбання нерухомого майна - двохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 186850,00 грн. згідно з договором купівлі-продажу від 24.10.2007 р., зареєстрованим в реєстрі за № 5204 та завіреним приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Згідно п. 2.3.1 кредитного договору кредит надається в готівковій формі.

Він зобов'язався повернути отримані кошти, сплативши відсотки за користування кредитом. Попри визначення валютою кредиту доларів США, в дійсності він отримав кредит у гривні у сумі 158822,50 грн. Про це, серед іншого, свідчить і цільове використання кредиту - оплата придбання нерухомого майна, вартість якого виражена у національній валюті у розмірі 186850,00 грн. Окрім того, у п. 2.1.2 кредитного договору вказано, що за придбання квартири за рахунок власних коштів він сплатив авансовий платіж у сумі 28027,50 грн.

Вказане відображено в договорі купівлі-продажу квартири з відстрочення платежу від 24.10.2007 р.

Будучи громадянином України, він мав здійснити розрахунок за придбане житло зі ОСОБА_4 - фізичною особою-резидентом, що й було здійснено у повному обсязі 25.10.2007.

Згідно Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджених постановою Національного Банку України від 30.05.2007 р. № 200, в редакції, чинній на час укладання договору, розрахунок між резидентами у валюті не допускається.

Відповідно до п. г) ч. 4 ст. 5 Розділу II Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», в редакції, чинній на час укладання кредитного договору, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Таку ліцензію ні він, ні продавець житла не отримували. Отже, вони не мали можливості здійснювати розрахунок у валюті, відмінній від національної.

У судовому засіданні представник позивача-відповідача, ОСОБА_5 первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного заперечив з підстав, вказаних у письмових запереченнях банку ( а.с .250).

Відповідач-позивач, ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. До суду спрямував заяву з проханням справу слухати за його відсутності, первісний позов не визнав, зустрічний підтримав (а.с.250). У заяві від 18.10.2016 просив застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення відсотків за період з 07.04.2010 по 05.11.2011 ( а.с.198).

Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з таких підстав.

Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «Державний експортно-імпортний банк України» ( далі кредитор, або банк) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 52107С126 від 24.10.2007 ( далі договір) (а. с. 12 - 21).

На підставі договору ОСОБА_1 отримав від банку кредит у розмірі 31 450,00 дол. США. зі строком повернення до 16.10.2028 року та сплатою процентів в розмірі LIBOR + 7,10 % річних, але не менше 12,5% річних.

Факт отримання кредитних коштів у 31 450,00 дол. США встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2012 р. у справі № 2-162/11 та доводиться також копією заяви на видачу готівки (а. с. 28, 257).

Згідно з п.2.2.1 договору позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR + 7,10 % річних, але не менше 12,5% річних.

Відповідно до п.2.4.1 договору позичальник зобов'язаний погасити кредит у строки та у сумах, визначених Графіком.

У відповідності до п.п. 6.1 Кредитного договору, Договір набуває чинності з дати його підписання повноважним представником Банка та Позичальником, набуття чинності Гарантійними Документами та дії до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по Договору.

Вимоги відповідача-позивача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору удаваним у частині валюти кредитування суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори) (ч.1 ст.203 ЦК України).

Зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (статті 628 ЦК України).

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до частини другої 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти в Україні, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

У положеннях ч. 2 ст. 44 Закону України «Про Національний банк України» зазначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до норм пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії.

Відповідно до ч 2 ст. 5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Згідно статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-Ш (із змінами та доповненнями) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

У судовому засіданні встановлено, що ПАТ „Державний експортно-імпортний банк" на час укладання оспорюваного договору мав банківську ліцензію та дозвіл, які дають право банку здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.253-255).

А отже банк мав право на укладення такого договору та на надання кредиту позичальнику у доларах США.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно роз'яснень, що викладені в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, удаваний правочин вчиняється з метою приховати інший правочин та воля обох сторін має бути направлена на укладення саме такого договору.

Про волевиявлення сторін направлених на укладання кредиту у валюті долар США свідчать погоджені сторонами умови кредитного договору, графік погашення кредиту, заяву на видачу готівки № 2545 від 24.10.2007, видачу грошових коштів у доларах США. Після укладання оспорюваного договору ОСОБА_1 виконував його умови, сплачуючи внески в рахунок погашення кредиту у доларах США, а отже, визнавав дійсність договору.

При укладенні Кредитного договору між сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування, зокрема, у відповідності до п.п. 2.1.1. Договору - позичальнику було надано кредит в сумі 31450.00; у відповідності до 2.3.1 Договору - кредит надано позичальникові в готівковій формі у валюті Кредиту з одночасним утворенням заборгованості за Кредитом на позичковому рахунку Позичальника; у відповідності до 2.3.2 Договору - Кредит надається Позичальнику шляхом видачі готівкових коштів через касу Банку.

Відповідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачем суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що укладанням кредитного договору сторони приховували укладання іншого виду договору.

Твердження позивача про сплату ним грошових коштів продавцю квартири у розмірі 158 822 гривні 50 копійок, для купівлі якої укладався кредитний договір, не може свідчити про удаваність правочину, оскільки за укладеним договором банк не перераховував грошових коштів продавцю квартири, а грошові кошти позичальник отримав у касі банку.

А отже у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження того факту, що кредитний договір було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме: було здійснено надання кредиту в національній валюті України.

З розрахунку боргу, виписок про рух коштів по рахунках ( а.с. 220-225, 202) вбачається, що передбачених п. 2.2.1., 2.4.1. договору № 52107С126 від 24.10.2007 р. обов'язків з погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, ОСОБА_1 належним чином не виконує.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2012 р. у справі № 2-162/11 з ОСОБА_1 стягнуто борг станом на 06.04.2010 у розмірі 258 694, 87 грн., в тому числі 29 328,40 доларів США - заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні - 232 427, 57 грн.), 2832, 58 доларів США (в еквівалентному відношенні - 22 448, 20 грн.) - заборгованість по процентам, 61,10 доларів США (в еквівалентному відношенні - 484. 22 грн.) - прострочені відсотки, пеня - 3 334, 88 грн.; стягнути з ОСОБА_1 1700, 00 грн. - судового збору ( а.с. 28).

Відомості про сплату боргу за кредитом відсутні.

Пунктом 6.1. договру передбачено, що договір діє до повного виконання.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до розрахунку боргу, за період з 07 квітня 2010 року по 17 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 рахується борг по сплаті процентів за кредитним договором у розмірі 24 291,43 долари США ( а.с. 202, 217).

Розрахунок боргу відповідачем не оскаржено.

Відповідно до пункту 2.4.2. договору, у разі порушення строків погашення кредиту позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим договором.

За період з 05.11.2013 по 05.11.2014 банком нараховано 106 674 (сто шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 76 копійок пені, з якої пеня за порушення строків погашення процентів за Кредитним договором №52107С126 від 24 жовтня 2007 року становить 36 326, 48 грн., пеня за порушення строків погашення кредиту - 70 348. 28 грн. ( а.с. 26,27).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем-позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення відсотків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, який є обов'язковим для застосування судами.

За умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця відповідно до погодженого графіку. А тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Оскільки з травня 2010 року ОСОБА_1 грошових коштів на погашення боргу за кредитом за відсоткам не вносив, а з позовом банк звернувся 05.11.2014, у задоволенні позову про стягнення відсотків за період з 07.04.2010 по 05.11.2011 суд відмовляє за пропуском строку давності звернення з позовом.

За період з 06.11.2011 по 17.10.2016 слід стягнути у розмірі 18 411 (вісімнадцять тисяч чотириста одинадцять) доларів США ( а.с. 262, 263)

Підстав для зменшення неустойки за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007 р. відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України суд не вбачає.

А отже, стягненню з ОСОБА_1 підлягає борг за відсотками, за період з 06.11.2011 до 17.10.2016 у розмірі 18 411 (вісімнадцять тисяч чотириста одинадцять) доларів США 73 центи, що в гривневому еквіваленті, виходячи з курсу долара США до гривні станом на 16.02.2017 (100 доларів США еквівалентно 2699,4 гривень), складає 497006,24 грн. та пеня в розмірі 106 674 (сто шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 76 копійок, за період з 05.11.2013 по 05.11.2014

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати позивача по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 9055,21 грн. ( 603 681*10997,55: 733 169,93).

Керуючись статтями 10, 11, 57 - 60, 88, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ „Укрексімбанк" в м. Житомирі борг за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007: за відсотками за період з 06.11.2011 до 17.10.2016 у розмірі 18 411 (вісімнадцять тисяч чотириста одинадцять) доларів США 73 центи та пеню в розмірі 106 674 (сто шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 76 копійок.

У задоволенні решти позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" про визнання кредитного договору удаваним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" 9121,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий суддя - І.Ю.Хуторна