Єдиний унікальний номер 233/4186/16-ц Номер провадження 22-ц/775/182/2017
Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Курило В.П.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Головне управління державної казначейської служби в Донецькій області, Прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2016 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Головне управління державної казначейської служби в Донецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено, - та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність рішення суду; апелянт вважає, що він може звертатись до суду про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди за надання йому юридичних послуг у звязку з тим, що в Законі України «Про гарантії відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не сказано, що перелік незаконних дій, які підлягають відшкодуванню особі, є вичерпним; апелянт вважає не правильним висновок суду про те, що дії слідчого не можна вважати протиправними та незаконними з огляду на те, що згідно відповіді ГУНП в Донецькій області слідчого було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а факт скасування слідчим суддею постанови слідчого вже говорить про те, що дії слідчого були незаконними; апелянт не згоден також з позицією суду про те, що згідно норм кримінально-процесуального законодавства грошові кошти, які були ним витрачені за надання йому юридичних послуг, треба вимагати з обвинуваченого, оскільки вважає, що причинно-наслідковий зв'язок між діями обвинуваченого та тратою ним відповідних грошових коштів за надання юридичних послуг повністю відсутній; апелянт не згоден з висновком суду і про те, що договір про надання юридичних послуг він уклав з особою, яка не має права надавати юридичні послуги.

У судовому засіданні апеляційного суду 26 січня 2017 року позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити; у судове засідання апеляційного суду 02 березня 2017 року позивач не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представники відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області та третьої особи Головного управління державної казначейської служби в Донецькій області прокурор відділу 05/2 прокуратури Донецької області заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обгртунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 від 05 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001267 від 19 вересня 2014 року, задоволено, постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 від 05 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001267 від 19 вересня 2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено начальнику слідчого відділення Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

14 квітня 2016 року між ОСОБА_1 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір №27 про надання юридичних послуг, за умовами якого ОСОБА_1 доручає, а ФОП ОСОБА_3 зобовязується надати йому надруковану скаргу на незаконне закриття слідчим СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області кримінального провадження №0001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 має статус потерпілого, а ОСОБА_1 зі свого боку, зобовязується прийняти дану скаргу та сплатити вартість підготовки даної скарги.

Згідно товарного чеку №28 від 14 квітня 2016 року така послуга становить 5000 грн.

Крім того, 21 квітня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір №28 по надання юридичних послуг, за умовами якого ОСОБА_1 доручає, а ФОП ОСОБА_3 зобовязується надати йому надруковану скаргу від імені ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за незаконне закриття кримінального провадження№0001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 має статус потерпілого, а ОСОБА_1 зі свого боку, зобовязується прийняти дану скаргу та сплатити вартість підготовки даної скарги.

Згідно товарного чеку №29 від 21 квітня 2016 року така послуга становить 5000 грн.

25 травня 2016 року за вих. №ХС-430/20/02-2016 на адресу ОСОБА_1 слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області направлено лист за результатами звернення позивача щодо безпідставного закриття кримінального провадження №0001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, де вказано, що факти, викладені у зверненні, знайшли своє підтвердження, у звязку з чим слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області проведено службову перевірку, за результатами якої до винних посадових осіб вжито заходів дисциплінарного характеру. Крім того, зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності ним вчинення Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області цивільно-правового порушення та не підтвердженності протиправності діяння відповідача. При цьому суд послався на те, що відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, може здійснюватися лише у разі встановлення в обвинувальному вироку чи іншому рішенні суду факту вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадянина, але діяльність Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП України такою, що обмежує чи порушує права чи свободи ОСОБА_1 не визнано, вироків або інших рішень судів про це не прийнято, через що оспорюване право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє. При цьому суд не прийняв до уваги посилання позивача на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року, оскільки, оскаржуючи рішення слідчого, ОСОБА_1 лише реалізував власні процесуальні права як потерпілий, що не створює підстав для цивільно-правової відповідальності. Враховуючи характер витрачених позивачем коштів, а саме отримання ним юридичної допомоги у кримінальному провадженні, суд вважав їх витратами на правову допомогу, а вказане питання регулюється нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 118, ч.2 ст.120, ч.1 ст. 124, ст. 126 КПК України. Крім того, діяльність ФОП ОСОБА_3 не повязана з юридичною, правовою або адвокатською діяльністю, тому послуги, надані ФОП ОСОБА_3 позивачу, не можна вважати юридичними послугами. Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив з того, що позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідача складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача, причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також наявність вини відповідача в її заподіянні.

Такі висновки суду в основному є правильними.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що в результаті незаконних дій співробітників Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області та Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області по незаконному закриттю кримінального провадження № 0001267 від 19 вересня 2014 року та неповерненні грошових коштів йому спричинені матеріальна та моральна шкода, вважаючи, що його позов пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 1176 ЦК України, якою передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі відшкодовується внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт; право на відшкодування шкоди виникає у випадках, передбачених законом.

Проте, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що матеріальна шкода йому спричинена тим, що для підготовки скарг для звернення до Костянтинівського міськрайонного суду на незаконне закриття кримінального провадження та на незаконні дії слідчого до Кабінету Міністрів України він звертався до приватного підприємця ОСОБА_3 про надання юридичної допомоги, у звязку з чим між ними 14.042016 року та 21.04.2016 року були укладені договори, за якими він сплатив по 5000 грн.

Як зазначено в частині 6 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166,1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина,причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт скасування постанови слідчого не свідчить про завдання ОСОБА_1 шкоди та про наявність підстав для її відшкодування у звязку із закриттям кримінального провадження, оскільки ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року постанова слідчого скасована через неповноту досудового розслідування, що не обмежує права ОСОБА_1

Крім того, згідно висновку за результатами розгляду звернення ОСОБА_1, наданого до апеляційного суду представником ГУНП в Донецькій області, слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 усно попереджено про недопущення порушень у подальшому, а з відповіді Прокуратури Донецької області вбачається, що у період з 19.09.2014 року по 06.11.2015 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом неправомірних дій слідчого СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області та з 06.11.2015 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом неправомірних дій слідчого Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 при розслідуванні кримінального провадження №0001267 не вносились.

Разом з тим, як розяснено у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У звязку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом предявлення позову в іншій справі.

Отже, виходячи із предмету заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а саме стягнення понесених ним витрат на правову допомогу, що відповідно до ст. 79 ЦПК України є судовими витратами, при чому в даному випадку витратами, понесеними у звязку з кримінальним провадженням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки, якщо витрати понесені позивачем під час розгляду кримінальної справи в суді, то питання про їх відшкодування повинно вирішуватись під час ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі.

Доводи апеляційної скарги саме з огляду на зазначені норми матеріального права та розяснення, надані в постановах пленуму з цього питання висновки суду не спростовують; не спростовано доводами апеляційної скарги позивача і висновок суду щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди, будь-яких доводів позивачем не наведено.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303-304, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: