АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №752/4746/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
Провадження № 22-ц/796/147/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 09 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу 35/100 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 09 червня 2015 року між нею та ОСОБА_3 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Відповідачі не провели розрахунку за договором купівлі-продажу до його укладення. Відповідач ОСОБА_2 письмово підтвердив наявність зобов'язання сплатити грошові кошти за договором купівлі-продажу частини квартири протягом трьох місяців від дати укладання договору. Також він підтвердив невиконання зобов'язань провести розрахунок за договором як свідок. На думку апелянта суд безпідставно відхилив покази ОСОБА_2, оскільки хоча він не є учасником договору, але надав згоду на укладення оспорюваного договору, набув права на частину квартири разом з ОСОБА_3

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 погодився з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу частини квартири. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 35/100 частин квартири АДРЕСА_2 за 143 457 грн. 65 коп. Договір куівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори ПаньшиноюО.В.

Пунктом 4 договору визначено, що продаж квартири вчинено за 143 457,65 грн., які продавець отримав повністю від покупця після підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за даним договором.

23 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про взинання недійсним договору купівлі-продажу 35/100 частин квартири АДРЕСА_1, який укладений між нею та ОСОБА_3 09 червня 2015 року. Послалася на положення ст. ст. 215, 229, 230 ЦК України і зазначила, що в травні 2015 року їй були потрібні гроші на лікування і відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 запропонували укласти договір купівлі-продажу належної їй 35/100 частини квартири. 09 червня 2015 року вона уклала договір купівлі-продажу частини квартири з ОСОБА_3 Після укладання договору купівлі-продажу замість коштів відповідачі надали розписку ОСОБА_2, відповідно до якої він зобов'язувався сплатити гроші за договором протягом трьох місяців, але не пізніше 09 вересня 2015 року. Відповідачі переконали її, що нададуть згоду на реєстрацію її місця проживання у АДРЕСА_1 та нададуть можливість постійного користування нею до повного розрахунку. Але з вересня 2015 року відповідачі змінили замки в квартирі, не дають можливості нею користуватись та не сплачують грошові кошти.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.229 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним, якщо особа, яка його вчинила, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 підтвердила наявність у неї волевиявлення на укладення з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 09 червня 2015 року, а саме відчуження належної частки квартири за ціною, яка визначена умовами договору. Підставою визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 визначає непроведення розрахунку за придбану частку квартири. Проте невиконання однією з сторін умов договору не є підставою для визнання його недійсним на момент вчинення.

Суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді