Справа №489/616/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Придніпровської служби державного ветеринарно - санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі - Придніпровська служба ДВСК) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, третя особа без самостійних вимог Східний офіс Держаудітслужби

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 р. Придніпровська служба ДВСК звернулася до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що відповідач обіймав посаду першого заступника даної служби з вересня 2010 р., а з жовтня 2010 р. на відповідача було покладено виконання обов'язків начальника Придніпровської служби ДВСК з правом підпису організаційно - розпорядчих та фінансових документів. Згідно посадової інструкції виконуючого обв'язки начальника Придніпровської ДВСК відповідач був наділений організаційно - розпорядчими повноваженнями щодо майна та фінансів служби, зокрема на укладання майнових угод направлених на виконання Придніпровською службою ДВСК своїх функцій.

Наприкінці 2012 р. - початку 2013 р.р. державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області було проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності придніпровської служби ДВСК за період з липня 2010 р. по жовтень 2012 р.

Згідно акту ревізії встановлена низка фінансових порушень Придніпровською службою ДВСК, на загальну суму 3560329,23 грн., зокрема, незаконного завищення вартості робіт ТОВ «Магасервісбуд» допущеного відповідачем на суму 8246,57 грн.

У квітні 2013 р. Придніпровська служба ДВСК отримала вимогу державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про вжиття заходів щодо усунення порушень виявлених ревізією, а 20 вересня того ж року Дніпропетровським окружним адміністративним судом був задавлений позов державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Придніпровської служби ДВСК про зобов'язання виконати вимоги щодо відшкодування суми фінансових порушень на загальну суму 3560329,23 грн.

Тому на виконання постанови окружного адміністративного суду позивач пред'являє вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Придніпровської служби ДВСК суми матеріальної шкоди (збитки) в загальному розмірі 8246,57 грн. Підставою вимог зазначає положення ч. 1 ст. 134 КЗпП України щодо обов'язку працівника з яким працедавцем укладений договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей, а також положення про ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Наводиться також й факт порушення досудового провадження з розслідування кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України за фактами зловживання службовим становищем посадових осіб придніпровської служби ДВС за період з липня 2010 р. по жовтень 2012 р., що потягнуло за забою тяжкі наслідки для держави у вигляді матеріальних збитків на суму 3640300 грн., яке досі триває.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надалі надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надалі в судове засідання не з'явився.

Представник Східний офіс Держаудітслужби, який є правонаступником державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (а.с.105-115), просив позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 09 вересня 2010 р. ОСОБА_1 призначено з 10 вересня 2010 р. на посаду першого заступника начальника Придніпровської служби ДВСК (а.с.8).

Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 25 жовтня 2010 р. на ОСОБА_1 з 25 жовтня 2010 р. покладено виконання обов'язків начальника Придніпровської служби ДВСК з наданням права підпису організаційно - розпорядчих та фінансових документів (а.с.9).

З посадовою інструкції в.о. начальника придніпровської служби ДВСК, затвердженою в.о. Голови Державного комітету ветеринарної медицини України 18 січня 2011 р., відповідача ознайомлено 18 січня 2011 р. (а.с. 10).

У відповідності до п. 2.5., 2.6. даної інструкції до обов'язків відповідача відносилося, зокрема, розпорядження наданими службі фондами і лімітами фінансування та матеріально - технічного забезпечення, укладання договорів та матеріальних угод направлених на виконання пунктів держветконтролю. Виконуючий обов'язки начальника несе відповідальність за виконання обов'язків, передбачених посадовою інструкцією (розділ 4).

Пунктом 12 вимоги державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 29 березня 2013 р. № 04-07-05-15/3983 на адресу Придніпровської служби ДВСК ставилося питання про пред'явлення претензії / позову з відшкодування незаконно сплачених коштів ТОВ «Мегасервісбуд» в сумі 8246,57 грн. внаслідок завищення вартості будівельно - монтажних та ремонтних робіт самим ТОВ «Мегасервісбуд», а в іншому випадку стигнути ці кошти з ОСОБА_1, який підписував договори з ТОВ «Мегасервісбуд» та акт приймання - передачі виконаних робіт (а.с. 13-17)

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 р. був задоволений позов державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Придніпровської служби ДВСК та зобов'язано відповідача виконати п. 12 вимоги позивача від 29 березня 2013 р. № 04-07-05-15/3983 в частині усунення порушень виявлених в ході проведення ревізії на загальну суму 3560329,23 грн. шляхом вказаним у вимозі.

Як зазначає позивач, вперше з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди він звернувся ще 14 січня 2014 р., проте позов у зв'язку з його недоліками було залишено без руху, а потім повернутий і таке судове рішення було залишене без змін апеляційним та касаційним судами остаточно 30 березня 2015 р. Крім того, кошти на сплату судового збору були вишукані лише в лютому 2016 р. (а.с. 131-133).

В переліку додатків до позову не вказаний договір про повну матеріальну відповідальність відповідача із позивачем.

До позову долучений лише такий договір на головного бухгалтера Придніпровської служби ДВСК.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік).

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (постанова ВС України від 25 квітня 2012 р. в справі 6-16цс12).

Згідно акту ревізії державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області підписаного 19 лютого 2013 р. за № 07-23/32 фінансові порушення Придніпровської служби ДВСК у взаємовідносинах з ТОВ «Мегабудсервіс» (позивачем в позові помилково зазначено - Магабуд) ґрунтувалися на виконаних у липні - грудні 2010 р. цім підприємством ремонтно - будівельних робіт і цим підприємством допущене порушення у вигляді завищення вартості робіт на суму 40,82 грн.

При цьому суд звертає увагу, що загальна суму позовних вимог 8246,57 грн. збігається з загальною сумою збитків встановлених в розділі 11 даного акту ревізії із сум завищень вартості робіт окрім ТОВ «Мегабудсервіс» ще й підприємством ПП «ПТФ «Дніпроград» у липні - грудні 2010 р. Початок договірних відношень Придніпровської служби із ТОВ «Мегабудсервіс» та ПП «ПТФ «Дніпроград» мало місце раніше дати працевлаштування відповідача.

Посади, які обіймав відповідач не відносяться до Переліку, тож на нього не може бути покладена повна матеріальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

В трудових правовідносинах положення ст. 1166 ЦК України застосовані бути не можуть у зв'язку з наявністю спеціальних норм трудового законодавства.

Передбачених п. 2 ст. 133 КЗпП України обставин застосування до позивача обмеженої матеріальної відповідальності, у т.ч. зазначення конкретної шкоди та причинно - наслідкового зв'язку з певною його дією або бездіяльністю позивач в позові не навів.

Підставою позову, оскільки позивач на це посилається, є і факт розслідування кримінального правопорушення за фактами зловживання службовими особами Придніпровської служби ДВСК з період з липня 2010 р. по жовтень 2012 р. службовим становищем, що потягнуло тяжкі наслідки для держави у вигляді збитків.

Однак, доказів на підтвердження такого факту, як і на інкримінування позивачу відповідного обвинувачення, позивач не зазначив та не просив витребувати таку інформацію.

Суд зауважує, що за ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акту або висновку (постанова ВС України від 27 квітня 2016 р. в справі 6-216цс16).

Об'єктивних причин звернення позивача до суду лише у лютому 2016 р. в позові та поясненнях, хоча про наявність виявлених фінансових порушень було доведено до відома позивача ще у квітні 2013 р., не наведено.

Посилання на неналежне звернення до суду, наслідком чому навіть не було відкриття провадження в справі, на відсутність можливості сплатити судовий збір, об'єктивних причин для звернення до суду з пропущенням строку на думку суду не створює, оскільки позивач як юридична особа має повну цивільну процесуальну право та дієздатність та джерела фінансування для виконання своїх функцій (а.с.21-31).

За такого, позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький