Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/358/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шепетько В. І.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконкому Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Іванівської сільської ради Новоукраїнського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, площею 5,09 га, розташовану на території Іванівської сільської Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В обгрунтування вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (пай) НОМЕР_2, що знаходиться на території Іванівської сільської ради, площею 5,09 га та належала спадкодавцю на підставі державного акту серії НОМЕР_1.

10 травня 2000 року ОСОБА_4 складено заповіт, яким все належне йому майно заповідане ОСОБА_3.

Постановою державного нотаріуса від 15 вересня 2016 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Державний акт на зазначену земельну ділянку втрачений, жодного іншого правовстановлюючого документа немає, у зв'язку з чим звернувся до суду про визнання права власності на спадок в судовому порядку.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року визнано за ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 5,09 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 виданого 20.04.2000 року Новоукраїнською РДА Кіровоградської області.

ОСОБА_2 (сестра померлого), яка не була стороною у справі, звернулася з апеляційною скаргою, якою просить про скасування судового рішення. Вказує, що не повно з'ясовані обставини, які мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не здійснено запиту до нотаріальної контори та не встановлено коло спадкоємців ОСОБА_4 Оскаржуване судове рішення впливає на її права, оскільки позбавляє права прийняти спадщину за законом, до якої також входить земельна ділянка і яку фактично за життя прийняла її мати, спадкоємцем якої є вона.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку (а.с.71).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з втратою оригіналу державного акту на земельну ділянку, реалізація позивачем своїх спадкових прав можливо лише в судовому порядку. При цьому права третіх осіб не порушуються, заперечень проти задоволення позову від заінтересованих осіб не надходило, позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою не заявлялись.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він здійснений без дотримання як норм матеріального, так і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Йому на праві власності належала земельна ділянка НОМЕР_2 площею 5,09 га, розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області ( а.с.8).

За життя спадкодавцем складено заповіт, посвідчений 10 травня 2000 року секретарем Іванівської сільської ради Олексієнко Л.В. за реєстровим № 185, згідно якого ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він законом матиме право, заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку - Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 20 квітня 2000 року Новоукраїнською районною радою народних депутатів втрачений, про що було зроблено відповідне оголошення в районній газеті «Новоукраїнські новини» (а.с.11).

ОСОБА_3 у визначений законом строк на протязі шести місяців після смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини не подавав. До нотаріальної контори звернувся лише в 2016 році.

15 вересня 2016 року постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори Макаровою Н.В. № 832/02-31, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.10).

Згідно довідок № 1358 та № 1357, виданих 07 листопада 2016 року виконкомом Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_4 з 2000 року по 2002 рік проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1, разом із своєю матір'ю ОСОБА_8 (1929 року народження), померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, яка по день смерті згідно погосподарських книг по Зіньківській сільській раді проживала і була зареєстрована за вказаною адресою ( а.с.32-33).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.31).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №5 від 01 квітня 2016 року матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_8, а в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3, виданого Зіньківською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області від 01.01.2005 року зазначено ОСОБА_8 (а.с.35-36).

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року за зверненням ОСОБА_2 встановлено факт родинних відносин, яким встановлено що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 є донькою та матір'ю. Державний акт серії НОМЕР_1 від 20 квітня 2000 року га на право власності на земельну ділянку за НОМЕР_2, площею 5,09 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, виданий на ім'я ОСОБА_4 належав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37-38).

За ст.ст. 10, 60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 є ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі не прийняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає, можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважаючи доведеними обставини, викладені у позові, не вжив заходів для всебічного і повного розгляду справи, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи,

Оскаржуване судове рішення впливає на правата інтереси ОСОБА_2, яка не була стороною у даній справі, але вказує про фактичне прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті брата їх матір'ю, а після смерті останньої успадкувала вона.

Матеріалами справи підтверджено, що разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на день його смерті проживала та була зареєстрована його матір ОСОБА_8, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Згідно ст. 535 ЦК УРСР, чинної на час відкриття спадщини, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, обов'язкова частку.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_8 Тодосівної та проживала разом з нею на час її смерті. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про шлюб серії НОМЕР_4 та про народження серії НОМЕР_5 (а.с.29), а також встановлений 25 листопада 2016 року рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області. В якому також зазначено, що довідками Зіньківської сільської ради № 1360 № 1359, № 1358 та № 1357 підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_2 разом зі свою матір'ю ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно паспортних даних ОСОБА_2 з 17 листопада 1999 року зареєстрована в с. Станіславівка (а.с.28).

29 вересня 2016 року (до розгляду даного спору) Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області розглянуто позовну заяву ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, де однією із сторін був ОСОБА_3, у задоволенні позову відмовлено, у зв'язку з відсутністю безспірних доказів родинних відносин між ОСОБА_4 та його матір'ю ОСОБА_8, між ОСОБА_2, яка фактично прийняла спадщину після смерті матері та має право на частку в спадщині, та спадкодавцем ОСОБА_8, а також встановити належність правовстановлюючого документу братові позивача ОСОБА_4 В подальшому юридичні факти встановлені судовим рішенням, про що вищевикладено.

Таким чином, судом першої інстанції розглянута справа без врахування прав та інтересів інших спадкоємців, які заявили про своє право на спадок, зокрема ОСОБА_2, про що виходить не тільки з її письмових пояснень, а із судових проваджень, де стороною був і ОСОБА_3 За положеннями ч. 3 ст. 131 ЦПК сторони до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. Тобто, позивач достовірно знаючи про реалізацію ОСОБА_2 права на спадок в тому числі і майно брата, не тільки не вказав її стороною у справі, але і не повідомив суд про таку обставину.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 не визначено яким чином, в строки визначені законом, ним прийнята спадщина після смерті ОСОБА_4. Лише в запереченнях до апеляційної скарги сторона вказує про фактичне прийняття спадщини, у зв'язку з обробітком землі, починаючи з лютого 2003 року. Тобто, суд порушуючи вимоги законодавства, визнав за позивачем право власності без з'ясування строків і обставин прийняття спадщини.

Згідно ст. ст. 66 ЗУ «Про нотаріат», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ( в редакції 20 лютого 2002 року) та за змістом абзацу 3 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, положення якої застосовувались під час дії норм ЦК УРСР, спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину, як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на па спадщину. Справжність підписів спадкоємців на заяві повинна бути засвідчена у відповідності з правилами,

викладеними в пункті 110 цієї Інструкції.

В судовому рішенні суд посилається на статтю 549 ЦК УРСР, яка передбачає прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, разом з тим висновку суду про встановлення факту прийняття спадщини немає і не може бути, так як така вимога не заявлена в позові.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги ОСОБА_3 стосуються прав та інтересів ОСОБА_2, яка не залучена позивачем до участі у справі, хоча визнання права власності на вищевказану земельну ділянку за позивачем впливає на її права, як спадкоємця, оскільки вона є учасником правовідносин, які виникли по справі.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, проте не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України).

За вище переліченого, рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням та неправильним застосуванням положень матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування. Судовою колегією ухвалюється нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так як в задоволенні позовних вимогах відмовлено, то з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1961,12 грн. ( 1% від 178284 (ціна позову) = 1782,84 грн.; 110 % від 1782,84 грн. = 1961,12 грн.).

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до виконкому Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1961,12 грн.

Рішення апеляційного суд набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: