АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 659/351/16-ц Головуючий в І інстанції: Цесельська О.С.
Номер провадження: №22-ц/791/414/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної власності, припинення права власності на житловий будинок, виділення у власність житлового будинку та визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила: здійснити поділ спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 36400,76грн. замість 182/625 часток ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1; припинити право власності ОСОБА_4 на 182/625 частки вказаного житлового будинку; виділити у власність ОСОБА_3 вказаний житловий будинок; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на вказаний житловий будинок.

Позов обґрунтований наступним. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі із 14.07.2007 року по 03 травня 2012 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2011 року. Під час шлюбу, 18.07.2008 року, позивач придбав у кредит вказаний житловий будинок, 29.07.2008 року було укладено договір іпотеки, за яким вказаний житловий будинок був переданий в іпотеку АКІБ "УкрСиббанк". За час шлюбу в період 2008-2011 рр. за рахунок спільних коштів подружжям було сплачено за договором про надання споживчого кредиту кошти в сумі 72801,52грн., з них кредит - 10243,63грн., відсотки по кредиту - 62557,89грн. Також зазначає, що, виходячи з загальної сплаченої суми за кредитом під час шлюбу, частка кожного з подружжя становить 36400,76грн., а тому із математичних підрахунків виходить, що частка позивача становить 70,88 %, а частка відповідачки - 29,12 % або 182/625 частки (35400,76грн. х 100% / 125000грн.). З серпня 2011 року відповідачка припинила мешкати в спірному будинку, не займалася доглядом за будинком, не сплачувала комунальні платежі та платежі за кредитним договором. Згоди про добровільний поділ будинку між ними не досягнуто. Між сторонами склались неприязні відносини, а тому спільне володіння і користування майном є неможливим. Частка відповідачки є незначною, вона неодноразово заявляла, що її будинок не цікавить, а їй потрібні гроші на утримання дитини. Припинення частки відповідачки на будинок не завдасть їй істотної шкоди, оскільки кожна сторона отримає те, на що розраховує. Тому на підставі ст.365 ЦК України просить задовольнити позов. Вказано, що позивачем на виконання ст.365 ЦК України на депозитний рахунок суду внесені кошти в розмірі 36400,76грн.

Відповідачка ОСОБА_4 спочатку визнавала позов (зокрема, в письмовому запереченні на а.с.70-71), проте остаточно проти позову заперечила та просила залишити позовну заяву без задоволення (а.с.178-180). Зазначила, що у спірному будинку вона з дитиною не проживає з часу розлучення, з середини 2011 року. Стосовно часток на будинок у неї з позивачем ніколи не виникав спір, однак вважає будинок спільною сумісною власністю. З 2008 по 2011 рік вона весь час працювала, отримувала заробітну плату, з 01.03.2008 року по 01.04.2009 року отримала одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 12240грн., ці кошти також пішли на погашення кредиту за будинок. Також вказала, що вона є поручителем за вказаним кредитним договором, предметом якого були кошти, на які було придбано спірний будинок. Вважає, що позивач має намір поділити кошти, сплачені за кредитом, що є безпідставним. З огляду на кредитні зобов'язання, які тривають і зараз, вважає, що ні вона, ні позивач наразі не є повноцінними власниками будинку, тому позов не може бути задоволено.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 судові витрати у сумі 925,10грн., посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що судом помилково тлумачаться позовні вимоги, адже позивач звернувся до суду саме з позовом про поділ спільного майна подружжя та припинення права власності на частку ОСОБА_4 Крім того, зазначила, що в обґрунтування позовних вимог позивачем частка ОСОБА_4 не визначалась як зазначає суд у своєму рішенні «пропорційно сплаченим коштам за час перебування в шлюбі», а підлягала визначенню виходячи із розміру сум, внесених із спільних коштів на погашення кредиту за час спільного подружнього життя, а тому вважає, що поділу підлягає лише та частина будинку, кредит за яку виплачений під час спільного проживання за спільні кошти, а тому не може бути визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Також, вважає, що судом не вирішено питання щодо поділу спільної сумісної власності. Вказала, що питання щодо повернення позивачу коштів, внесених на депозитний рахунок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області не вирішено.

У своєму запереченні відповідачка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до відмітки про сімейний стан в паспорті позивача сторони перебували в шлюбі з 14.07.2007 року до 03.05.2012 року (а.с.7).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.07.2008 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 за 125000грн. (а.с.10).

У Додатку 1 та Додатку 2 до позовної заяви вказані суми сплаченого кредиту, а також суми нарахованих доходів у гривнях та доларах США (а.с.4, 5).

Із рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03.05.2012 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано; рішення набрало чинності 14.05.2012 року (а.с.9).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано (а.с.11).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що вказаний вище житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.11).

За договором про надання споживчого кредиту від 29.07.2008 року позивач отримав в АКІБ "УкрСиббанк" кредит в розмірі 18845 доларів США на строк до 27.07.2029р під 13,5% річних (а.с.12-21).

Відповідно до договору іпотеки від 29.07.2008 року, укладеного між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк", зазначений житловий будинок переданий в іпотеку АКІБ "УкрСиббанк" в забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором про надання споживчого кредиту (а.с.12-21, 22-23).

Згідно договору поруки від 24.07.2008 року поручитель ОСОБА_4 зобов'язується перед кредитором відповідати за виконанням ОСОБА_3 усіх його зобов'язань. Термін виконання основного зобов'язання 27.07.2029 року. Договір поруки діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника перед основним кредитором (а.с.24-25).

У виписці по кредитному договору за період із 29.07.2008 року по 27.07.2029 року зазначається дебет, кредит та залишок (а.с.26-31).

У додатку до листа від Управління Національного банку України повідомляється інформація щодо офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого НБУ за період з 29.07.2008 р. до 30.11.2011 р. (а.с.32-47).

Ухвалою про відкриття провадження Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 06.06.2016 року залучено до участі у даній справі АКІБ "УкрСиббанк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.53).

Відповідно до довідки від 24.11.2014р №207 управління соціального захисту населення Нижньосірогозької РДА Лоба новій О.В. призначено одноразову допомогу при народженні дитини з 01.03.2008р по 01.04.2009р. Загальна сума доходів становить 12240,00грн. (а.с.73).

Згідно довідки від 16.04.2005 року №3-16/883 Головного територіального управління юстиції ОСОБА_4 отримала заробітну плату: за 2008 рік - 10217,92грн., за 2009 рік - 17965,85грн., за 2010 рік - 17184,62грн., за 2011 рік - 19770,05грн. (а.с.75).

У поясненнях від представника АКІБ "УкрСиббанк" ОСОБА_6 на позовну заяву зазначено, що вимоги, які позивач просить суд задовольнити, не впливають на права АКІБ "УкрСиббанк", визначені умовами кредитного договору та договору іпотеки (а.с.58-59).

Як вбачається із заперечення на позовну заяву, довідки про отримання допомоги, медичного висновку та довідки ГТУ юстиції у Херсонській області, за період з 2008 року по 2011 рік фактичного проживання в будинку ОСОБА_4 заборгованості у сплаті іпотеки не було, кредит сплачувався із коштів спільного сімейного бюджету, а з 2011 року та по теперішній час вказаним будинком користувався позивач. На даний час відповідачка проживає разом із спільною із ОСОБА_3 неповнолітньою дочкою у найманому помешканні, дочка перебуває на обліку у лікаря-невролога у Нижньосірогозькій ЦРЛ з клініко-функціональним діагнозом правобічна плечова плексонеропатія. ОСОБА_4 за період із 2008 року по 2001 рік працювала, отримувала заробітну плату та одноразову допомогу при народженні дитини (а.с.70-71, 73, 74, 75).

Відповідно до довідки АКІБ "УкрСиббанк" простроченої заборгованості по основному боргу, процентам та іншим платежам немає (а.с.174-176).

Між сторонами раніше на розгляді перебувала інша цивільна справа з приводу вказаного будинку, зокрема за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - акціонерний комерційний інноваційний банк "Укрсиббанк") про визначення частки спільно нажитого нерухомого майна та передачу часки майна (а.с.94).

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з недоведенням позивачем порушення його прав та відсутністю між сторонами спору про право..

Судове рішення в апеляційному порядку не було оскаржене, набрало чинності 21 вересня 2015 року.

Ухвалою Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 21.07.2016 року по даній справі відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження закрито. Після набрання ухвалою чинності зобов'язано повернути ОСОБА_3 попередньо внесену грошову компенсацію на депозитний рахунок суду у сумі 36400,76грн., а також зобов'язано управління Державної казначейської служби України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області повернути ОСОБА_3 судовий збір у сумі 841,01 грн. (а.с.98).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17.08.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задоволено, ухвалу Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 21.07.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.125-126).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави заявленого позову відрізняються від тих, які були предметом розгляду у Нижньосірогозькому суді Херсонської області та з яких 10 вересня 2015 року ухвалено рішення.

При апеляційному розгляді справи відповідачка ОСОБА_4 також заперечувала проти позову, вказала, що позбавлення її права власності на спірний будинок завдасть істотної шкоди їй та їх малолітній дитині, оскільки їм ніде жити, у власності вона іншого житла не має, з 2011 року вона з дитиною тимчасово проживає у житлі, яке винаймає, але це не може тривати завжди. Вважає, що спірний будинок може бути поділений реально і що в майбутньому це може бути зроблено.

Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює права та обов'язки для другого з подружжя. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого в шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Як вбачається ст.70 СК України, в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів враховує, що в результаті придбання сторонами будинку в кредит під час перебування в шлюбі боргові зобов'язання несуть як чоловік, який підписав договір, так і дружина, яка до того ж є поручителем. Після купівлі будинку сторони, як подружжя, близько 3-х років сплачували кошти за будинок, погашаючи заборгованість зі спільних коштів відповідно до умов кредитного договору. Наявність істотних обставин, які надають право позивачу на припинення за відповідачкою права власності на цей будинок, які передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, ним не доведено. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що належна, на його думку, відповідачці частка, проти розміру якої відповідачка фактично і не заперечувала, не може бути виділена в натурі, а також того, що будинок є неподільним та що спільне володіння і користування будинком є неможливим. Натомість встановлено, що відповідачка іншого житла немає, це сторонами не заперечується, в неї на утриманні знаходиться малолітня дочка,2008р.н., що припинення за відповідачкою права власності на будинок завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам їх спільної дочки.

Колегія суддів вважає, що суд вірно послався на норми ст.71 СК України, згідно яких підстави для присудження відповідачці грошової компенсації замість частки у спільній частковій власності при поділі спільного сумісного майна відсутні, обґрунтовано врахував при цьому заперечення відповідачки ОСОБА_4 проти позову та її незгоду із компенсацією їй замість її частки на вказаний житловий будинок.

Аналіз судових справ з приводу спірного будинку, а також обґрунтування сторонами своїх доводів та заперечень дає підстави для такого висновку.

Незважаючи на деякі висловлювання відповідачки (зокрема у тій іншій цивільній справі, по якій рішенням суду від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, а також в цій справі у запереченнях) про відсутність у неї спору з позивачем з приводу часток на спірний будинок та про те, що вона не претендувала на жодну частку будинку, насправді між сторонами з приводу спірного будинку існує спір. В даному випадку визначальним є не висловлювання, а реальні дії та обґрунтування відповідачкою своїх заперечень, зокрема невизнання нею цього позову, посилання та надання доказів, які на її думку є необхідними, зокрема, про те, що спільні кошти сім'ї, її особиста заробітна плата та отримана нею одноразова допомога при народженні дитини в розмірі 12240грн. пішли на часткове погашення кредиту за будинок. Отже, все це свідчать про те, що відповідачка вважає, що має право на частку у спірному будинку.

У цій справі на обґрунтування свого позову позивач доводить, що частка позивача в будинку становить 70,88 %, а частка відповідачки - 29,12 % або 182/625 частки. Фактично відповідачка проти цього не заперечує, однак заперечує проти припинення за нею права власності на частку будинку.

За інших обставин були б підстави для визначення частки спільно нажитого будинку, тобто перетворення його в об'єкт права спільної часткової власності. І при цьому вказане вище рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 10 вересня 2015 року не могло б бути перешкодою, оскільки, як вже зазначалось, підстави та предмет заявленого цього позову відрізняються від тих, які були предметом розгляду у тій іншій справі, в якій в позові було відмовлено у зв'язку з недоведенням позивачем порушення його прав та відсутністю між сторонами спору про право. Посилання суду в тій іншій справі на те, що відповідачка не претендує на право власності в будинку, що між сторонами відсутній спір зовсім і не означає встановлення факту відсутності у відповідачки права на відповідну частку у спірному будинку, оскільки сам позивач вказує на відповідну належну їй частку у спірному будинку (29,12 %) і відповідачка про це зазначає, обґрунтовуючи своє заперечення. Більш того, встановлення такого факту означало б безпідставне позбавлення відповідачки свого майна у вигляді певної частки на спірний будинок, що є неприпустимим та було б порушенням як національного законодавства, так і статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, у цій справі позивач просить задовольнити свій позов, припинивши право власності відповідачки на визначену ним частку у спільному будинку. Тобто, позивач не бажає обмежитись визначенням за сторонами належних їм часток у спільному будинку. При апеляційному розгляді справи позивач підтвердив це, вказавши, що предметом цього позову є припинення права власності відповідачки на її частку на житловий будинок, яка, на його думку, складає 29,12 %, сплату їй компенсації замість її частки у праві спільної власності, а також визнання за ним право власності на вказаний будинок.

Колегія суддів враховує це при розгляді доводів апеляційної скарги, вважаючи, що жодна із сторін в майбутньому не позбавлена права ставити питання про визначення за кожним права на частку спільно нажитого спірного житлового будинку.

Посилання представника апелянта щодо невирішення питання про повернення ОСОБА_3 коштів, внесених на депозитний рахунок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області, заслуговують на увагу, а тому добровільно внесена позивачем ОСОБА_3 грошова компенсація у сумі 36400,76 грн. на депозитний рахунок суду підлягає поверненню платнику.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених сторонами доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не доведені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на невірне тлумачення судом його позовних вимог та невирішення судом питання щодо поділу спільної сумісної власності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно позивачем не доведено обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а також позивачем обраний спосіб захисту своїх прав саме як стягнення з нього грошової компенсації замість частки відповідачки у праві спільної власності та припинення за відповідачкою права власності на будинок. Також слід залишити поза увагою й посилання заявника на те, що частка відповідачки на будинок визначається, виходячи із суми, внесеної на погашення кредиту за час спільного подружнього життя, і не дорівнює 1/2 частини, оскільки вказане не впливає на правильність прийнятого рішення. При апеляційному розгляді справи сторона позивача наполягала саме на поділі майна подружжя шляхом припинення за відповідачкою права власності на будинок з виплатою їй грошової компенсації за її частку. Позовної вимоги про поділ будинку шляхом виділення кожному з подружжя частки позивачем не заявлялось, на цьому він наголошував при апеляційному розгляді справи, однак сторони, як вже зазначалось, не позбавлені в майбутньому права ставити питання про визначення за кожним права на частку спільно нажитого спірного житлового будинку.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині вирішення спору слід залишити без змін, в решті змінити, повернувши позивачу попередньо внесену ним грошову компенсацію на депозитний рахунок суду в сумі 36400,76грн. за квитанцією №17 від 13.07.2016 року, банк отримувача Державна казначейська служба України, код банку отримувача 820172, № рахунку НОМЕР_1.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року в частині вирішення спору залишити без змін, в решті змінити.

Повернути ОСОБА_3 попередньо внесену грошову компенсацію на депозитний рахунок суду в сумі 36400,76грн. за квитанцією №17 від 13.07.2016 року, банк отримувача Державна казначейська служба України, код банку отримувача 820172, № рахунку НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська