Справа № 653/3014/16-ц
Провадження № 2/653/122/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

16.02.2017 м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Тимашової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 07 грудня 2013р. у розмірі 28703,43 грн., та судові витрати у сумі 1378 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07 грудня 2013р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконала зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 30 серпня 2016р. за нею утворилась заборгованість у сумі 28703,43 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення. Причини неявки, та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не повідомила, а тому суд вважає за можливе згідно вимог ст.ст.224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 07 грудня 2013р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів». Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «MasterCardMass» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячними платежами до 25 числа в розмірі 7 % від суми заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше ніж 50 грн.

Підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 07 грудня 2013р., відповідач погодилась, що ця «Анкета-Заява про

приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг» разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. У свою чергу відповідач свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 30 серпня 2016 року має перед Банком заборгованість у розмірі 28703,43 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2794,80 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 21115,61 грн., заборгованість за пенею та комісією 2950 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (відсоткова складова) 1343,02 грн.

У той же час, суд частково погоджується з даним розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.546, ч.3 ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з 01 лютого 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 08 вересня 2016 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014р. у справі №6-100цс14цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, з відповідача має бути стягнута пеня в сумі 1100 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 1343,02 грн. - штраф (процентна складова), суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов надання банківських послуг» при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених

договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не виконала зобовязання за договором від 07 грудня 2013 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2794,80 грн., заборгованості по процентам 21115,61 грн. та заборгованості за пенею у сумі 1100 грн., підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1200,65 грн.

Керуючись ст. ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), на користь ПАТ КБ «Приватбанк» () заборгованість у розмірі 25010 (двадцять пять тисяч десять ) грн. 41 коп. за договором №б/н від 07 грудня 2013 р., та судовий збір у сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 65 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_2