Справа № 163/2369/16-ц
Провадження № 2/163/17/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

прокурора Гончара Б.С.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача Шишути Ю.В.
представника третіх осіб Любомльської райдержадміністрації та відділу Держгеокадастру у Любомльському районі Дитини А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Любомль цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Любомльська райдержадміністрація Волинської області та відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської області, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та повернення ділянки з незаконного володіння, -
В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Любомльська райдержадміністрація Волинської області та відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської області, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та повернення ділянки з незаконного володіння.

Свій позов мотивує тим, що в ході вивчення військовою прокуратурою Луцького гарнізону стану додержання вимог Закону України «Про використання земель оборони», встановлено істотні порушення, які полягають у наданні у власність громадянам земельних ділянок із земель оборони Державної прикордонної служби України, всупереч вимог чинного законодавства України, що є порушенням інтересів держави. Так, постановою обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599 у межах Волинської області, землі 800 метрової прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ, за виключенням райцентру Устилуг. Разом з тим, головою Любомльської районної державної адміністрації Волинської області 22 листопада 2007 року видано розпорядження №340 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) на території Гущанської сільської ради», яким надано згоду на виділення земельних ділянок громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку(пай) для ведення особистого селянського господарства та на видачу державного акта на право власності на землю. На виконання вказаного розпорядження відповідач ОСОБА_2 20 січня 2009 року отримав державний акт серії ЯД №344016 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гущанської сільської ради площею 1, 3462 га. Вказує, що надані відповідачу, земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0832, загальною площею 0,301 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0832, загальною площею 0,2919 га, згідно вищезазначеного акту, відносяться до земель оборони та входять до складу прикордонної смуги, на яких розповсюджується прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями, тож останній не може вільно володіти, розпоряджатись та користуватись вказаними земельними ділянками. Тому прокурор в своєму позові просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №344016, в частині реєстрації права власності на земельні ділянки кадастрові номери 07233810:00:05:002:0832, загальною площею 0,301 га, та 07233810:00:05:002:0833, загальною площею 0,2919 га, та зобов`язати відповідача повернути вищезазначені земельні ділянки Адміністрації державної прикордонної служби в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Прокурор, представник адміністрації Державної прикордонної служби України та Луцького прикордонного закону, кожен зокрема, в судовому засіданні позов підтримали, додатково вказали, що землі в межах прикордонної смуги надаються в постійне користування військовим частинам державної прикордонної служби, тобто лише військові частини є землекористувачами цих земельних ділянок.
Представник відповідача ОСОБА_3 , проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що постанова обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 не є тим самим документом, який підтверджує той факт, що земля надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства знаходиться у розпорядженні Адміністрації державної прикордонної служби в особі Луцького прикордонного загону. Вказував, що на протязі всього часу, тобто 10-ти років, користування Боріним вищезазначеною земельною ділянкою, будь-яких скарг зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.

Представник третіх осіб ОСОБА_4 , проти задоволення позову заперечував, вказував, що спірні земельні ділянки, які були виділені ОСОБА_2 , належали колгоспу «Світанок» на підставі Державного акту на вічне користування землею колгоспами, в якому чітко були відображені графічні зображення, належних останньому земельних ділянок, розташованих в селі Гуща Любомльського району. В свою чергу ні прокурором, ні представником позивачів не надано жодних документів на право постійного користування Луцького прикордонного загону спірною землею.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивачів, представника відповідача, представника третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що колгоспу «Світанок», на підставі Державного акту на вічне користування землею колгоспами, належали земельні ділянки в селі Гуща Любомльського району. В Державному акті чітко відображені графічні зображення земельних ділянок, зокрема їх місцезнаходження, зовнішні межі земельних ділянок та межі земель, обмежених у використанні і обмежених правами інших осіб, а також розміщення об`єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельних ділянках.

З Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Світанок» Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області, зокрема виписки з рішення зборів уповноважених спілки селянських господарств «Світанок» вбачається , що 11 січня 1997 року було затверджено списки громадян, які мають право на земельну частку (пай). Згідно вказаного списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, право на земельну частку (пай) мав зокрема ОСОБА_2 , №379.
Відповідно до пояснювальної записки інженера ОСОБА_5 , загальна площа сільськогосподарських угідь колективної власності колгоспа «Світанок», що підлягали паюванню становила 1826,2 га.
22 листопада 2007 року головою Любомльської районної державної адміністрації Волинської області видано розпорядження №340 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) на території Гущанської сільської ради», яким надано згоду на виділення земельних ділянок громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку(пай) для ведення особистого селянського господарства та на видачу державного акта на право власності на землю.
20 січня 2009 року ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯД №344016 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гущанської сільської ради площею 1,3462 га, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0832, загальною площею 0,301 га, та на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0833, загальною площею 0,2919 га.
Відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст.118 ЗК України та безпосередньо пов`язаний з рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які діють у відповідності до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку отримав земельну ділянку, і в даному випадку рішення компетентного органу виконавчої влади позивачем не оскаржувалося.

Статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; є) землі лісогосподарського призначення; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення.

Відповідно до ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до 5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Згідно ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Згідно ст. 115 ЗК України зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим» з урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
За положеннями ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалася, вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
За положеннями глави 5 цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
На виконання вимог цивільно-процесуального законодавства та на обґрунтування своїх позовних вимог, позивач належних та допустимих доказів не надав.
Так, як вбачається з постанови обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 №39/599, для цілей покращення охорони кордону вирішено встановити в межах Волинської області наступні прикордонні зони і смуги: а) заборонену прикордонну зону, в яку включити: Шацький, Головнянський, Любомльський, Устилузький, Володимир-Волинський та Іваничівський райони; б) 2-х кілометрову та 800-метрову прикордонні смуги, які визначити по місцевості від лінії кордону позначивши відповідними покажчиками.

Пунктом п.4 вищезазначеної постанови передбачено, що у межах Волинської області землі 800 метрової прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ за виключенням райцентру Устилуг. В список населених пунктів, які входять в 800 метрову прикордонну смугу, включено зокрема і село Гуща (на той час Головнянського району).
Аналіз вищезазначеної постанови дає підстави вважати, що останньою встановлювалась система режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі.
На даний час, закон хоча прямо не відносить прикордонну смугу до земель оборони, проте також вказує, що землі в межах цієї смуги мають особливий режим використання земель. Порядок встановлення та режим прикордонної смуги передбачений постановою КМУ від 27.07.98 № 1147 "Про прикордонний режим".
Рішенням виконавчого комітету Волинської обласної ради №147с від 20.04.1973 року було вирішено виділити для сільськогосподарського використання колгоспам, радгоспам і іншим державним сільськогосподарським підприємствам в Володимир-Волинському, Ківерцівському, Ковельському та Любомльському районах частину земельних угідь, закріплених за Міністерством оборони СРСР, що знаходяться в користуванні Володимир-Волинського, Луцького, Поворського та Любомльського гарнізонів в розмірах згідно додатку, із занесенням останніх в земельний облік відповідних господарств (п.п.1,2). Разом з тим, вказаним рішенням зобов`язано голів колгоспів, директорів радгоспів і керівників інших державних сільськогосподарських підприємств надані земельні угіддя звільняти за першою вимогою начальників гарнізонів.
Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Волинської обласної ради №147с від 20.04.1973 року, зокрема Любомльському райвиконкому було виділено земельні угіддя площею 305 га, місце розміщення Ягодинське учбове поле.
В подальшому, розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 08 жовтня 1973 року №750-рс було прийнято пропозицію Волинського облвиконкому про вилучення з користування колгоспів та інших землекористувачів Волинської області і надання їх в постійне користування військовій частині НОМЕР_1 для державних потреб, а також про передачу з користування військової частини НОМЕР_1 земель колгоспам та іншим землекористувачам в постійне користування для сільськогосподарського використання та ведення лісового господарства.
Згідно додатку №1 до розпорядження по Любомльському районі, зокрема у колгоспа «Світанок» було вилучено 2,2 га землі для військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, згідно додатку №2 до розпорядження по Любомльському районі, колгоспу «Світанок» було передано 12,2 га землі військової частини НОМЕР_1 в постійне користування для сільськогосподарського використання.
Ні прокурором, ні представником адміністрації Державної прикордонної служби України та Луцького прикордонного закону, не було надано суду доказів того, що саме спірні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Гущанської сільської ради, кадастровий номер :05:002:4195, загальною площею 0,2919 га, та кадастровий номер :05:002:3218, загальною площею 0,300 га, в 1973 році були вилучені у колгоспа «Світанок» і передані для військової частини НОМЕР_1 , так як в цьому ж році колгоспу «Світанок» було передано 12,2 га землі військової частини НОМЕР_1 в постійне користування для сільськогосподарського використання.
Разом з тим, останніми, не було надано суду вищезгаданого додатку про земельний облік земельних угідь, закріплених за Міністерством оборони СРСР, та наданих відповідним господарствам в користування, тобто документів на право постійного користування землею, та затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації, передбаченої ч.3 ст.2 ЗУ «Про використання земель оборони».
Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та повернення ділянки з незаконного володіння, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволення.
Таким чином, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В позові заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Любомльська райдержадміністрація Волинської області та відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської області, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та повернення ділянки з незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.