ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
провадження 2/201/3344/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що 24 грудня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було видане Свідоцтво про шлюб та зроблено відповідний актовий запис №1435. Від сумісного подружнього життя 19 серпня 2007 р. у сторін народився син ОСОБА_3. Спільне життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, обов'язки подружжя, що призвело до неможливості спільного проживання, у звязку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 шлюб було розірвано. Позивачка проживає разом з сином по вул. Глиняній, 21-А у м. Дніпрі, дитина знаходиться на її утриманні, однак її доходу не вистачає на задоволення усіх потреб дитини. Відповідач працездатний, може надавати матеріальну допомогу, однак, добровільно допомогу на утримання дитини не надає, що є підставою звернення з позовом до суду. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини до досягнення сином повноліття в твердій грошовій сумі по 7000 грн. щомісячно на їх дитину, починаючи стягнення з часу подання позову, задовольнивши позов в повному обсязі.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Крім того, просила справу розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідач в наданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі та без фіксації судового процесу, аліменти сплачувати згоден, але вважає розмір, у якому просить їх стягнути позивачка занадто великим, оскільки постійного місця роботи не має та, відповідно, таких заробітків, які б дозволили виплачувати аліменти в зазначеному розмірі, не отримує, на утриманні у нього знаходиться старша донька Даря, що навчається в ДНУ, на навчання якої з нього утримуються аліменти у розмірі 1650 грн. щомісячно. Просить призначити йому до виплати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1300 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.169, ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Зясувавши позиції сторін по справі, оцінивши надані ними докази та перевіривши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 24 грудня 2005 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було видане Свідоцтво про шлюб та зроблено відповідний актовий запис №1435 (а.с.3). Від сумісного подружнього життя 19 серпня 2007 р. у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с.5). Спільне життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, обов'язки подружжя, що призвело до неможливості спільного проживання, у звязку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 шлюб було розірвано (а.с.6). Позивачка проживає разом з сином по вул. Глиняній, 21-А у м. Дніпрі (а.с.7), дитина знаходиться на її утриманні, однак її доходу не вистачає на задоволення усіх потреб дитини. Відповідач працездатний, може надавати матеріальну допомогу, однак, добровільно допомогу на утримання дитини не надає, що є підставою звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_4 неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішні час матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька цієї дитини, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття. При цьому суд враховує наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», який становить на одну особу в розрахунку на місяць - у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Виходячи з цього та надаючи оцінку заяві відповідача щодо можливості ним сплачувати аліменти лише у розмірі 1300 грн., беззаперечно погодитися з цією заявою не можна, оскільки з наданих доказів випливає, що відповідач хоча й не працює офіційно та не має постійної заробітної плати, однак вагомих причин ухилення ним від реалізації свого права на труд, гарантованого ст.43 Конституції України, та, відповідно, отримання гідного грошового забезпечення у вигляді заробітної плати, відповідач не навів, зокрема, відомостей про вади здоровя, або неспроможність з інших причин виконувати будь-яку роботу, суду не надано, що вказує на його працездатність. Також не надано суду й доказів про наявність у відповідача будь-яких інших зобовязань, зокрема й аліментів на утримання старшої доньки Дарї на період її навчання у ДНУ, про що відповідач лише зазначив в своїй заяві, адресованій суду без підтвердження цього факту документально.

З наведеного вбачається що відповідач хоча й не навів суду розмір своїх доходів, але є очевидним, що вони дають можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини у більшому розмірі, ніж згоден на це відповідач, адже будучи офіційно непрацевлаштованим, відповідач має доходи, які дозволяють йому тривалий час утримувати та забезпечувати особисто себе у повному обсязі, доказів протилежного суду не надано.

Визначаючись з розміром аліментів, суд також враховує, що порядок стягнення аліментів визначається Законом України «Про виконавче провадження», Сімейним кодексом України, Інструкцією з організації примусового виконання рішень та іншими нормативними актами.

Так, згідно статті 195 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, для непрацюючих осіб, стягнення аліментів з яких присуджено у частці від доходу, базовою величиною, від якої має розраховуватися розмір аліментних зобовязань є середня заробітна плата, яка у 2017 році по Дніпропетровському регіону за даними Држкомстату складає: січень 5905 грн., лютий 6084 грн., березень - 6433 грн., квітень 6440 грн., травень 6727 грн., червень -7141 грн., липень 7305 грн., серпень 7045 грн., надалі, станом на день розгляду справи, дані не опубліковані.

За сталою судовою практикою, при стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дитини за правилами ч.1 ст.183 СК України у частці від заробітку, як правило, суди присуджують розмір такої частки при стягненні аліментів на утримання однієї дитини у розмірі ? від усіх видів доходів відповідача, з чим погоджуються й суди вище стоячих інстанцій. На такий розмір аліментів націлює й ч.5 ст.183 СК України, згідно до якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відтак, враховуючи, що середня заробітна плата по Дніпропетровському регіону станом на день розгляду справи з урахуванням її динаміки протягом 2017 року може коливатися в межах 7000 грн. 7300 грн. та навіть більше, то ? від цього розміру може складати 1750 грн. 1825 грн.

З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку про те, що обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити зараз загальну суму по 1800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд відхиляє вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 7000 грн., як необґрунтовані та значно завищені у порівнянні із вищенаведеними розрахунками.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з дати подачі позову до суду з 09 листопада 2017 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка не працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу зараз не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.

Вищезазначене не підтверджено і доведено доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача та їх неповнолітнього сина по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього та предмета спору і не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно позовних вимог є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі по 1800 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення з 09 листопада 2017 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 150, 155, 180, 182, 183, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України. ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 88, ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі по 1800 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення з 09 листопада 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.;

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -