РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - Саландяк О.Я.,

секретаря Маліщук Н.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, адвоката Гуменюк Н.В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Жмеринської міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_6 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_8 та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 на спадкове майно, яке складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0489 га по АДРЕСА_1. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_8 та після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м із надвірними спорудами, ринкова вартість якого в цілому складає 10100, 00 грн., а 1/2 - 50500 грн. Даний будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.07.2007 р., яке видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради Вінницької області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.02.2015 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 03 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0489 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий на підставі рішення Жмеринської РДА, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2015 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 03 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 20.02.2015 року №40 змінено поштову адресу земельній ділянці з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1. Вартість спадкової земельної ділянки складає 29300 грн. Після смерті ОСОБА_8 позивач звернувся до Жмеринської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки він останніх п»ять років проживав із ОСОБА_8 сім»єю, тому вважає себе спадкоємцем четвертої черги, та нотаріусом було заведено спадкову за номером у спадковому реєстрі 57607859. Листом від 15.01.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, оскільки відсутній документ, що підтверджує факт проживання із спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини. Окрім позивача спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 є племінниця померлої - дочка її рідної сестри ОСОБА_9, відповідачка у справі ОСОБА_6, що доводить документами, які надані до позову. За життя ОСОБА_9 проживала в 1/2 частці будинку по АДРЕСА_1, а в іншій 1/2 проживала її сестра - спадкодавиця ОСОБА_8 Також саме відповідач у справі ОСОБА_6 прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки будинку після смерті ОСОБА_9 та 21.10.2007 року продала його рідній сестрі позивача -ОСОБА_5 Із цього часу позивач став приходити до своєї сестри, познайомився із ОСОБА_8, у них склались хороші відносини, оскільки за рік до цього у неї померла сестра, вона почувалась одинокою та потребувала допомоги. 15.06.2009 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_3 та третьою особою на боці позивача у справі. Оскільки сестра позивача ОСОБА_5 не мала власної сім»ї, то з червня 2009 року позивач із дружиною поселились в належній їй 1/2 частці будинку та там у них народилось четверо дітей: ІНФОРМАЦІЯ_11 дочка ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_12 - син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13 сини ОСОБА_15 та ОСОБА_16. ОСОБА_8 мала їх за свою сім»ю: внуків та правнуків, а вона для них була бабою. З червня 2009 року позивач, його дружина стали проживати з ОСОБА_8 однією сім»єю: вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, утримували садибу, проводили ремонти всього будинку, парканів для розмежування у них не було, спільно харчувались та мали спільний бюджет. ОСОБА_8 віддавала їм всю пенсію, позивач закупав продукти харчування, , предмети домашнього вжитку для всієї сім»ї, яка з часом збільшувалась, ОСОБА_8 допомагала у догляді за дітьми. Після її смерті позивач із сім»єю здійснив поховання ОСОБА_8, провели поховання, отримали кошти на поховання від держави. Відповідачка ОСОБА_6 не заперечувала проти того, що вони проживали однією сім»єю із її тіткою, одобрювала це, оскільки сама хворіла та була літнього віку. З посиланням на ст.3 СК України, ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, ч.4 ст. 256 ЦПК України, роз»яснення, що містяться у п. 5.1. листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вважаючи, що встановлення факту проживання однією сім»єю з ОСОБА_8 необхідне для визнання за позивачем права на спадкування після її смерті та за визнанням свого права на спадщину, позивач звернувся із даним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить: встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали однією сім»єю з червня 2009 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки будинку АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку: кухня 1-1, кімнат 1-2, 1-3, веранди І, кладової ІІ, загальною площею 48, 4 кв.м., сараїв «Б», «в», льох «п/а», вбиральня «Ж»; та на земельну ділянку площею 0,0489 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_4 (а.с. 3-8, 169-171).

Ухвалою суду від 10.10.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_5 (а.с. 88).

Ухвалою суду від 09.11.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору залучено Жмеринську міську раду Вінницької області (а.с. 104).

Ухвалою суду від 28.12.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору - Жмеринську міську раду Вінницької області, надано строк для підготовки заперечень, роз»яснено право клопотати про слухання справи спочатку (а.с.164, 166)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов та уточнені позовні вимоги підтримав із заявлених у ньому підстав, просив його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що його батьки здавна знали ОСОБА_8 та він її називав бабою ОСОБА_8, так як ще з дитинства приходив додому до ОСОБА_8 разом із батьком по АДРЕСА_1та вони допомагали їй по господарству. В іншій половині будинку тоді жила баба ОСОБА_9 - сестра ОСОБА_8 Пов»язували спочатку позивача та ОСОБА_8 спільне віросповідання, а саме вони були прихожанами однієї церкви віри євангельської та прихожанкою даної церкви ОСОБА_8 була до смерті. Коли померла ОСОБА_9, саме ОСОБА_8 запропонувала батькові позивача придбати другу половину будинку та просила ОСОБА_6 продати їм цей будинок у розстрочку. Сім»я позивача придбала частину будинку, де проживала ОСОБА_9, гроші виплатили частинами та оформили на ОСОБА_5, яка однак, в будинку ніколи не проживала. Після одруження позивач в червні 2009 року вселився із дозволу сестри у частку будинку, яка їй належала. В іншій частині продовжувала проживати ОСОБА_8 ОСОБА_17, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, однак в будинку не проживала, спочатку жила в м.Жмеринка, але за іншою адресою, а потім, десь за шість місяців - рік до смерті ОСОБА_8 поїхала проживати до дітей в м.Козятин, де і зараз мешкає. Спору із нею не має. Домоволодіння не мало поділу на квартири, має два окремі входи та складається із двох окремих житлових приміщень, що мають дзеркальне відображення, та зробити прохід в середині будинку з однієї частини в іншу неможливо. Зареєструвались позивач із дружиною у спадковому будинку в частині сестри ОСОБА_5 лише у 2015 році, щоб уникнути паперової тяганини, до того були зареєстровані у батьків дружини. Щодо обставин спільного проживання, то позивач із сім»єю обробляв землю біля будинку, а саме вирощував овочі, зробив обмостку, зробив каналізацію, провів воду в будинок, ремонтував котел, його дружина ОСОБА_3 готувала їсти. На території домоволодіння є два погреби, та вони зберігали в одному із них картоплю, а в іншому овочі. У позивача із дружиною народилось четверо дітей, наглядати за якими допомагала ОСОБА_8, так як діти до садочку не ходили. ОСОБА_8 дещо готувала сама, наприклад манну кашу для дітей, а також харчувалась у позивача. Проживала та ночувала у своїй половині, однак позивач мав вільний вхід до її частини будинку, у нього були ключі як від будинку, так і від всіх господарських споруд, та вони знаходяться у його розпорядженні і на даний час. Отримувала ОСОБА_8 пенсію приблизно 1600 грн., майже всю її віддавала позивачу, залишала собі близько 200 грн., грошей ніколи не просила. Із цих коштів позивач купував продукти харчування, а його дружина оплачувала комунальні послуги, сама заповняла книжки для оплати. ОСОБА_8 за життя наполягала на оформленні своєї частини будинку та землі на позивача, однак він не спішив, так як вона була міцна здоров»ям, а коли вирішити оформити договір дарування, то виявилось, що будинок та земля мають різні адреси. Документи до нотаріуса занесла мати позивача, але ОСОБА_8 не встигла підписати дані договори, так як померла. За кілька тижнів до смерті, у ОСОБА_8 пішла кров носом, було викликано швидку, її забрали в лікарню, сказала, що високий тиск та відпустили. ОСОБА_8 до останнього дня самостійно пересувалась, відвідувала церкву, померла фактично несподівано, із ліків вона використовувала лише живокость, вважала її ліками від всіх хвороб. На час смерті позивач перебував у брата в м.Київ, допомагав йому. Вдома була дружина, яка сама боялась заходити до частини будинку ОСОБА_8, яка не вийшла з будинку, а тому зателефонувала до нього. На час смерті ОСОБА_8 ні з ким в шлюбі не перебувала, її чоловік помер приблизно у дев»яностих роках, дітей у них не було. Поховання ОСОБА_8 здійснив позивач, отримав кошти від держави, та звернувся із заявою до нотаріуса, оскільки думав, що має право на спадщину. Пояснив, що приблизно із 2012 року по час смерті ОСОБА_8, він через органи соцзабезу отримував 16 грн. щомісячно за здійснення догляду за нею, був оформлений як соціальний працівник, однак на якій підставі пояснити не може, так як не пам»ятає. Щодо обставин вселення у 2009 році до частини будинку, що належить ОСОБА_5, то пояснив, що у будинку було здійснено невеликий ремонт, вони із дружиною перевезли речі, ліжко, з часом у своїй половині будинку зробили ванну, а в частині ОСОБА_8 лише останніми роками - туалет. Опалення у будинку парове, у їхній частині є водонагрівач. Позивач офіційно не працював, мав неофіційний дохід, так як робив ремонтні роботи. При зверненні до нотаріальної контори доказів спільного проживання із ОСОБА_8 у виді довідок не надавав, так як йому одразу пояснили, потрібно лише рішення суду. В разі задоволення позову, просив судові витрати у виді судового збору не стягувати із відповідача, а віднести за його рахунок.

Адвокат Гуменюк Н.В. позов підтримала, просила його задовольнити, пояснила, що уточнення позовних вимог зумовлено розбіжностями у технічному паспорті та правовстановлюючих документах на спадкове майно, та такі розбіжності є перешкодою щодо реєстрації права власності на спадкове майно за позивачем в разі задоволення його позову, а тому перелік спадкового майна викладено відповідно до правовстановлюючих документів. В уточненій позовній заяві статус ОСОБА_5 помилково вказаний як статус третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача, так як вона ухвалою суду залучена в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача ОСОБА_6 та свого статусу не змінила. Вважає, що позивачем в ході судового розгляду, витребуваними та наданими письмовими доказами, поясненнями свідків, повністю доведено підставність власних позовних вимог, а тому позов слід задовольнити. Довідки для УПСЗН брались учасниками такі, які вимагались у відповідних правовідносинах.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 позов та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила його задовольнити, суду пояснила, що після одруження із ОСОБА_1 перейшла жити в будинок по АДРЕСА_1. Вона погано тоді знала ОСОБА_8 Однак вони з часом знайшли спільну мову та у них склались відносини як свекрухою та бабою її дітям. ОСОБА_8 допомагала їй із дітьми, брала участь у вихованні, наглядала за дітьми, коли вони бігали на подвір»ї. Коли ОСОБА_3 народжувала дітей, то на певний час (близько місяця) перебувала у своїх батьків, але поверталась. В будинку були умови для приготування їжі та догляду за дітьми. За кілька тижнів до смерті ОСОБА_8 стало погано, тому вони викликали «швидку допомогу», лікарі якої зробили укол, сказали, що високий тиск та відпустили її додому, де вона і померла. Сімейний бюджет вів позивач, купував продукти харчування. ОСОБА_8 віддавала йому пенсію. Щодо харчування, то вони носили ОСОБА_8 їжу додому, бо у неї були зйомні щелепи та вона соромилась. ОСОБА_6 провідувати тітку не приїздила, так як знала, що вони її доглядають. Щодо оформлення догляду за ОСОБА_8 позивачем, то їй відомо, що при народженні дитини, можливо у 2012 році їх порадили, що можна здійснити таке оформлення, але подробиць вона не пам»ятає. При зверненні до органів соцзабезу для оформлення допомоги на дітей до 3-х років та здійснення перерахунків брала довідки із місця реєстрації, однак в заявах завжди вказувала, що проживає в АДРЕСА_1 При житті ОСОБА_8 неодноразово казала, що хоче оформити свою власність на позивача, але у зв»язку із паперовою тяганиною не встигла підписати договори. На час смерті ОСОБА_8 вона була за своїм місцем проживання АДРЕСА_1, але боялась заходити в її частину будинку. Також пояснила, що вона не звертається із самостійними вимогами до суду, хоча так само проживала однією сім»єю із ОСОБА_8, так як довіряє позивачу - своєму чоловікові та не проти, щоб право власності на спадкове майно було визнано за ним. Щодо заповнень нею декларацій та заяв до УПСЗН у м.Жмеринка, то після їх огляду у наступному судовому засіданні на запитання адвоката пояснила, що вона вказувала місце реєстрації АДРЕСА_2, а місце проживання - АДРЕСА_1 до тих пір, поки соціальний працівник не сказала їй, що потрібно приносити довідки за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1. В квартальному комітеті у видачі таких довідок їй було відмовлено головою квартального комітету, тому вона вказувала вул. Фестивальна лише за місцем реєстрації, хоча весь час фактично проживала АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 визнала, проти його задоволення не заперечила. Суду пояснила, що покійна ОСОБА_8 - її тітка, яка старша від неї на 11 років. ОСОБА_6 не претендує на майно, а саме частину будинку по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією адресою, оскільки вважає, що сім»я ОСОБА_1 доглядала за її тіткою та мають отримати це майно. Відповідачка проживала в м.Жмеринка із своєю мамою ОСОБА_18 до заміжжя, після смерті матері оформила на себе 1/2 частину будинку та за наполяганням тітки ОСОБА_8 продала її ОСОБА_5 Будинок до продажу готувала відповідачка із чоловіком, вивезли звідти меблі, зробили косметичний ремонт. У 2007 році на час продажу будинку у ньому був газ, електрика, опалення; вода була на подвір»ї. В ОСОБА_8 дітей не було, чоловік помер приблизно у сімдесятих роках, відповідачка не мала змоги її доглянути, крім того догляд за нею здійснювала сім»я ОСОБА_5, які крім того були із покійною прихожанами однієї церкви. Відповідач пам»ятає, як ОСОБА_5 приходили, допомагали копати грядки, ремонтували крани, ще як була жива її мама, робили це вони безкоштовно. За пів року до смерті ОСОБА_12, відповідачка переїхала жити в м.Козятин до своїх дітей, на спадщину не претендує, чи писала якусь заяву до нотаріальної контори не пам»ятає. Оскільки відповідачка хворіє, то її тітка ОСОБА_8 часто навідувала її, ніколи не скаржилась на догляд ОСОБА_5, які і здійснили поховання ОСОБА_8 Відповідачка також ходила до тітки, та бачила, що позивач ОСОБА_1 із дружиною ОСОБА_3 проживали в тій частині будинку, що вона продала ОСОБА_5 Вони разом із ОСОБА_12 вели спільне господарство, разом харчувались. Покійна була поваром, а тому навчала готувати, готувала манну кашу, яку любили діти ОСОБА_5. ОСОБА_5 проживали у іншій частині будинку давно, та відповідачка бачила їх завжди, коли приходила до тітки, бачила, що в них четверо дітей. Будинок, що залишився після смерті ОСОБА_12 будувала вона із своїм чоловіком та мама відповідачки із своїм чоловіком. Будинок має два входи, та мав різні входи на подвір»я, однак потім було зроблено один спільних вхід. Надалі, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з»являлась, надала заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позову не заперечила (а.с. 156) Отримавши уточнену позовну заяву ОСОБА_1, уточнені позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення, просила справу розглядати у її відсутність (а.с.174), будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з»являлась за станом здоров»я.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 позов та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, проти його задоволення не заперечила, виступила на боці відповідача ОСОБА_6 суду пояснила, що у 2007 році за кошти її сім»ї, для неї та на її ім»я було придбано 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, однак так її брат не мав де жити, вона надала йому дозвіл після його одруження у 2009 році поселитись та проживати у цій частині будинку, де були достатні умови для проживання. Коли у ОСОБА_1 народжувались діти, то вони на тиждень йшли жити до батьків, а потім повертались на АДРЕСА_1. Сама вона ніколи за вказаною адресою не мешкала, проживала із батьками. Брат із дружиною вселились, звезли меблі та проживали у будинку. ОСОБА_8, яка жила в іншій частині будинку ОСОБА_5 знала до купівлі будинку, допомагали їй по господарству, та придбали її саме тому, що вона запропонувала батькам придбати будинок. Позивач із сім»єю жили із ОСОБА_8 як одна сім»я: приходили один до одного, їздили разом на богослужіння. У 2015 році ОСОБА_5 надала згоду на реєстрацію ОСОБА_1 в належній їй частці будинку по АДРЕСА_1. Коли ОСОБА_8 померла, то вдома була ОСОБА_3

Як представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору, та як представник відповідача Жмеринської міської ради ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечила повністю, позов не визнала, просила відмовити, підтримала подані письмові заперечення (а.с. 110-113, 180-183), згідно яких Жмеринська міська рада вважає вимоги позивача необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення із тих підстав, що в березні 2016 року позивач вже звертався до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини (справа 130/162/16-ц) та Жмеринська міська рада заперечувала щодо задоволення заяви. При розгляді вказаної справи, яка розглядалась в окремому провадженні, були встановлені обставини, про які на даний час позивач замовчує. Так, позивач з 15.06.2009 року та по час розгляду справи перебував та перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_19, що згідно роз»яснень, що містяться у п.21 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», виключає входження ОСОБА_1 до кола спадкоємців четвертої черги. ОСОБА_1 зареєструвався в будинку ОСОБА_8 лише через п»ять місяців після її смерті, тобто ОСОБА_8 не вважала позивача своєї сім»єю, оскільки за п»ять років начебто спільного проживання добровільно не зареєструвала позивача у своєму будинку, не уклала з ним договору довічного утримання, не залишила заповіту, а, отже не надала добровільної згоди залишити свій будинок після смерті ОСОБА_1 Також показами свідків при розгляді справи 130/2122/15-ц встановлено, що позивач, хоч і допомагав ОСОБА_8 по господарству, проте не проживав із нею, оскільки у будинку померлої не було умов для проживання дружини та їх чотирьох дітей, ОСОБА_1 не міг відповісти коли померла ОСОБА_8, на час її смерті, в будинку нікого не було, позивач із дружиною проживали у батьків, де були належні умови. Позивачем не доведено постійного перебування за адресою проживання та реєстрації, але він був весь час зареєстрований в АДРЕСА_2. Оглядом особової справи ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_1 регулярно звертався із заявами до УПСЗН про призначення йому компенсаційних виплат та надання різних соціальних послуг у зв»язку із доглядом за пристарілою ОСОБА_8, тобто позивач, хоч і вважав покійну своєю бабусею щороку поновлював відповідні довідки та подавав заяви з метою отримання матеріальної вигоди. Також в даній особовій справі міститься довідка 2013 року, про те, що ОСОБА_8 проживає одна АДРЕСА_1, є одинокою, а ОСОБА_1 лише здійснює за нею догляд. Особовою справою на ОСОБА_3 не встановлено факту постійного проживання її та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за п»ять років до відкриття спадщини та однією сім»єю із ОСОБА_8 Добровільно ОСОБА_8 не підписала договорів дарування, про наявність проектів яких повідомила нотаріус. На підтвердження факту проживання однією сім»єю із спадкодавцем в окремому провадженні та в ході судового розгляду даної справи не було здобуто належних доказів та на сьогоднішній час його звернення здійснене без будь-яких законних підстав, належних та допустимих доказів, письмових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позов до задоволення не підлягає. Додатково та на запитання пояснила, що Жмеринська міська рада процедуру визнання спадкового майна відумерлим на даний час не розпочала, оскільки лише витік відповідний термін, однак після вирішення спору судом орган місцевого самоврядування має намір вирішувати питання про визнання спадщини ОСОБА_8 відумерлою.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що ОСОБА_3 - його рідна дочка, а позивач ОСОБА_1 - зять. Його дочка та ОСОБА_1 одружились у 2009 році та одразу після одруження перейшли проживати в будинок, де і зараз проживають АДРЕСА_1, де в другій половині будинку до дня смерті проживала ОСОБА_8 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали однією сім»єю як внуки та баба, перебували у добрих відносинах, допомагали їй. Позивач відвозив ОСОБА_8 на богослужіння, ОСОБА_3 допомагала купупувати продукти, здійснювати гігієну. Дані обставини відомі свідку тому, що він є священником церкви, яку відвідувала ОСОБА_8, та вона постійно із ним радилась у своїх справах, а також свідок близько одного разу в тиждень відвідував ОСОБА_8 ще до того, як там поселились діти, а потім і після їхнього вселення. Свідок із сином робив каналізацію в будинку, міняв труби у водогоні в обох частинах будинку, в сараї в ОСОБА_8 була банька. Щодо коштів, то ОСОБА_8 не ділила гроші на моє та не моє, віддавала все ОСОБА_3. За комунальні послуги оплачувала ОСОБА_3 Щодо оформлення будинку, то свідку відомо, що ОСОБА_8 за життя мала намір переоформити свою власність на ОСОБА_1, однак, саме позивач не спішив із таким оформленням, щоб у ОСОБА_8 складалось будь-яке упереджене ставлення до нього, а коли вирішити оформляти документи, то виявилось, що будинок і земельна ділянка були за різними адресами. Коли дані питання були вирішені, вони звернулись до нотаріуса, який підготував договори, однак ОСОБА_8 померла, не встигла їх підписати. На час смерті ОСОБА_8 в будинку була ОСОБА_3, а позивача не було вдома, так як він був у поїздці.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що проживає АДРЕСА_3 з 2002 року, а сім»ю ОСОБА_3 знає з 2009 року та вона як сусідка бачила, що позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 з 2009 року живуть в будинку по вул. Гімназичний спуск, в одній половині, а в іншій жила ОСОБА_8 із якою вони вели спільне господарство. Зокрема свідок бачила, що ОСОБА_8 гралась із дітьми ОСОБА_3, останні купували для неї все необхідне, допомагали: купували продукти, ОСОБА_3 прала, обробляли город. Городи не були поділені Свідок і раніше знала ОСОБА_8, охарактеризувала її з позитивної сторони. Познайомилась свідок із ОСОБА_10 через їх дітей, а саме ОСОБА_22 та ОСОБА_23, які приходили до неї. Самого будинку свідок із свого подвір»я не бачить, бо він не близько, в будинку ніколи не була. Сам будинок має два входи, на подвір»я є лише одна хвіртка. Також свідок має дачу, де перебуває в літній час. Вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 жили не як сусіди, а як одна сім»я.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, спадкової справи № 164/2015 та інвентаризаційної справи № 4604 (3381) на домоволодіння по АДРЕСА_1, закритої особової справи №620408 на ОСОБА_1 по догляду за пристарілою особою, особової справи №400753 (611368) на ОСОБА_3, наданих УПСЗН м.Жмеринка суд встановив наступні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та пояснення відповідача та докази, якими вони підтверджуються.

У судовому засіданні відповідно до пояснень сторін, свідків, доказів, що містяться в матеріалах справи, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 в м.Жмеринці померла ОСОБА_8 (а.с. 9) та після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1, який належав їй на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.07.2007 р., яке видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради № 160 від 21.06.2007 року взамін рішення суду від 27.04.2007 року у справі№2-1723, зареєстроване 24.07.2007 року в ВООБТІ і записано в реєстрову книгу за №71 за р№6997, та на підставі витягу № 33662201 від 16.02.2015 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, із якого вбачається, що державна реєстрація була здійснена 16.02.2015 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 03 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15-16). Згідно правовстановлюючих документів та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1, що виготовлений на замовлення ОСОБА_5 станом на 19.05.2016 року (а.с. 10-14), фотографій (а.с. 185-188) частка ОСОБА_8 (приміщення № 1) складається із: 1/2 житлового будинку «А»: кухні 1-1; кімнат 1-2; 1-3; веранди І; кладової ІІ, загальною площею 48, 4 кв.м., житловою площею 27, 3 кв.м., сараїв «Б», «б», льоху «п/а», вбиральні «Ж». Встановлений склад даного спадкового нерухомого майна відповідає відомостям, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 4604 (3381) на домоволодіння по АДРЕСА_1, відомості про самочинні будівлі чи перепланування відсутні. Також із вказаної інвентаризаційної справи (а.с. 94) вбачається, що частки будинку ніколи не мали окремої поштової адреси; побудований на земельній ділянці, що надавалась попереднім власникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та станом на 15.11.1955 року знаходилась за адресою АДРЕСА_4 та згідно плану був розрахований на дві окремі квартири (а.інв.спр. 19-21) із господарськими спорудами, яка надалі згідно рішення товариського суду від 18.09.1965 року була розділена між співвласниками як земельна ділянка по АДРЕСА_1 (а.інв.спр. 33-34, 44). Станом на 23.04.2008 року при виготовленні акту поточних змін встановлено, що розібрано гараж «Г» та сарай «Д» (а.с. 69), що не входили і не входять до спадкового майна. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2007 року (а.інв.спр. 77), яке набрало законної сили за ОСОБА_8 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 48.4 кв.м., та складається із приміщень, що зазначені у правовстановлюючих документах: кухню 1-1; кімнату 1-2; кімнату 1-3; веранду І; кладову ІІ, а також господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б», льох «п/а», вбиральню «Ж»; та вказане рішення стало підставою для видачі свідоцтва НОМЕР_1 від 04.07.2007 року (а.інв.спр.78). Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2007 року, яке набрало законної сили, (а.інв.спр. 82) на підставі виготовленого станом на 28.12.2007 року технічного паспорту, за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 із відповідними господарськими будівлями м.Жмеринка Вінницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9; та вказане рішення стало підставою для видачі свідоцтва НОМЕР_1/1 від 04.07.2007 року (а.інв.спр.83) Наступний акт поточних змін по АДРЕСА_1 проводився лише у 2016 року, та у ньому зафіксовано, що приміщення веранди 1-1 (І), кладовки 1-2 (ІІ), що входять до спірного спадкового майна, опалюються, що не є самочинним. Інша частина будинку, яка належить ОСОБА_5 зазнала значних змін, пов»язаних із пристосуванням для проживання у ньому, а саме кладовку переобладнано в кухню, санвузол, у 2009 році створено металеві ворота на металевих стовпах (а.інв.спр. 120, 123)

Згідно висновку про вартість об»єкта незалежної оцінки від 25 травня 2016 року, повний оригінал якого оглянутий в судовому засіданні, ринкова вартість житлового будинку (без господарських будівель) по АДРЕСА_1 складає 101000 грн. (а.с.17), а 1/2 його частка - 50500 грн.

Також після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0489 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в м.Жмеринка по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий на підставі рішення Жмеринської РДА, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2015 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 03 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 20.02.2015 року №40 змінено поштову адресу земельній ділянці з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с.18-20)

Згідно висновку про вартість об»єкта оцінки від 25 травня 2016 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована в м.Жмеринка по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 складає 29300 грн.

Після смерті ОСОБА_8 відкрито спадкову справу № 164/2015 (а.с. 22), заповіту після її смерті не залишилось (а.с. 23)

Постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори № 20/02-31 від 15.01.2016 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, належні ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, як особі, із якою спадкоємець проживав однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини, оскільки відсутній документ, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини з померлою ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_8 - рішення суду, яке надрало законної сили (а.с.24).

Відповідачка ОСОБА_6 є племінницею спадкодавці ОСОБА_8, оскільки являється дочкою рідної сестри спадкодавиці ОСОБА_9 (а.с. 25-32).

Згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2007 року відповідач ОСОБА_6 продала, а третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 придбала 1/2 частину житлового будинку із відповідною часткою господарських споруд по АДРЕСА_1, який складається із: кухні 2-1, кімнат 2-2, 2-3, веранди ІІІ, кладової ІV, сараю «В», сараю «в», льоху «ПВ», убиральні «З». Договір зареєстрований у реєстрі правочинів за № 2482та у КП ВООБТІ 17.11.2008 року, в реєстрову книгу № 71, за реєстровим №6997 (а.с. 33,36-36 зворот).

Згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2007 року відповідач ОСОБА_6 продала, а третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 придбала земельну ділянку площею 0,0590 га, розташовану за адресою АДРЕСА_5, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № :00:003:1766. Договір зареєстрований у реєстрі правочинів за № 2484 (а.с. 34-35).

15.06.2009 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (третьою особою на боці позивача у справі), яка змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.37), та у них народились діти: ІНФОРМАЦІЯ_11 - дочка ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_12 - син ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_13 - сини ОСОБА_27 та ОСОБА_28, які до вересня 2015 року були зареєстровані разом із позивачем та третьої особою ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, у будинковолодінні батьків ОСОБА_3 (а.с. 45-48).

ОСОБА_1 здійснено поховання ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.42), та дана обставина визнана сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі, а тому відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України береться судом до уваги.

Оглядом спадкової справи № 164/2015, що надійшла із Жмеринської міської державної нотаріальної контори, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_8 (а.с.76-81) вбачається, що лише позивач ОСОБА_1 у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до Жмеринської районної державної нотаріальної контори заяву від 15.06.2015 року про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_8. При цьому у поданій заяві вказане лише місце реєстрації позивача - АДРЕСА_2 та зазначено, що інших спадкоємців пережилого чоловіка та особи з якою померла проживала однією сім»єю, але не перебувала в шлюбі немає. Спадкування після смерті ОСОБА_8 здійснюється за законом. Спадкоємець за правом представлення після смерті ОСОБА_9 (сестри ОСОБА_8), ОСОБА_6, що визначена позивачем відповідачем за вказаним позовом, спадщини після смерті ОСОБА_8 не прийняла, оскільки разом із нею не проживала та не подала у визначений ст. 1270 ЦК України строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Із відповіді приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О.В. №150/01-16 від 08.12.2016 року на ім»я ОСОБА_1 вбачається, що на підставі наданих документів 14 травня 2015 року даним нотаріусом було складено два проекти договорів про дарування від імені ОСОБА_8 на ім»я позивача 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою. Договори не були підписані та посвідчені через смерть дарувальника (а.с. 142).

Оглядом особової справи №400753 (611368) на ОСОБА_3 щодо отримання держаних допомог по народженню дітей, надану УПСЗН м.Жмеринка встановлено, що третьою особою на стороні позивача ОСОБА_3 починаючи із другого півріччя 2010 року подавались письмові документи, заяви, декларації, довідки про склад її сім»ї для призначення та перерахунок призначених соціальних допомог по народженню дітей. Таким чином, із поданих ОСОБА_3 документів вбачається, що в період часу з 09.06.2010 року по 10.01.2012 року та з 11.09.2014 року по час розгляду справи ОСОБА_3 у власноручно поданих письмових заявах, деклараціях зазначала власне місце реєстрації АДРЕСА_2, а місце фактичного проживання - АДРЕСА_1. Згідно наданих нею ж до УПСЗН довідок вбачається, що до складу її сім»ї входили ОСОБА_1 та ОСОБА_28, та зареєстрованими значились батьки - ОСОБА_30, ОСОБА_20, який є власником будинку по АДРЕСА_2. При цьому ОСОБА_1 був зареєстрований АДРЕСА_6. Акти обстеження домогосподарства щодо підтвердження факту незайнятості заявника та членів його сім»ї складались за адресою по АДРЕСА_2 на уповноваженого представника сім»ї - позивача ОСОБА_1 З 02.07.2012 року по вересень 2014 року ОСОБА_3 у власноручно поданих письмових заявах, деклараціях зазначала власне місце реєстрації АДРЕСА_2, та місце фактичного проживання - АДРЕСА_2, склад сім»ї зазначала: ОСОБА_1 , ОСОБА_28, ОСОБА_22 З 2015 року до складу сім»ї ОСОБА_3 входять сини ОСОБА_16 та ОСОБА_15. Адресу з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 змінено за матеріалами особової справи за заявою ОСОБА_3 від 26.01.2016 року.

Відповідно до матеріалів закритої особової справи №620408 (800296) одержувача допомоги ОСОБА_1, рішенням Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради «Про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 14.05.2012 р. ОСОБА_1, у відповідності до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 р., з 26.03.2012 р. призначено та здійснювались виплата компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги одинокій особі, яка таких допомог потребувала ОСОБА_8, яка згідно довідки квартального комітету «Привокзальний» від 15.10.2013 року проживала одиноко, по час смерті останньої.

17.10.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до УПСН Жмеринської міської ради із письмовою заявою про припинення йому виплати компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги та просить призначити компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років. На підставі даної заяви ОСОБА_1, розпорядженням від 18.10.2013 р. йому припинено виплату компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 17.10.2013 р. А рішенням від 11.11.2013 р. йому призначено виплату допомоги як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років у відповідності до Стандарту надання послуги з призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом I групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 23.03.2012 N 158, та розробленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року N 832 "Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян". При цьому, а ні Законом України «Про соціальні послуги», а ні Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 р., з 26.03.2012 р., а ні Стандартом надання послуги з призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом I групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 23.03.2012 N 158, та розробленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року N 832 "Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян" не визначалося умовою отримання чи відмови в отриманні компенсації особам, які надають соціальні послуги та особам, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за особою, яка досягла 80-річного віку проживання разом із такими особами.

В матеріалах даної особової справи наявні письмові заяви, декларації, подані позивачем ОСОБА_10, у яких він протягом 2012 - 2013 років зазначав власне місце реєстрації АДРЕСА_2, та місце фактичного проживання - АДРЕСА_2, та лише в акті №38 від 27.03.2012 року міститься приписка про тимчасовість місця проживання ОСОБА_1 на Гімназичній.

Встановленим фактичним обставинам відповідають правовідносини, пов'язані з правом спадкування та регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України.

Згідно вимог статей 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України визначає черговість спадкування за законом, коли спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом, згідно вимог статті 1264 ЦК України, мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних ) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно роз»ясень, що містяться у п.21 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Однак суд вважає, що зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Тобто, позивач ОСОБА_1 при доведенні суду обставин проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини як внук та баба , навіть за умови перебування його у шлюбі із ОСОБА_3 може бути визнаний у судовому порядку спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, перерахованих у 9-ти пунктах частини першої, і крім цього у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням зазначених вище вимог процесуального закону: пункту 5 частини 2 статті 234 та частини 1 і 2 статті 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до підстав та предмету позову, що розглядається судом, метою встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_8 однією сім'єю пов'язано із вирішенням спору про право спадкування на 1/2 частку житлового будинку, господарських споруд та земельну ділянку по АДРЕСА_1, та це право позивача оспорюється відповідачем - Жмеринською міською радою. Це підтверджується запереченнями Жмеринської міської ради Вінницької області, що висловлені у судовому засіданні, наявними судовими рішеннями, ухваленими за участю вказаної особи та її апеляційними скаргами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об'єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Особи, які мають право або зобов'язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8 не прийнято ніким із спадкоємців, а позивач ОСОБА_1, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом, за захистом свого права звернувся до суду із вказаним позовом, у якому визначив відповідачем особу, яка є спадкоємцем за правом представлення, однак спадщину не прийняла, однак в ході розгляду справи судом залучено до участі в справі в якості співвідповідача орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Жмеринську міську ради Вінницької області.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Таким чином, суд вважає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено суду належними та допустимими доказами те, що він не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (до ІНФОРМАЦІЯ_10) постійно та безперервно проживав однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_8 по АДРЕСА_1. При цьому суд враховує, що зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його перебіг здійснюється в межах чинності Цивільного Кодексу України 2004 року, а відтак суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8 та права власності на спадкове майно, що залишилось після її смерті у нього не виникає. Відтак в задоволенні усіх позовних вимог слід відмовити. Судом достовірно із витребуваних письмових доказів встановлено факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 та його сім»ї по АДРЕСА_1 в період часу з 11.09.2014 року та до смерті спадкодавця.

Суд не приймає відомостей, що викладені у довідках квартального комітету «Привокзальний» від 21 травня 2016 року №№43, 45, згідно яких ОСОБА_1 з січня 2009 року проживав однією сім»єю та вів спільне господарство з ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_10; ОСОБА_1 проживав з січня 2009 року з ОСОБА_8 проводив догляд, що підтверджується підписом голови квартального комітету ОСОБА_32, так як зміст вказаних довідок, зокрема щодо початку часу спільно проживання та догляду суперечить обставинам, що викладені в позові та поясненням всіх учасників та сторін щодо початку вказаних обставин із червня 2009 року.

Суд не приймає до уваги твердження адвоката позивача про те, що документи, наявні у матеріалах особових справ подані із порушенням порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України, а місце проживання у встановлених правовідносинах є місцем реєстрації, оскільки оглядом заяв та декларацій встановлено, що вони не є заявами та деклараціями довільної форми, а бланками встановленої форми, що затверджені відповідними наказами міністерства соціальної політики, відповідають затвердженим бланкам, містять графу як місце реєстрації та місця проживання та не потребують додаткового підтвердження довідками квартальних комітетів, заповнялись заявниками відповідно до фактичних даних, які існували на час їх заповнення, адже тоді, коли ОСОБА_3 дійсно проживала АДРЕСА_1, то така адреса і вказувалась нею як місце проживання, не дивлячись на постійне місце реєстрації по АДРЕСА_2. Тому суд бере до уваги саме витребувані для огляду із УПСЗН м.Жмеринка та оглянуті в судовому засіданні відомості щодо місця прожвання сім»ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які містяться в письмових документах, наявних в особових справах №620408 на ОСОБА_1 по догляду за пристарілою особою, та №400753 (611368) на ОСОБА_3 по отриманню допомог при народженні дітей, вважаючи такі відомості достовірними.

Суд не приймає до уваги та відкидає заперечення представника відповідача (третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору) Жмеринської міської ради про те, що пояснення сторін та покази свідків при розгляді цивільної справи 130/162/16-ц не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_3 однією сім»єю із ОСОБА_8, а також відповідні копії із матеріалів вказаної справи, судову практику в подібних справах (а.с.114-132) із тих підстав, що рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.03.2016 року, винесене в окремому провадженні за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Жмеринської міської ради Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення скасоване ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року за апеляційною скаргою Жмеринської міської ради Вінницької області із тих підстав, що у ході судового розгляду встановлено спір про право, який розглядається у порядку позовного провадження, а заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду із відповідним роз»ясненням звернутись із відповідним позовом на загальних підставах. Таким чином обставини, що були встановлені рішенням суду, що не набрало законної сили не можуть братись до уваги та підлягають доказуванню при новому розгляді справи в силу положень ст. 61 ЦПК України.

Суд не приймає покази свідка ОСОБА_20, який є батьком ОСОБА_3 та тестем позивача ОСОБА_1, щодо постійного та безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 по АДРЕСА_1 однією сім»єю, вважаючи його заінтересованою особою.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_21 щодо постійного та безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 по АДРЕСА_1, оскільки як вбачається із показів свідка, вона із власного подвір»я не бачила домоволодіння по АДРЕСА_1, у літній період перебувала на дачі за межами м.Жмеринка, а дані повідомлені свідком щодо догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_8 узгоджуються із встановленими у судовому засіданні обставинами надання ОСОБА_1 допомоги останній на інших, ніж сімейні відносини підставах - в силу Закону України «Про соціальні послуги», за що отримував встановлену законом винагороду.

Суд не приймає до уваги надані позивачем для огляду у судовому засіданні лише 10.01.2017 року розрахункові книжки по оплаті за природний газ, вивіз твердих побутових відходів, по водопостачанню на ім»я ОСОБА_8, де за твердженням ОСОБА_3 записи на 2013-2015 роки здійснені її рукою у зв»язку із порушенням порядку подачі доказів, що встановлений ч.1 ст. 131 ЦПК України - до початку розгляду справи по суті, та позивачем не доведено поважності причин несвоєчасності подання цих доказів, а відтак надані суду розрахункові книжки перед закінченням розгляду справи втратили своє доказове значення, адже суд позбавлений можливості оцінити стан їх заповнення/незаповнення саме на час розгляду справи та у сукупності із показами сторін та свідків.

Відповідно до ст. ст. 3 СК України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1258, 1264 ЦК України, Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування ", керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, ч.1 ст. 61, 88, ч.1 ст. 131, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Жмеринської міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що були відсутні при його оголошенні у цей же строк та у такому ж порядку - з часу отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 січня 2017 року.

Суддя: /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар