№ 336/6084/16-ц
провадження № 2/336/224/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась 17.10.2016 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що ОСОБА_1 отримала пропозицію від ОСОБА_3 щодо покупки в неї житлового будинку № 82 по вул..Мусорській в м.Запоріжжі. Повністю домовившись про усі істотні умови щодо купівлі-продажу вказаного вище будинку 04.06.2016 р. позивач сплатила відповідачу узгоджену вартість житлового будинку у розмірі 50000 грн. у присутності двох свідків.

Під час укладання правочину відповідач у присутності позивача і свідків, надала розписку та зобов»язалась нотаріально посвідчити укладений між сторонами договір відповідно до діючого законодавства. В день укладання договору позивач передала позивачу усі ключі від житлового будинку, будинкову книгу та технічний паспорт від 19.09.1991 р. Також відповідач пообіцяла виготовити новий технічний паспорт на житловий будинок найближчим часом. Починаючи з червня 2016 р. позивач користується зазначеним житловим будинком як своєю власністю в повному обсязі, при цьому нею зроблений ремонт вказаного будинку. Протягом усього часу з моменту укладення договору купівлі-продажу позивач періодично зустрічалась та нагадувала відповідачу про відповідне оформлення укладеного між ними правочину. Відповідач, в свою чергу, повідомляла про те, що вона постійно хворіє, або не має часу, чи грошових коштів для сплати послуг нотаріуса, та на оформлення нового технічного паспорту, без яких посвідчити договір купівлі-продажу неможливо.

Посилаючись на ст.ст. 220, 321, 328, 376, 526 ЦК України, за позовом представник позивача просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 82, розташованого в м.Запоріжжі по вул..Мусорській загальною площею 35,3 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Приймаючи до уваги позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду, позивач виходить з того, що сторони домовились відносно всіх суттєвих умов договору, що підтверджується відповідними письмовими доказами, відбулося повне виконання договору, проте продавець ухиляється від його нотаріального посвідчення, а тому на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України позивач набула право власності на об'єкт нерухомості.

Встановлено, що 04.06.2016 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона продає будинок за адресою: вул..Мусоргського, 82, покупцем є ОСОБА_1, за 50000 грн. Розписка посвідчена головою квартального комітету та зазначені анкетні дані двох свідків.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок № 82 по вул..Мусорського в м.Запоріжжя, який складений станом на 19.09.1991 р., користувачем згаданого будинку є ОСОБА_4.

Позивач зазначала, що 04.06.2016 року під час укладення договору купівлі-продажу нею була сплачена повна вартість всього придбаного житлового будинку, і зазначене майно відповідач передала їй в користування.

Відповідно до позовної заяви позивач послалась на перешкоди з боку відповідача щодо нотаріального посвідчення вказаного договору.

Однак будь-які докази про ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору в матеріалах справи відсутні.

Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що між сторонами у договорі відсутній спір про право, який потребує судового вирішення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України угоди про перехід права власності на будинок підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом ст.ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеними з моменту нотаріального посвідчення і державної реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку що ОСОБА_1 не набула права власності на спірну нерухомість за неукладеним правочином.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 207, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк