Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Мальцевої Є.Є., Сорока Г.П.,

за участю секретаря Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, подальшому уточнивши позовні вимоги (а.с. 59-60), посилалась на наступне. За рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.05.2015р. з відповідача, який є батьком її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 15.09.2012р.н., стягнуто аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач аліментні зобовязання за судовим рішенням належним чином не виконував, через що станом на 01.10.2015р. утворилась заборгованість за період з 29.09.2014р. по 31.08.2015р. в сумі 17096,75грн. Просила стягнути з відповідача на її користь цю заборгованість по сплаті аліментів, а також в порядку відповідальності за ст. 196 СК України пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 52080,24грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача і відповідача, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.05.2015р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.09.2014р. і до досягнення сином ОСОБА_4, 15.09.2012р.н., трьох років. На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 від 08.07.2015р. і виданого судом 04.06.2015р. виконавчого документу ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві 09.07.2015р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа зі стягнення аліментів. Постановою ВДВС від 18.09.2015р. звернуто стягнення на заробітну плату боржника (а.с. 3, 18-23, 81-85).

Виконавче провадження зі стягнення аліментів на утримання тимчасово непрацездатної дружини ОСОБА_2 закінчено 31.03.2016р. у зв'язку з досягненням дитиною трирічного віку (а.с. 86-88).

За даними довідки-розрахунку ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві заборгованість боржника ОСОБА_3 по аліментам на утримання тимчасово непрацездатної дружини ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку станом на 01.10.2015р. становить 17096,75грн. (а.с. 25). З урахуванням оплат у вересні-жовтні 2015р. заборгованість станом на 31.09.2015р. державним виконавцем визначена в сумі 13769,86грн. (а.с. 39, 91-92).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду, то повторному стягненню не підлягають, а з урахуванням того, що відповідачем не оспорюється сума заборгованості по аліментам, то така заборгованість підлягає стягненню з нього у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки за положеннями ст. 196 СК України відповідальність за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника за невиконання обовязку батька утримувати дитину, що передбачено главою 15 СК України і така додаткова відповідальність не поширюється на невиконані обовязки батька дитини по утриманню тимчасово непрацездатної дружини на період її догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачені іншою главою 9 СК України «Права та обовязки подружжя по утриманню».

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У пункті 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Як зясовано і в суді першої інстанції, так підтверджено і в апеляційному суді, визначені державним виконавцем суми заборгованості, з урахуванням оплат боржника, в судовому порядку не визначені, не оспорені.

Тому суд правильно вказав, що за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі. Як погоджується колегія суддів з висновками суду першої інстанції, підстав для повторного судового стягнення заборгованості по аліментам, яка утворилась в результаті неповного виконання існуючого чинного рішення про стягнення аліментів, немає.

В апеляційній скарзі позивач, як на правову підставу для стягнення пені, зазначає положення ч. 5 ст. 194 СК України, за якою вимоги ст. 196 СК України щодо стягнення пені застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом, мотивуючи тим, що вона відноситься до категорії таких «інших осіб».

Однак погодитись з такими доводами не можна, виходячи з наступного.

В ч. 1 ст. 196 СК України, на яку в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається позивач, передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів витікають з позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам, стягнутим за судовим рішенням на підставі ст. 84 СК України на утримання позивача, як тимчасово непрацездатної дружини, з якою проживає неповнолітній син ОСОБА_7, до досягнення дитиною трирічного віку.

Законодавцем положення ст. 84 СК України сгруповані у главі 9 «Права та обовязки подружжя по утриманню», яка не передбачає правил можливості застосування до виниклих відносин з утримання подружжя положень ст. 196 СК України про стягнення пені при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду у правовідносинах, врегульованих главою 15 «Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання» (стягнення аліментів на неповнолітню дитину) та у прямо передбачених ст. 201 СК України відносинах щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Тому, як правильно визначився суд першої інстанції, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок відповідача пені за прострочення зобовязання зі сплати аліментів на дружину в розмірі 52080,24грн. (а.с.60), розрахованої ОСОБА_2 з середньої заробітної плати по м. Києву, безвідносно до фактичних сум заборгованості конкретно відповідача по кожному місяцю у періоді.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Є.Є.Мальцева

ОСОБА_8