Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Січ» про відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк Січ» (далі - ПАТ «Банк Січ») майнову та моральну шкоду, завдану у зв'язку з неналежним виконанням умов договору на користування індивідуальним сейфом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 травня 2015 року між ним та ПАТ «Банк Січ» було укладено договір на користування індивідуальним сейфом, відповідно до умов якого банк надає, а наймач орендує індивідуальний сейф № 6 в депозитному сховищі банку для зберігання в ньому цінностей та документів.

Уподальшому ним (позивачем) було поміщено до банківського сейфу ПАТ «Банк Січ» № 6 кошти у розмірі 46 650 доларів США та 3 250 євро. 22 липня 2015 року вінвиявив, що невстановлена особа таємно заволоділа належними йому грошовими коштами, після чого з місця скоєння злочину зникла.

У зв'язку з наведеним позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що 13 травня 2015 року між ПАТ «Банк Січ» та ОСОБА_3 було укладено договір на користування індивідуальним сейфом, відповідно до п. 1.1 якого останній орендував індивідуальний сейф № 6 у депозитному сховищі банку для зберігання в ньому цінностей та документів на строк з 13 травня 2015 року до 12 червня 2015 року.

Відповідно до п. 2.4.4 договору банк зобов'язаний забезпечити неможливість відкриття сейфа без участі наймача, крім випадків, передбачених в п. 2.3.4 договору.

Пунктом 5.2 договору визначено, що банк не несе відповідальності за вміст сейфа наймача, а також за зобов'язаннями наймача перед третіми особами.

13 липня 2015 року ОСОБА_3 уклав договір № 250/02 про внесення змін до договору на користування індивідуальним сейфом від 15 липня 2015 року, згідно з яким указаний договір пролонговано до 13 серпня 2015 року включно.

Установивши втрату цінностей з індивідуального сейфу, що орендується, позивач звернувся із відповідною заявою до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, на підставі якої відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2015 року за № 0000112, правова кваліфікація - ч. 5 ст. 185 КК України.

Постановою слідчого відділу Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 28 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем факту зберігання ним в індивідуальному сейфі грошових коштів в сумі 46 650 доларів США та 3 250 євро у зв'язку з відсутністю будь-яких підтверджуючих документів.

Проте погодитися з висновками судів не можна.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначав, що у результаті неналежного виконання банком умов пунктів 2.4.1, 2.4.4, 5.2 договору, яке виразилося у ненаданні належних умов для зберігання речей наймача та у незабезпеченні неможливості відкриття сейфу без участі наймача, він зазнав значних матеріальних збитків на загальну суму 1 190 640 грн 50 коп.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На порушення зазначених норм процесуального права суд, пославшись на те, що надані позивачем на підтвердження наявності грошових коштів у розмірі 46 650 доларів США та 3 250 євро докази, а саме: копія договору позики від 22 травня 2015 року, копія його розписки щодо отримання коштів у борг, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 травня 2015 року, не свідчать про те, що вказані грошові кошти були покладені в орендований індивідуальний банківський сейф, не надав їм належної правової оцінки, доводи позивача належним чином не перевірив.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на особливості правового регулювання правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 971 ЦК України передбачено, що до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Крім того, з договору на користування індивідуальним сейфом від 13 травня 2015 року, укладеного між сторонами, вбачається, що наймач ознайомився з усіма положеннями Загальних Умов, Правилами користування, Тарифами, повністю розуміє їхній зміст та беззастережно погоджується з ними.

Пунктом 3.8 Положення про порядок надання в тимчасове користування індивідуальних сейфів фізичним та юридичним особам для зберігання цінностей та документів у ПАТ «Банк Січ» передбачено, що працівник зобов'язаний перевірити, строк користування індивідуальним сейфом згідно з договором і сплату вартості послуг за користування індивідуальним сейфом; перевірити номер індивідуального сейфа та номер ключів з номерами, зазначеними у договорі; зробити запис про відвідування користувачем, довіреною особою користувача (за її наявності) сховища для індивідуальних сейфів у Картці реєстрації відкриття користувачем індивідуальних сейфів з відміткою про дату відвідування та підписом користувача.

Уповноважений працівник супроводжує користувача, довірену особу користувача (за її наявності), користувача та користувача 2 (за його наявності) до сховища та разом з користувачем, довіреною особою користувача (за її наявності), користувачем та користвачем 2 (за його наявності), відкриває і закриває замки індивідуального сейфу.

У зв'язку з анонімністю зберігання цінностей і документів Уповноважений працівник не може бути безпосередньо присутнім при вкладенні або вилученні цінностей користувачем, довіреною особою користувача (за її наявності) або користувачем разом користувачем 2 (за його наявності) з індивідуального сейфу, а перебуває у сховищі депозитарію.

Згідно з п. 4.1 відповідальність за збереження ключів від індивідуальних сейфів несе уповноважений працівник.

Відповідно до Правил користування індивідуальним сейфом у ПАТ «Банк Січ» перший ключ (у кількості 2 шт.) передасться клієнту на весь період оренди.

Другий ключ - майстер-ключ, який знаходиться виключно у уповноваженої особи банку (особа, яка відповідає за роботу депозитарію) та використовується спільно із ключем клієнта для відкриття індивідуального сейфу.

Згідно з висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 16 жовтня 2015 року, наданим у рамках кримінального провадження, для вирішення питання щодо відмикання замка сторонніми предметами, поверхні корпусу замка, кришки корпусу замка та деталей замикаючого механізму, візуально оглядались при штучному, різноспрямованому освітленні під мікроскопом «Konus #5424». При візуальному огляді виявлено що на контактних ділянках деталей замка, які контактують з ключем при штатній роботі чи можуть контактувати з сторонніми предметами при кримінальному провадженні - є мілкі слабо видимі потертості, форма, розміри та локалізація яких характерні для слідів, що залишають ключі.

Також на п'яти сувальдах верхньої групи, трьох сувальдах нижньої групи, проміжній пластині, кришці корпусу та на нижньому і верхньому ригелях виявлені динамічні сліди у вигляді подряпин, що розміщені за межами дії ключа, або в межах дії - розміри, форма та напрямок виявлених яких характерні для слідів, що залишаються при контакті з стороннім предметом.

Проте суд першої інстанції не перевірив, чи було відповідальною особою банку дотримано обов'язків, передбачених Правилами користування індивідуальним сейфом у ПАТ «Банк Січ», не надав належної правової оцінки висновку експертизи від 16 жовтня 2015 року, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, який ґрунтується на припущеннях, що заборонено у силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик