Єдиний унікальний номер 725/1570/16-ц
Номер провадження 2/725/328/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.

за участю позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

а також відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_3 у користуванні нерухомим майном, шляхом його вселення у житловий будинок по вул. Молодіївській, 41 у м.Чернівці та передачі ОСОБА_3 йому дублікатів ключів від усіх житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а також забороною ОСОБА_3 перешкоджати йому у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці; стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що йому на праві власності належить 23/100 ідеальних часток у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці. Вказану частку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер 18.10.2011 року. Іншими співвласниками вказаного будинковолодіння є його сестра ОСОБА_5, якій належить 23/100 ідеальних частки зазначеного нерухомого майна, а також відповідач ОСОБА_3, яка є власником 54/100 ідеальних часток житлового будинку по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці.

Вказував на те, що після смерті його батька ОСОБА_3 одноосібно проживає у вказаному вище будинку та користується ним, при цьому не впускає його у будинок та не надає доступу до допоміжних будівель і споруд, тим самим чинить йому перешкоди у володінні та користуванні належною йому часткою у нерухомому майні.

ОСОБА_3 в свою чергу звернулась до суду з зустрічним позовом в якому просила припинити право ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як співвласників на 23/100 ідеальних часток кожного у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці; стягнути з неї на користь відповідачів по 309715,47 грн. кожному.

В обґрунтування вказаних вимог посилалась на те, що житловий будинок по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці вона та відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 успадкували після смерті її чоловіка та батька відповідачів ОСОБА_6, з яким вона проживала на протязі останніх 23 роки. Ще за життя її чоловіка між ним та його дітьми були не приязні стосунки, діти майже ніколи не відвідували батька та не цікавились його життям, при цьому ОСОБА_5 з 2000 року постійно перебуває за кордоном та лише періодично приїжджає в Україну.

Зазначала, що ОСОБА_1 має намір вижити її з батьківського будинку, постійно провокує скандали, у звязку з чим вона неодноразово зверталась в органи національної поліції та за результатами таких звернень з ОСОБА_1 було проведено профілактичні бесіди щодо недопустимості вчинення протиправної поведінки.

Враховуючи те, що вона є інвалідом 2-ї групи, людиною похилого віку та постійні суперечки з ОСОБА_1 призводять до погіршення її здоровя, а також у звязку з тим, що між нею та іншими співвласниками житлового будинку по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці ОСОБА_1 та ОСОБА_5 склались неприязні стосунки, вважає, що спільне користування зазначеним нерухомим майном є неможливим.

Посилалась на те, що належну відповідачам частку в спірному житловому будинку (яка є незначною) неможливо виділити в натурі та жоден з них не потребує житла, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_5 тривалий час проживає за кордоном.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила припинити право ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як співвласників на 23/100 ідеальних часток кожного у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці; стягнути з неї на користь кожного з відповідачів грошові кошти в сумі 309715,47 грн., які внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, а всього 619430,94 грн.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовну заяву про усунення перешкод в користуванні власністю підтримали з підстав зазначених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнали та просили відмовити в задоволенні позову про припинення права на частку в спільному майні, при цьому ОСОБА_1 пояснив, що частку у спірному майні він успадкував після смерті свого батька та у вказаному будинку він проживав до моменту одруження, а з 2002 року зареєстрований за адресою місця проживання його дружини. ОСОБА_5 тривалий час проживає в Португалії, а коли приїжджає в Україну то проживає в готелі. Ні у нього, ні у його сестри немає у власності іншої нерухомості, в тому числі за кордоном.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та підтримали зустрічний позов з підстав викладених у ньому. Зокрема вказували на те, що між ОСОБА_3, як колишньою дружиною батька відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_6, склались не приязні стосунки з дітьми його покійного чоловіка. Зокрема, ОСОБА_1 постійно провокує конфлікти, які супроводжуються зверненнями в органи національної поліції, спілкування з ним призводить до погіршення здоровя ОСОБА_3, при цьому ні він, ні його сестра у спірному будинку не проживають, їх частка є незначною, вони забезпечені іншим житлом, спільне користування вказаним будинковолодінням є неможливим, а тому вважають, що їх право на частку слід припинити, виплативши їм відповідну компенсацію вартості належної їм частки та з цих підстав відмовити в задоволенні первісного позову про усунення перешкод в користуванні власністю.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, від її представника до суду надійшли заяви, в яких останній підтримав первісний позов та просив задовольнити, а в задоволенні зустрічного просив відмовити, оскільки ОСОБА_5 є громадянкою України та, незважаючи на те, що на даний момент вона знаходиться за кордоном, в подальшому планує повернутись в Україну, де іншого житла окрім частки у спірному майні в неї немає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він тривалий час знайомий з ОСОБА_1 та йому відомо, що останній проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з дружиною та 2 дітьми, крім того ним було успадковано житловий будинок в районі вул. Фастівської у м.Чернівці. Восени 2014 року ОСОБА_1 намагався потрапити до спірного житлового будинку, проте ОСОБА_3 його в будинок не впустила, при цьому ключів від вхідних дверей у ОСОБА_1В не було та він не зміг потрапити у будинок. В той день також були присутні працівники міліції та експерт, з якими розмовляла ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_1 він знайомий з 2008 року та з його слів йому відомо про те, що його мачуха ОСОБА_3 не впускає його до успадкованого ним після смерті батька будинку. У 2014 році він особисто був свідком подій, коли ОСОБА_3 не впустила ОСОБА_1 до будинку.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона є матірю відповідачів за зустрічним позовом та їй відомо, що ОСОБА_3 чинить сину перешкоди в користуванні успадкованою ним часткою у спірному будинку, зокрема зі слів сина відповідач за первісним позовом не впускала його у будинок. Крім того, вказала, що за життя її колишнього чоловіка ОСОБА_6, син постійно приходив до нього та допомагав по господарству, а донька тривалий час знаходиться на заробітках за кордоном, а коли приїжджає в Україну то проживає у неї, оскільки іншого житла не має. У спірному житловому будинку останній раз була в 2011 році, після смерті колишнього чоловіка. На протязі його життя з ОСОБА_3 до будинку не заходила, разом з тим їй відомо, що він складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та санвузлу, крім того окремий санвузол знаходить у дворі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він проживає з донькою ОСОБА_3, яка мешкає в будинку по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці. У вказаному будинку він буває часто та ОСОБА_5 жодного разу там не бачив, а ОСОБА_1 бачив два рази, а саме на похороні його батька та під час візиту експерта у 2015 році. При цьому він був свідком погроз, які ОСОБА_1 висловлював в сторону ОСОБА_3, проте не зміг конкретизувати в чому саме виражались погрози і за яких обставин вони висловлювались. Враховуючи технічні характеристики будинку, а також неприязні стосунки, які склались між його співвласниками, вважає, що спільне проживання сторін по справі та їх спільне володіння спірним майном є неможливими.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що особисто з ОСОБА_1 не знайома, проте зі слів ОСОБА_3 її відомо, що він їй погрожував та між ними склались неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_3 знайома з моменту її заміжжя з покійним ОСОБА_6, часто була присутня у них вдома на сімейних святах, проте ОСОБА_1 ніколи не бачила. Після смерті ОСОБА_6 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склались неприязні стосунки, про які вона знає зі слів ОСОБА_3, особисто при конфліктах вона присутньою не була.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року, яким було частково скасоване рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.12.2015 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на 31/100 частину спірного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 частин цього майна в порядку спадкування, а всього на 54/100 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 23/100 частини вказаного житлового будинку за кожним (а/с 12-14).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2017 року вбачається, що за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на 23/100 спірного житлового будинку, разом з тим діючим законодавством України передбачається, що державній реєстрації підлягає вже набуте право власності на нерухоме майно і не встановлено строки, в межах яких особа повинна здійснити державну реєстрацію, а тому відсутність державної реєстрації права власності ні яким чином не скасовує вже набуте право власності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За таких обставин, сторони за первісними та за зустрічними позовами є співвласниками житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці , а саме ОСОБА_3 належить 54/100 спірного будинковолодіння, а ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 23/100 часини кожному.

За наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у майні подружжя та в спадковому майні судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що в 2002 році ОСОБА_6 отримав спадщину після смерті його батька, яка складалася із житлового будинку загальною площею 54,90 кв.м., в тому числі житловою площею 34,40 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41. ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_6, оселившись у вищевказаному будинку, за рахунок спільних коштів, які були отримані від продажу квартири по вул. Стасюка, 15/40 в м. Чернівці, зробили реконструкцію вказаного будинку. На даний час будинковолодння, розташоване по вул. Молодіївській у м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., у тому числі житловою 35, 10 кв.м. складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б., вбиральні літ. В., гаража літ. Г, сараю літ. Д,сараю літ. Е., гаража літ. Ж та огорожі №1-2 (а.с. 11), а згідно примітки у вказаному витягу загальна площа будинку збільшилась на 29,9 кв.м., за рахунок прибудови до житлового будинку проведеної згідно рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради № 40/3 від 24 березня 2004 рок, житлова площа будинку збільшилась на 0,7 кв.м. за рахунок переобладнання опалення. (а/с 7-14).

Як вбачається з матеріалів даної справи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 часто виникають конфлікти щодо порядку користування спірним майном, що підтверджується листом від 25.03.2016 року та висновками від 24.07.2013 року, 20.09.2013 року,18.11.2013 року 18.03.2016 року ЧВП ГУНМ України в Чернівецькій області з яких вбачається, що ОСОБА_3 зверталась в органи національної поліції з приводу погроз неприємностями та образ з боку ОСОБА_1, а останній в свою чергу звертався до працівників поліції з приводу перешкод у користуванні його часткою в житловому будинку по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці (а/с 15-19, 54-56, 67,68).

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм.

Як вбачається з висновку судової інженерно-технічної експертизи від 09.12.2016 року №922, відсутня технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити обєкт нерухомого майна будинковолодіння із надвірними будівлями і спорудами, що розташоване в м.Чернівці по вул. Молодіївській, 41 відповідно до часток співвласників (ОСОБА_3 належить 54/100 ідеальних частки, ОСОБА_1 належить 23/100 ідеальних частки, ОСОБА_5 належить 23/100 ідеальних частки). Дійсна ринкова вартість спірного майна 1346589 грн. (а/с 116-134).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Так, у вказаній статті закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Також, згідно розяснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Відповідно до правової позиції сформованої Верховним судом України у постанові №6-68цс від 02.07.2014 року, згідно пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Судом встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.06.2015 року визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинковолодінням №57 (кв. 1-2) по вул. Кишинівській в м.Чернівці у звязку з відсутністю у вказаному будинку з 2002 року та припиненням родинних стосунків з його співвласником.

За наслідками розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває за кордоном, проте є громадянкою України та має намір в майбутньому повернутись в Україну. Будь-яких доказів того, що у її власності перебуває будь-яке інше нерухоме майно та вона забезпечена житлом на території України матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність сукупності обставин передбачених ст. 365 ЦК України, які дають можливість припинити право ОСОБА_5 на частку у спірному майні.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою м. Чернівці, вул. Б..Хмельницького, 36/9, у квартирі, що належить його дружині та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо належності йому на праві власності будь-якого іншого житла (а/с 53).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог за зустрічним позовом, судом також враховується той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 успадкували належні їм частки у спірному будинку після смерті їх батька, а той в свою чергу успадкував будинок після смерті його батька, а тому позбавлення їх права на таку частку може завдати істотної шкоди їх родинним інтересам.

Крім того, з системного аналізу положень ст.ст. 356,358,361 ЦК України вбачається, що реалізація права спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Також, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.07.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14.09.2016 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 54/100 частини земельної ділянки по вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці, загальною площею 0,0752 га, а за ОСОБА_6, та ОСОБА_5 право власності на 23/100 частини за кожним в спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_1, а саме земельної ділянки площею 0,0752 га, що розташована по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що 23/100 частки, що належать кожному з відповідачів у спірному майні, а разом 46/100, не можна вважати незначною часткою. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не мають у своїй власності іншого нерухомого майна придатного для проживання, спірний житловий будинок належав на праві власності членам їх родини, з позивачем ОСОБА_3 вони не перебувають у родинних відносинах, також вони є співвласниками земельної ділянки на якій розташоване спірне будинковолодіння, а тому позбавлення їх права на частку у спірному майні може завдати істотної шкоди їх інтересах, у звязку з чим відсутня сукупність обставин передбачених ст. 365 ЦПК України для позбавлення їх права на частку в будинку по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №15, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані ( статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не беруться судом до уваги як доказ у даній справі, оскільки вони стосуються подій, які мали місце у 2014 році, проте право власності на частку у спірному будинковолодінні за ОСОБА_1 визнано рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року.

Суду не надано доказів протиправної поведінки ОСОБА_1, яка призводить до неможливості спільного володіння і користування спірним майном.

Разом з тим, відповідно до висновку ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 18.03.2016 року, ОСОБА_1 звертався в органи національної поліції по факту того, що ОСОБА_3 перешкоджає йому в користуванні належною йому часткою в будинку по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці. За результатами проведеної бесіди з ОСОБА_3 остання не заперечувала, що перешкоджає у доступі ОСОБА_1, оскільки рішенням суду апеляційної інстанції не визначено конкретні частики співвласників.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу.

Так, ОСОБА_1 обрав способом захисту свого права на користування належною йому часткою у спірному майні шляхом вселення у спірний житловий будинок та надання йому дублікатів ключів від усіх житлових та господарських приміщень.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як було встановлено в судовому засіданні за наслідками розгляду даної справи, ОСОБА_1 чиняться перешкоди в користуванні його часткою у спірному будинку, а також у нього відсутні ключі від житлових та господарських приміщень, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для захисту порушеного права ОСОБА_1 шляхом його вселення до спірного житлового будинку та зобовязання ОСОБА_3 надати останньому дублікати ключів від приміщень, що входять до складу зазначеного будинковолодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача ОСОБА_1

Внесення ОСОБА_3 на депозитний рахунок грошової компенсації вартості належних ОСОБА_1 і ОСОБА_5 часток у спільному майні не є безумовною підставою для їх позбавлення права на ці частки.

Отже, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області кошти в сумі 309715,47 грн. (триста девять тис. сімсот п'ятнадцять грн.. 47 коп.) відповідно до квитанції №0.0.717461020.1 від 01.03.2017 року та в сумі 309715,47 грн. (триста девять тис. сімсот п'ятнадцять грн.. 47 коп.) відповідно до квитанції № 0.0.717457780.1 від 01.03.2017 року підлягають поверненню останній після набрання рішенням законної сили.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 9,41,55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 319,356,358,361,383,391,396 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 212-218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1), у користуванні нерухомим майном, шляхом вселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН 3) у житловий будинок по вул. Молодіївській, 41 у м.Чернівці та передачі ОСОБА_3 ОСОБА_1 дублікатів ключів від усіх житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а також забороною ОСОБА_3 перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про припинення права власності на 23/100 ідеальних часток кожного у житловому будинку з належнми до нього господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці відмовити.

Внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області кошти в сумі 309715,47 грн. (триста девять тис. сімсот п'ятнадцять грн.. 47 коп.) відповідно до квитанції №0.0.717461020.1 від 01.03.2017 року та в сумі 309715,47 грн. (триста девять тис. сімсот п'ятнадцять грн.. 47 коп.) відповідно до квитанції № 0.0.717457780.1 від 01.03.2017 року (р/р отримувача 8745, код отримувача 26311401, МФО отримувача 820172) після набрання рішенням законної сили повернути ОСОБА_3. .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський