Справа № 22-ц-533/12 Головуючий у 2 інстанції:Крайник Н.П.
Провадження № 88-ц/783/5/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача(заявника) ОСОБА_2. - ОСОБА_3,

апелянта(відповідача) ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року у зв'язку із нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2011 р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_4, в якому просив визнати заповіт ОСОБА_6, складений на користь ОСОБА_4 та посвідчений 13.10.2009 р. Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3. помер його дядько ОСОБА_6. Він є спадкоємцем за правом представлення. Після смерті дядька з'ясувалося, що 13 жовтня 2009 р. він склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_4. Покликаючись на те, що його дядько помер раптово та при житті ніколи не висловлювався, що хоче складати заповіт, вважав, що заповіт було посвідчено після його смерті, а відтак він є підробленим. Просив визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ч.3,ч.5 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.1257 ЦК України.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2011 року позов задоволено.

Визнано заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений головою Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області 13 жовтня 2009 р. та зареєстрований в журналі реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області на стор. 32 (зворот) під номером 25, відомості про який внесені до Спадкового реєстру 19.10.2010 р. недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 травня 2012 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовлено.

До Апеляційного суду Львівської області 05.12.2016 року надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року у справі 22ц-533/12. Зокрема, нововиявленими обставинами заявник вважає те, що кримінальним провадженням було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_4, сільський голова Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області ОСОБА_7 і секретар цієї сільської ради ОСОБА_5 вступивши в злочинну змову, підробили заповіт від імені ОСОБА_6. Ухвалою Старосамбірського районного суду від 03 листопада 2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_5, обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрито на підставі ст. ст. 12, 49 КК України та п. 1 ч.2 ст.412 КПК України у зв'язку із закінчення строків давності. Ухвалою Старосамбірського районного суду від 04 листопада 2016 року - кримінальне провадження відносно ОСОБА_4, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України закрито на підставі ст. ст. 12, 49 КК України та п.1 ч.2 ст.412 КПК України у зв'язку із закінчення строків давності. Вважає дані обставини нововиявленими в розумінні ст. 361 ЦПК України та просить:

-рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року скасувати і постановити нове рішення, яким заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений 13 жовтня 2009 року Ільницькою сільською радою визнати недійсним;

-визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6, яке видане приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною ОСОБА_4 від 20 серпня 2012 року на грошові вклади в ТВБВ №10013/021 філії Львівського обласного управління з наступними рахунками: рахунок НОМЕР_1 на суму 4145,20 гривень, нерухомий рахунок НОМЕР_2 на суму 0,37 грн., до запитання НОМЕР_3 на суму 901,34 грн., на загальну суму спадкового майна 5046,91 (п'ять тисяч сорок шість гривень 91 коп.) і стягнути з ОСОБА_4 в його користь кошти в сумі 5046,91 (п'ять тисяч сорок шість гривень 91 коп.) незаконно успадковані після смерті ОСОБА_6 за підробленим заповітом та скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 видане приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною ОСОБА_4 від 15 серпня 2012 року на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами (два сараї, стайня, вбиральня, криниця) та скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним та скасувати витяг про державну реєстрацію прав ОСОБА_4 на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 від 23 грудня 2012 року виданий Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації серії СЕІ №121646 та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4;

-визнати недійсним договір дарування житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 від 26 лютого 2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною і зареєстрований в реєстрі за № 139 з моменту його укладання (посвідчення) і скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої в АДРЕСА_1 від 26 лютого 2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною і зареєстрований в реєстрі за № 142 з моменту його укладання (посвідчення) і скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 від 17 березня 2016 року укладений між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною і зареєстрований в реєстрі за № 205 з моменту його укладання (посвідчення) і скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки в АДРЕСА_1 від 13 березня 2016 року укладений між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою Оксаною Йосифівною і зареєстрований в реєстрі за № 208 з моменту його укладання (посвідчення) і скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1, виданий Турківського міською радою Львівської області ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію;

-стягнути з ОСОБА_4 в його користь судові витрати (судовий збір).

В судове засідання позивач ОСОБА_2, представник Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_5, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їм поштового відправлення, не прибули, від представника Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області поступила заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання заяви, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заяви та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.3,8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 361 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

У випадках коли відносно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, провадження у кримінальній справі в силу закону не може бути закінчено постановленням вироку (у зв'язку із закінченням строків давності, внаслідок акта амністії, помилування, недосягнення віку кримінальної відповідальності, у зв'язку зі смертю) на підтвердження наявності вказаних обставин суд може врахувати постанову органів дізнання та досудового слідства, а також постанову суду про закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у статті 7-1 Кримінально-процесуального кодексу України, прийнятих за результатами проведеного в порядку кримінального судочинства розслідування за умови визнання їх істотною для справи обставиною відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК.

У разі скасування у зв'язку з нововиявленими обставинами ухваленого судом апеляційної або касаційної інстанції нового рішення справа розглядається ними на загальних підставах за раніше поданими апеляційними або касаційними скаргами.

Судом встановлено, що 13.10.2009 р. в с. Ільнику Турківського району Львівської області головою Ільницької сільської ради ОСОБА_7 було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 21.09.2010 р., згідно якого ОСОБА_6 заповів усе належне йому на день смерті майно ОСОБА_4 (племіннику).

Як вбачається з журналу реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради за 2003-2011 рр., який є прошнурованим та пронумерованим, під порядковим № 25 у такому зареєстровано заповіт від 13.10.2009 р. від імені заповідача ОСОБА_6.

Відомості про заповіт внесено до Спадкового реєстру 19.10.2010 р. відповідно до заяви Ільницької сільської ради від 06.10.2010 р..

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 2687 від 31.08.2011 р. (а.с. 135-138) підписи на оригіналі заповіту від 13.10.2009 р. та електрофотокопії другого примірнику виконані однією особою. Підписи в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки на сторінці 32 (зворот) під № 25 та на оригіналі та електрофотокопії заповіту виконані різними особами. Підписи від імені ОСОБА_6 на оригіналі заповіту від 13.10.2009 р. та на електрофотокопії другого примірнику у наступних зразках (групи № 1): елекрофотокопії паспорта, почерк на заяві від 28.07.2008 р., оригіналі форми № 1 на паспорт (почерк) - виконані однією особою, проте встановити ким, ОСОБА_6, чи іншою особою, не виявляється можливим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 203,215,1257 ЦК України, виходив з того, що при відсутності можливості встановити, чи заповіт підписаний саме ОСОБА_6, при наявності розбіжності в підписах від імені ОСОБА_6 на заповіті та в журналі реєстрації нотаріальних дій, відсутні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 дійсно висловив свою волю у заповіті від 13.10.2009 р..

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області виходив з того, що такий складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний заповідачем та належним чином посвідчений, що відповідає вимогам до форми заповіту та вимогам щодо його посвідчення, встановленим ст. 1247 ЦК України та ст.1251 ЦК України. Крім того, почеркознавчою експертизою не встановлено, що підпис на заповіті виконано не ОСОБА_6.

Розглядаючи заяву ОСОБА_2 про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами, на підставі п.2 ч.2 ст.361 ЦПК України, тобто встановлення вироком суду(постановою/ухвалою суду), що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення, колегією суддів встановлено наступне.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_5, обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрито на підставі ст. ст. 12, 49 КК України та п. 1 ч.2 ст.412 КПК України у зв'язку із закінчення строків давності.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 30.11.2012р., ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що працюючи секретарем Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області та будучи службовою особою, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, використовуючи свої повноваження всупереч інтересам служби, свідомо внесла неправдиві відомості в офіційний документ, а саме поставила підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011р. Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, тобто внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості.

ОСОБА_7, обвинувачується в тому, що працюючи головою Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області та, будучи службовою особою, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи те, що спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не підписував заповіт, відповідно у заповіті містяться неправдиві дані про успадкування майна, підписав, завірив відтиском круглої гербової печатки сільської ради та видав завідомо неправдивий заповіт від 13 жовтня 2009р. про те, що ОСОБА_6 заповів усе належне йому на день смерті майно племіннику ОСОБА_4, тобто видав завідомо неправдивий документ.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2016 року - кримінальне провадження відносно ОСОБА_4, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України закрито на підставі ст. ст. 12, 49 КК України та п.1 ч.2 ст.412 КПК України у зв'язку із закінчення строків давності.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 3011.2012р., ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він з особистих мотивів з метою отримання права спадкування за заповітом протиправно проставив підписи від імені спадкодавця ОСОБА_6 після слова «підпис» на оригіналах першого та другого примірника заповіту, укладеного від імені ОСОБА_6 13 жовтня 2009р., посвідченого Ільницьким сільським головою Турківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №25, про те, що ОСОБА_6 на випадок смерті заповідає свій житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 та все своє майно своєму племіннику ОСОБА_4.(а.с.247-248)

З огляду на наведене, вказані ОСОБА_2 обставини є нововиявленими, оскільки Рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року ґрунтується на фальшивому документі(заповіті), що встановлено Ухвалами Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2016 року та від 03 листопада 2016року про закриття кримінального провадження.

Одночасно переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заповіт заповідачем особисто не підписувався, а відтак є підстави для визнання його недійсним.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Відповідно до цієї статті заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, стаття 1247 ЦК України передбачає вимоги до форми заповіту, зокрема - складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу, а стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 364, 365 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л ил а :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року за нововиявленими обставинами задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2012 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Турківсього районного суду Львівської області від 04 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П.Цяцяк

Н.О.Шеремета