АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7295/17 Справа № 202/4535/17 Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Варенко О.П.
Категорія 59
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого Варенко О.П.,
суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах з 23.10.1984 року по 02.11.1986 року та проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан. Під час виконання свого військового обов`язку отримав осколкові поранення при вибуху міни. На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців було встановлено, що отримані ним поранення та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У 2015 році йому було встановлено 3 групу інвалідності та обмеження щодо характеру та умов праці. Після встановлення інвалідності він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. У зв`язку із інвалідністю відчуває глибокі моральні страждання та переживання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування, постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичайному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями. Не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Загострюється почуття власної неповноцінності. Не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні.
Просив стягнути з відповідача на його користь 100000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 22 жовтня 1984 року по 02 листопада 1986 року, в тому числі у складі діючої армії в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан у складі в/ч НОМЕР_1 з 02 травня 1985 року по 02 листопада 1986 року, що підтверджується довідкою Індустріального районного військового комісаріату № Г/422 від 08.12.2014 року.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 133 від 19 січня 2015 року множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя, правої ноги (контузія головного мозку 1986 рік) старшини у відставці ОСОБА_1 , наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 90 Д від 10.12.2014 року, що в подальшому призвело до розвитку наслідків перенесеної ЗЧМТ, контузії з двобічною пірамідною недостатністю, стійким цефалгічним синдромом, мнестичними порушеннями, синдромом вегето-судинної дистонії по гіпертонічному типу, пароксизмального перебігу, з астено-невротичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІст. ІХС. дисфузного кардіосклерозу, ГХ ІІ ст., 2 ст., гіпертензивного серця, середнього ризику, СН І ст. гіпертонічної ангіопатії сітківки обох очей, органічного емоційно-лабільного розладу особистості, нейроангіопатії нижніх кінцівок, ДОА правого гомілкового суглобу ПФС ІІ ст., атеросклерозу, стенозу артерій гомілок, ішемії І ст.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 005455 від 23.02.2015 року позивачу встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, яка пов`язана з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав.
Позивач не надав суду будь-яких доказів вини відповідача у спричиненні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача.
Встановивши зазначені обставини, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ушкодження здоров`я пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що завдали йому глибоких страждань, є підставою для стягнення моральної шкоди з Міністерства оборони України, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
На час проходження позивачем військової служби у період з 02 травня 1985 року по 02 листопада 1986 року в Демократичній Республіці Афганістан не діяв Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ЦК України 2003 року.
Враховуючи те, що позивач отримав поранення (травму) при виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан у період з 02 травня 1985 року по 02 листопада 1986 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності 20.12.1991 року) та ЦК України 2003 року, коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.
Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді В.С.Городнича

О.В. Лаченкова