24.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/3918/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/3918/16-ц
2/205/176/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а також зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про продовження строку та поновлення порушеного права, вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, у якій просить зобов'язати ОСОБА_1 усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, забезпечивши вільний доступ до помешкання та надавши ключі від вхідних дверей та кімнат у зазначеній квартирі.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, у якій просить:

визнати поважними причини пропуску ОСОБА_3 встановленого ст. 71 ЖК УРСР шестимісячного строку та продовжити його як такий, що порушений внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_1 до часу звернення до суду з даною зустрічною позовною заявою і поновити порушене ОСОБА_1 набуте згідно з законом ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1;

вселити ОСОБА_3 у житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1;

зобов'язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_3 ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та ключів від дверей металевої перегородки в під'їзді перед квартирами АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, забезпечивши ОСОБА_3 вільний доступ до помешкання.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а також відмовити у задоволенні зустрічних позовів.

ОСОБА_4 просив задовольнити його зустрічний позов повністю та відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позову.

ОСОБА_3 просив задовольнити його зустрічний позов повністю та відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позову.

ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічних позовів.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

07.12.1979р. Виконавчим комітетом Ленінської Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська видано ордер № 558 серії 5 на ім'я ОСОБА_7.

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради від 16.04.1999р. № 140/2 змінено умови договору найму житлового приміщення, а саме договору-найму житлового приміщення, що складається з трьох кімнат розміром 37,73 кв.м. квартири АДРЕСА_1, з померлої матері ОСОБА_7 на сина ОСОБА_1, у т.ч. брат - ОСОБА_3

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови №897-р від 26.11.2015р. АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації, яка видана КП «ЖЕП №25» ДМР за № 6841 від 15.04.2016р., на теперішній час за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1; ОСОБА_10 (донька); ОСОБА_11 (онука); ОСОБА_4 (син); ОСОБА_3 (брат); ОСОБА_2 (дружина) (а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2014р. у справі №205/2603/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10).

Рішенням Ленінського районного суду від 18.09.2014р. у справі № 205/3616/14-ц, яке набрало законної сили 30.09.2014р., задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом. Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_2 дублікатів ключів від вхідних дверей такого житлового приміщення (а.с. 31-32).

Доказів виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 у добровільному або примусовому порядку суду не надано.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК Української РСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі без поважних причин понад шість місяців не проживають у спірному житловому приміщенні.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року позивачем ОСОБА_1 у зв'язку з неприязними відносинами між ним та його дружиною ОСОБА_2, сином ОСОБА_4, було змінено замок на вхідних дверях, що встановлено рішенням Ленінського районного суду від 18.09.2014р. у справі №205/3616/14-ц, яке набрало законної сили 30.09.2014р.

На виконання вказаного судового рішення у грудні 2014 року брат відповідача ОСОБА_3 надав ключі від вхідних дверей ОСОБА_2, що підтверджується їх поясненнями у судовому засіданні та не заперечувалось іншими сторонами по справі.

24.12.2014р. ОСОБА_2 з використанням даних ключів взяла з спірної квартири майно, щодо прав на яке існує спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується зверненням позивача до правоохоронних органів та відповідним повідомлення про початок досудового розслідування від 11.04.2015р. (а.с. 115).

У зв'язку з цими подіями позивачем у грудні 2014 року повторно було змінено замки на вхідних дверях, а на початку 2015 року встановлено металеву перегородку у під'їзді перед квартирами АДРЕСА_1. Ключі від нового замка від дверей, а також від металевої перегородки не надавались відповідачам по справі, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що у грудні 2014 року позивачем не змінювався замок, а було встановлено «додатковий захисний механізм, який передбачав у собі блокування дверей», оскільки як пояснив представник позивача у судовому засіданні вказаний механізм фактично є додатковим замком, який відчиняється за допомогою окремого ключа. Щодо твердження про невикористання позивачем такого механізму з січня 2015 року суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження цього суду не надано.

Суд також критично ставиться до твердження представника позивача про те, що металева перегородка в під'їзді перед квартирами АДРЕСА_1 була встановлена не позивачем ОСОБА_1, а власником сусідньої квартири АДРЕСА_2, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду не було надано, тоді як представник позивача не заперечує факт встановлення вказаної перегородки саме у зв'язку з пограбуванням позивача у грудні 2014 року, тобто у зв'язку з діями колишньої дружини ОСОБА_2

Факт встановлення вказаної металевої перегородки саме ОСОБА_1, а також факт уникання ним зустрічі з братом ОСОБА_3 для вирішення питання щодо користування спірною квартирою, підтверджується також показами сусідів ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, допитаних судом як свідків.

Свідчення ОСОБА_16 та ОСОБА_17, допитаних судом як свідків за клопотанням позивача, не спростовують вищевказаних обставин.

Крім того, як вбачається з додаткових письмових пояснень представника позивача ОСОБА_3 від 24.01.2017р. позивачем додатково були змінені замки у спірній квартирі у травні 2016 року. Доказів надання відповідачам ключів від нових замків суду теж не надано.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що відповідач ОСОБА_3 у 2013 року уклав шлюб, а відтак з того часу припинив постійне проживання у спірній квартирі, оскільки сам по собі факт реєстрації шлюбу з іншою особою не свідчить про обрання особою іншого постійного місяця проживання. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2016р. у справі № 554/11973/15-ц.

Щодо посилання представника позивача на те, що ОСОБА_4 станом на квітень 2014 року уже не проживав у спірній квартирі, суд зазначає, що згідно з поясненнями ОСОБА_4 у цей період у зв'язку з неприязними відносинами з батьком ОСОБА_1 він фактично проживав і користувався і спірною квартирою, і квартирою його бабусі, яка розташована у цьому ж будинку, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_18

За таких обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з поважних причин не мали можливості користуватися спірною квартирою, оскільки між сторонами у справі склалися неприязні стосунки та через відсутність ключів від спірної квартири, а також металевої перегородки у під'їзді перед квартирою, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016р. у справі № 199/52/15-ц.

Оскільки судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 змінено замки на вхідних дверях, а також встановлено металевуперегородку у під'їзді перед квартирами АДРЕСА_1, ключі від яких не надано ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд доходить висновку про наявність перешкод у здійсненні вказаними особами права користування спірною квартирою, з урахуванням чого у суду наявні достатні правові підстави для задоволення зустрічних позовів у частині вимог про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачам за зустрічними позовами укористуванні квартирою шляхом забезпечення вільного доступу до квартири, надання ключів від вхідних дверей та кімнат у зазначеній квартирі, а також від відповідної металевої перегородки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на сьогоднішній день не проживає у спірній квартирі з огляду на наявні перешкоди з боку його брата ОСОБА_1, а відтак зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню також в частині вимог про його вселення у спірну квартиру.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 в частині вимог про визнання поважними причин пропуску встановленого ст. 71 ЖК УРСР шестимісячного строку та продовження цього строку, поновлення набутого права користування житловим приміщенням в спірній квартирі, оскільки такі вимоги самі по собі не є способами захисту порушених житлових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

2. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1, шляхом забезпечення вільного доступу до квартири та надання ключів від вхідних дверей та кімнат у зазначеній квартирі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

3. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про продовження строку та поновлення порушеного права, вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1, шляхом забезпечення вільного доступу до квартири та передачі ключів від вхідних дверей квартири та від дверей металевої перегородки в під'їзді між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

У задоволенні решти вимог за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний