РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Реки А.С.,

при секретарі Гапич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, який в процесі розгляду справи уточнив. Зазначив, що 20.04.2001 року помер його дідусь ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, загальною площею 4,7300 га., яка розташована на території Містківської сільської ради та грошові вклади. Дружина померлого ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, але отримала свідоцтво на спадщину лише на грошові вклади, оформити свої спадкові права на земельну ділянку за життя не встигла. 16.08.2003 року ОСОБА_3 померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок на території Містківської сільської ради Сватівського району. Місцем відкриття спадщини є с. Іванівка, Сватівського району, Луганської області. За життя ОСОБА_3, перебуваючи на лікуванні в лікарні м. Рубіжне, засвідчила 07.08.2003 року у в.о. головного лікаря лікувального закладу свій заповіт, згідно якого все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті, було заповідано позивачу. Заповіт не скасовано і не змінено. Таким чином ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29.07.2016 року було встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої 16 серпня 2003 року ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу у володіння та керування спадковим майном. 12 вересня 2016 року позивач звернувся до першої Сватівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено в звязку з тим, що оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки втрачені. Просить суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка на момент смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_3 та на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яку ОСОБА_3 прийняла у спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, але за життя не оформила спадкові права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позові. У подальшому просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав (а.с.32).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду пояснили, що подружжя ОСОБА_2 проживали вдвох в с. Іванівка, Сватівського району. Їх донька, мати позивача, давно померла, тому їм допомагав онук ОСОБА_1 Після смерті чоловіка ОСОБА_3 залишилася проживати в с. Іванівка, за нею здійснював догляд ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 20 квітня 2001 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.04.2001 року, серія 1-ЕД № 276624 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2, який помер 20.04.2001 року (а.с. 77-85), представник ОСОБА_3 за довіреністю звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Сватівський район, х. Іванівка, земельної ділянки та грошових вкладів.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Сватівському районі Луганської області від 05.12.2016 року № 9-28-99.1-28427-16, за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка загальною площею 4,7300 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072081 від 26.10.2004 року (а.с. 70, 58-59).

18.12.2001 року ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на грошові вклади (а.с. 82), на інше спадкове майно ОСОБА_3 за життя не оформила спадкові права.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_3 07 серпня 2003 року, посвідченого в.о. головного лікаря лікувального закладу м. Рубіжного, остання заповідала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті (а.с. 7). Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 8441858 та є чинним (а.с. 41).

16.08.2003 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.08.2003 року, серія 1-ЕД № 385072 (а.с. 5).

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 відсутні (а.с. 40).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом згідно положень ст. 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29.07.2016 року було встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої 16 серпня 2003 року ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу у володіння та керування спадковим майном (а.с. 15-16).

У відповідності до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріусу за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Сватівському районі Луганської області від 09.11.2016 року № 9-28-0.4-2635/15-16, за ОСОБА_3 зареєстрована земельна ділянка загальною площею 4,7300 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072082 від 27.09.2004 року (а.с. 44, 60-61).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, однак нотаріус Першої Сватівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_8 відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів, про що виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 870/0232 від 12.09.2016 року (а.с.21).

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У випадку відмови нотаріуса у оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Згідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно положень п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК України право власності

на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 була власником земельної ділянки загальною площею 4,73 га., розташованої на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка на момент смерті належала на їй праві приватної власності та земельної ділянки загальною площею 4,73 га., розташованої на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яку ОСОБА_3 прийняла у спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, але за життя не оформила спадкові права, і зі смертю ОСОБА_3 вказане право не припинилося, та, як наслідок, позивач не позбавлений права вимоги про визнання за ним права власності на земельні ділянки як спадкоємець за заповітом.

Іншим шляхом встановити своє право спадкоємець позбавлений можливості, оскільки державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналів державних актів.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1220, 1233, 1234, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст.ст. 125, 126, 131 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності у порядку спадкування після померлої 16 серпня 2003 року ОСОБА_3 на на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка на момент смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_3 відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072082 та на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області (державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072081 на імя ОСОБА_2), яку ОСОБА_3 прийняла у спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, але за життя не оформила спадкові права.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення було складено та підписано 10.02.2017 року.

Суддя А.С.Река