У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., МазурЛ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Сумської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 серпня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 13 лютого 2015 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб був розірваний. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей.

Під час шлюбу з відповідачем за спільні сімейні кошти вони придбали автомобіль «Kia Rio», вартістю 190 000 грн, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_5 самостійно розпорядився транспортним засобом, продавши його іншій особі, однак половину отриманих від продажу коштів їй не віддав.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вищевказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на компенсацію половини його вартості, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти у сумі 80 000 грн, що становить 1/2 вартості автомобіля на момент його продажу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 13 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 80 000 грн в якості компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Kia Rio», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, для укладення одним із подружжя договору щодо цінного майна має бути письмова згода іншого з подружжя (ч. 3 ст. 65 СК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-7цс15 від 8 квітня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивачки, а тому дійшов правильного висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про те, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, отримані у дар від матері, не підтвердженні належними та допустимим доказами у справі (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
І.М. Завгородня
Л.М. Мазур