АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/995/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції:Ул»яновська О.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволено частково.

Встановлено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкування батька з малолітньою дитиною, а саме: у присутності матері щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та щопонеділка з 13 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 51 грн.21 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року змінити, задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції необґрунтоване та незаконним через неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильної оцінки доказів, ухвалене з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що з мотивувальної частини рішення суду не зрозуміло з яких підстав суд першої інстанції відмовив у задоволенні його позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою та її вихованні. Судом не враховано його доводи про те, що з вини відповідачки він майже рік взагалі не бачиться з донькою, що і змусило його звернутися з позовом до суду. Обгрунтовуючи свої висновки щодо визначення способу участі його, як батька у спілкуванні з своєю донькою в присутності матері, суд першої інстанції послався на неймовірну можливість безперешкодного перетинання батьком разом з дитиною кордону України. Такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону, не доведений належними та допустимими доказами, не відповідає висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та принципу рівності прав та обов»язків батьків щодо дитини, встановленому ст. 149 Сімейного Кодексу України. Ухвалюючи рішення суд не вивчив матеріали справи, не врахував стосунки, які склались між ним та матір»ю дитини, ймовірність виникнення конфліктів між батьками, які позначатимуться на психіці дитини і можуть привести до її травмування. Судом не було також враховано при ухваленні рішення ті обставини, що він майже 25 років проживає в Україні на законних підставах, правопорушень не скоював, до відповідальності не притягувався, має тут рухоме і нерухоме майно, ніколи не ставив питання про визначення місця проживання дитини з ним, переконаний, що донька повинна проживати з матір»ю, але він, як батько має право на повноцінне спілкування з донькою без участі колишньої дружини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду 1-ї інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності представника третьої особи .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1996 року по 18.04.2016 року.

Від шлюбу вони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню дочку ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу « Академічний-17» від 07.07.2016 року, за № 19, в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 ( мати), ОСОБА_4- син та ОСОБА_3- дочка. Батько дітей ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки №492/2014 «Про реєстрації особи громадянином України» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України з 01.02.2008 року.

Згідно відповіді Посольства Ісламської Республіки Іран від 27.09.2016 року за №15849, Консульським відділом Посольства Ісламської Республіки Іран в Україні громадянину Ірану ОСОБА_1 було видано внутрішній паспорт Ісламської Республіки Іран на ім'я його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітня ОСОБА_3 навчається в 3-А класі гімназії № 287 м.Києва.

Відповідачка ОСОБА_2 з 2012 року працює в гімназії № 287 м.Києва вчителем початкових класів, характеризується позитивно.

Позивач ОСОБА_1 є приватним підприємцем.

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Свою позовну заяву мотивував тим, що він намагається налагодити нормальний зв'язок з неповнолітньою донькою ОСОБА_3, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей, забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку, однак з грудня 2015 року ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у нормальному спілкуванні з донькою, позбавляє його можливості спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні, що порушує його права, як батька.

Задовольняючи частково позовні вимоги, встановлюючи спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкування батька з малолітньою дитиною, а саме: у присутності матері щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та щопонеділка з 13 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв., відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні доказам та вимогам закону, з огляду на наступне.

В Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Принцип 6-й Декларації прав дитини встановлює, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини, також, визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Сімейний Кодекс України також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК Українивстановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (чч.1, 2 ст.159 СК України).

З досліджених доказів судом встановлено, що після розлучення батьків їх донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матір»ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1. Мати працює вчителем початкових класів в гімназії № 287 м.Києва, характеризується позитивно.

Батько дитини ОСОБА_1 зареєстрований та проживає окремо в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2, житлово-побутові умови проживання батька є задовільними, в квартирі належним чином облаштовані кімнати для дітей. Проте, в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з донькою.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

22 березня 2016 року Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, було надано висновок за №107-1562/40, яким визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: щонеділі з 10-00 годин до 18-00 годин; щопонеділка з 13-30 годин до 15-00 годин; два тижні спільного відпочинку в літній період під час шкільних канікул дитини.

В листах від 08.09.2016 року та від 25.10.2016 року Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, підтримала вказаний висновок щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не погодившись з висновком органу опіки і піклування, встановивши спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкуванням батька з малолітньою дитиною у присутності матері щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та щопонеділка з 13 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв., суд першої інстанції послався на те, що враховує неймовірну можливість безперешкодного перетинання кордону батька з дитиною, саме такий порядок зустрічей з дитиною буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері на виховання та спілкування з дитиною.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами, зробленими без врахування характеру взаємовідносин колишнього подружжя.

Так, в рішенні суду не зазначено, на підставі яких доказів суд прийшов до висновку про існування неймовірної можливості безперешкодного перетинання кордону батька з дитиною. Таке твердження суду не ґрунтується на вимогах закону, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України

після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами

України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 з подальшими змінами, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із

зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка

про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного

кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Відповідно до зазначених вище вимог Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, перетин державного кордону громадянином України, який не досяг 16-ти річного віку, можливий в певних пунктах пропуску, при пред»явленні відповідних документів ( нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків, чи відповідного рішення суду), а тому доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду щодо наявності неймовірної можливості безперешкодного перетинання батьком із дитиною кордону України, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Іншого обґрунтування не погодження з висновком органу опіки та піклування, рішення суду не містить.

Колегія суддів вважає, що висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, за №1071562/40 від 22.03.2016 року складений з дотриманням вимог діючого законодавства, уповноваженим на те органом, а тому будь-яких підстав та обставин, які ставили б під сумнів об'єктивність та правильність даного висновку немає.

Обгрунтованими колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо визначення часів спілкування батька з дочкою в присутності матері, оскільки батьки мають рівні права та обов»язки щодо їх дитини, проте, відповідачка обмежує права позивача в частині його спілкування з дочкою, погоджується на спілкування батька з дитиною лише в її присутності. Зі змісту ст. 159 СК України вбачається, що лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідачка та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що інтереси дитини вимагають того, щоб її спілкування з батьком відбувалось в присутності матері.

Часи спілкування батька з дитиною суд визначив відповідно до висновку органу опіки та піклування і такий висновок суду колегія суддів вважає обґрунтованим, так як вимоги позивача про визначення йому часу спілкування з дочкою кожної неділі та понеділка- з 12 години неділі до 20 години понеділка, з урахуванням 8 річного віку дитини, її навчання в школі та відвідування додаткових занять і спортивних секцій, вимагатимуть додаткових зусиль для організації життя та діяльності дитини.

Рішення суду першої інстанції не містить обгрунтування висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог про надання позивачу двох тижнів спільного відпочинку з дочкою в літній період під час шкільних канікул дитини.

З урахуванням особи батька, віку дитини, досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів вважає, що відмова суду у задоволенні вимог про надання позивачу двох тижнів спільного відпочинку з дочкою в літній період під час шкільних канікул дитини є безпідставною і вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про надання йому дозволу спілкування з дочкою під час перерв між заняттями в школі за місцем навчання дитини з 01 січня 2016 року, то вони задоволенню не підлягають, так як відволікатимуть дитину від навчального процесу.

Враховуючи вказані обставини та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, зобов»язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини- ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1, визначеннябатькові ОСОБА_1 порядкуучасті у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлення наступного графіку їх побачень: кожної неділі з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; кожного понеділка з 13 години 30 хвилин до 15 години 00 хвилин; два тижні спільного відпочинку в літній період під час шкільних канікул дитини. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн.

Керуючись ст.ст.19, 141, 153, 157 СК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини- ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити батькові ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний графік їх побачень:

кожної неділі з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин;

кожного понеділка з 13 години 30 хвилин до 15 години 00 хвилин;

два тижні спільного відпочинку в літній період під час шкільних канікул дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий: Судді: