Номер провадження: 22-ц/785/429/17
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ТОВ «Український лізинговий фонд», звернувшись 26 лютого 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_3 укладено Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року, за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах лізингу у тимчасове володіння та користування за плату рухоме майно, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору та відповідно до Графіку платежів. На виконання Договору №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року ТОВ «Український лізинговий фонд» придбано предмет лізингу автомобіль марки «CITROEN C-Elysee», шасі НОМЕР_1 номер державної реєстрації НОМЕР_2, зареєстрований 17 вересня 2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, та передав його у користування ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі від 18 вересня 2013 року. Позивач ТОВ «Український лізинговий фонд» зазначив, що відповідач ОСОБА_3 оплатила авансовий платіж та певний час належним чином оплачувала лізингові платежі з урахуванням суми курсової різниці, однак з квітня 2015 року припинила виконувати зобов'язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу, утворивши тим самим заборгованість. Листом-вимогою від 31 березня 2015 року запропоновано в досудовому порядку врегулювати спір щодо заборгованості, проте вимога задоволена не була. 27 квітня 2015 року ТОВ «Український лізинговий фонд» направив ОСОБА_3 письмове повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу та повернення предмету лізингу протягом семи днів з дати направлення повідомлення. Вимога про повернення предмету лізингу добровільно виконана не була, тому предмет лізингу вилучено в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Посилаючись на вказані обставини, розірвання з 15 жовтня 2015 року Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року, позивач ТОВ «Український лізинговий фонд» просив стягнути з ОСОБА_3 борг по оплаті лізингових платежів за період з 27 квітня 2015 року по 15 жовтня 2015 року (дату розірвання договору) в сумі 45031,61 грн., пеню у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання по оплаті лізингових платежів за період дії договору в розмірі 10250,95 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 618,38 грн., інфляційні втрати на суму заборгованості по оплаті лізингових платежів в сумі 1186,80 грн., штраф за несвоєчасну сплату лізингових платежів в сумі 6754,71 грн., додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса в сумі 1700,00 грн., а всього стягнути 65542,45 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. (т.1 а.с.2-6).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, звернувшись 13 травня 2016 року до суду з зустрічним позовом, вказала, що Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року нотаріально не посвідчено, що вказує на його нікчемність в силу положень статті 220 ЦК України; у ТОВ «Український лізинговий фонд» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб; зміст спірного договору не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та приписам, встановленим статтею 18 Законом України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила визнати Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року недійсним з моменту його вчинення, в порядку застосування наслідків нікчемного та недійсного правочину стягнути з ТОВ «Український лізинговий фонд» на її користь сплачені за договором фінансового лізингу лізингові платежі в сумі 172490,65 грн.(т.1 а.с.67-72).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Український лізинговий фонд» (т.1 а.с.150).

Позивач ТОВ «Український лізинговий фонд» зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав (т.1 а.с.188-189).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року позов ТОВ «Український лізинговий фонд» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість за договором фінансового лізингу в загальній сумі 65542,45 грн. судові витрати в сумі 1378,00 грн.; в задоволенні зустрічного позову відмовлено (т.1 а.с.229-233).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Український лізинговий фонд» та про задоволення її ОСОБА_3 зустрічного позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановленою, що між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_3 укладено Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року (т.1 а.с.7).

Згідно пункту 1.1 Загальних умов Договору фінансового лізингу (Додаток №3 до Договору) лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах лізингу у тимчасове володіння та користування за плату майно (предмет лізингу), найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Специфікації (Додаток №2 до Договору), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору та відповідно до Графіку внесення лізингових платежів (Додаток №1 до Договору) т.1 а.с.7зв.-21).

На виконання Договору фінансово лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року ТОВ «Український лізинговий фонд» придбано транспортний засіб автомобіль марки «CITROEN C-Elysee», шасі НОМЕР_1 номер державної реєстрації НОМЕР_2, зареєстрований 17 вересня 2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, який передано як предмет лізингу ОСОБА_3, що підтверджено актом приймання-передачі предмету лізингу від 18 вересня 2013 року до Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року (т.1 а.с.22, 23).

Графіком внесення лізингових платежів, що є Додатком №1 до Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року, визначено авансовий платіж датою оплати 12 жовтня 2013 року в сумі 60600,00 грн., винагороду (комісію) лізингодавця в сумі 3030,00 грн. та поточні лізингові платежі, починаючи з 27 жовтня 2013 року по 27 вересня 2018 року (т.1 а.с.7зворот-8). Відповідно до статті 2 Загальних умов Договору фінансового лізингу лізингоодержувач повинен сплачувати лізингові платежі, які складаються з авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду (комісію) лізингодавця, в порядку, строки та у розмірі згідно з Графіком внесення лізингових платежів (зі змінами згідно Додаткових угод), з урахуванням суми курсової різниці відповідно до пункту 8.4 Договору.

ОСОБА_3 оплатила авансовий платіж та сплатила поточні лізингові платежі в повному обсязі з урахуванням суми курсової різниці відповідно до пункту 2.6 Загальних умов Договору до квітня 2015 року.

Керуючись частиною 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та пунктом 11.4 Договору ТОВ «Український лізинговий фонд» 27 квітня 2015 року письмово повідомив ОСОБА_3 про відмову від Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року та повернення предмета іпотеки транспортного засобу автомобіль марки «CITROEN C-Elysee», шасі НОМЕР_1 номер державної реєстрації НОМЕР_2, протягом 7 днів з дати направлення повідомлення. Лист-повідомлення отримано ОСОБА_3 нарочно (т.1 а.с.25).

Згідно пункту 11.6 Генерального договору фінансового лізингу датою розірвання Договору вважається дата фактичної передачі предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю (дата повернення) або дата вилучення предмета лізингу шляхом підписання акту повернення майна з фінансового лізингу.

Вимога про повернення предмета лізингу ОСОБА_3 не виконана, ТОВ «Український лізинговий фонд» реалізовано право на вилучення (повернення) предмета лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. від 10 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №884. Виконавчий напис звернуто до примусового виконання, постановою ВП №47920478 від 23 червня 2015 року головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Боржемського С.І. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №884 від 10 червня 2015 року про вилучення у ОСОБА_6 на корить ТОВ «Український лізинговий фонд» транспортного засобу автомобіля марки «CITROEN C-Elysee», шасі НОМЕР_1 номер державної реєстрації НОМЕР_2. Акт повернення (вилучення) майна з фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року в зв'язку з відмовою (розірванням) за ініціативою лізингодавця складено 15 жовтня 2015 року (т.1 а.с.26,29,30).

Таким чином, Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року вважається розірваним з 15 жовтня 2015 року.

Відповідно до пункту 11.8 Загальних умов Договору вилучення предмету лізингу та відмова (розірвання) від договору не звільняє від сплати всіх нарахованих на момент вилучення та/або відмови (розірвання) від Договору, але не сплачених платежів передбачених Договором, в тому числі не сплаченої суми штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків, в тому числі витрат, пов'язаних з вилученням предмета лізингу.

Станом на 15 жовтня 2015 року (дату розірвання договору) несплаченими були рахунок №77492 від 27 квітня 2015 року на суму 4648,68 грн., рахунок №82345 від 27 травня 2015 року на суму 8076,73 грн., рахунок №87743 від 30 червня 2015 року на суму 7880,18грн., рахунок №92683 від 27 липня 2015 року на суму 8321,94 грн., рахунок №98414 від 27 серпня 2015 року на суму 8020,43 грн., рахунок №103256 від 28 вересня 2015 року на суму 8083,65 грн., а всього несплаченими поточні лізингові платежі в загальній сумі 45031,61грн. (т.1 а.с.31-36).

Відповідно до пункту 2.6 Загальних умов Договору лізингові платежі, що підлягають виплаті згідно з Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку.

Умовами пункту 7.7.1 Загальних умов Договору фінансового лізингу сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів за період дії Договору пеня нарахована в сумі 10250,95 грн.:

на суму боргу 4648,68 грн., період прострочення 28 квітня 2015 року - 27 жовтня 2015 року, кількість днів прострочення 183, розмір облікової ставки НБУ 30%, 27%, 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,164, 0,148, 0,121, сума пені за період прострочення 1309,78 грн.;

на суму боргу 8076,73 грн., період прострочення 28 травня 2015 року - 27 листопада 2015 року, кількість днів прострочення 184, розмір облікової ставки НБУ 30%, 27%, 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,164, 0,148, 0,121, сума пені за період прострочення 2179,17 грн.;

на суму боргу 7880,18 грн., період прострочення 28 червня 2015 року - 27 грудня 2015 року, кількість днів прострочення 183, розмір облікової ставки НБУ 30%, 27%, 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,164, 0,148, 0,121, сума пені за період прострочення 2009,55 грн.;

на суму боргу 8321,94 грн., період прострочення 28 липня 2015 року - 27 січня 2016 року, кількість днів прострочення 184, розмір облікової ставки НБУ 30%, 27%, 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,164, 0,148, 0,121, сума пені за період прострочення 2022,80 грн.;

на суму боргу 8020,43 грн., період прострочення 28 серпня 2015 року - 27 січня 2016 року, кількість днів прострочення 153, розмір облікової ставки НБУ 27%, 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,148, 0,121, сума пені за період прострочення 1540,80 грн.;

на суму боргу 8083,65 грн., період прострочення 28 вересня 2015 року - 27 січня 2016 року, кількість днів прострочення 122, розмір облікової ставки НБУ 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ % в день 0,121, сума пені за період прострочення 1188,85 грн..

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

Розрахунок 3% річних від простроченої суми становить 618,38 грн.: (4648,68 грн. х 3% х 183/365/100) + (8076,73 грн. х 3% х184/365/100) + (7880,18 грн. х 3% х 183/365/100) + (8321,94 грн. х 3% х184/365/100) +(8020,43 грн. х 3% х153/365/100) + (8083,65 грн. х 3% х 122/365/100) = 69,92 грн. + 122,15 грн. + 118,53 грн. +125,86 грн. +100,86 грн. + 81,06 грн. = 618,38 грн.).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на виконання кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційне збільшення суми боргу становить 1186,80 грн. (46218,41грн.-45031,61грн. = 1186,80 грн.):

період заборгованості 28 квітня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,045, сума боргу 4648,66 грн., інфляційне збільшення суми боргу 209,61 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 4858,29 грн.;

період заборгованості 28 травня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,023, сума боргу 8076,73 грн., інфляційне збільшення суми боргу 182,48 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 8259,21 грн.;

період заборгованості 28 червня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,019, сума боргу 7880,18 грн., інфляційне збільшення суми боргу 145,94 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 8026,12 грн.;

період заборгованості 28 липня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,029, сума боргу 8321,94 грн., інфляційне збільшення суми боргу 239,73 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 8561,67 грн.;

період заборгованості 28 серпня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,037, сума боргу 8020,43 грн., інфляційне збільшення суми боргу 297,59 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 8318,02 грн.;

період заборгованості 28 вересня 2015 - 27 січня 2016 року, сукупний індекс інфляції за період 1,014, сума боргу 8083,65 грн., інфляційне збільшення суми боргу 111,45 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 8195,10 грн.

Умовами пункту 7.1.2 Загальних умов Договору фінансового лізингу у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, крім пені, передбаченої пунктом 7.1.1 Договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів - у розмірі 15% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості.

Штраф становить 6754,71 грн.

Відповідно до умов пункту 11.8 Загальних умов Договору фінансового лізингу в разі відмови (розірвання) від Договору за рахунок лізингоодержувача здійснюються всі витрати, понесені лізингодавцем у зв'язку з виконанням цього Договору (в тому числі, витрати на здійснення виконавчого напису нотаріуса тощо).

За вчинену нотаріальну дію по складанню приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. виконавчого напису від 10 червня 2015 року сплачено 1700,00 грн. (т.1 а.с.26-28).

Ухвалюючи рішення на підставі вищевказаних фактів, суд першої інстанції вважав встановленими виниклі між сторонами правовідносини фінансового лізингу. Задовольняючи вимоги первісного позову, суд виходив з припинення лізингоодержувачем з квітня 2015 року виконання зобов'язань по оплаті згідно Договору фінансового лізингу, розірвання лізингодавцем Договору фінансового лізингу з 15 жовтня 2015 року, обов'язку лізингоодержувача сплатити прострочену заборгованість з оплати лізингових платежів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, неустойку (пеня, штраф), витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса тощо. Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову, суд виходив з відсутності підстав для визнання Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року недійсним, застосування наслідків нікчемного та недійсного правочину, стягнення сплачених лізингових платежів тощо.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. Правовідносини регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», нормами Цивільного кодексу України про лізинг, оренду (найм), купівлю-продаж, поставку тощо. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір лізингу є різновидом майнового найму, але оскільки ним опосередковується підприємницька діяльність з передачі майна в користування, він близький до оренди, тому до договору лізингу відповідно до положень частини 2 статті 806 ЦК України застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей законодавства про лізинг. Договір лізингу укладається у формі двостороннього правочину між лізингодавцем і лізингоодержувачем. Між лізингодавцем та продавцем майна укладається окремий договір на поставку чи купівлю-продаж предмета лізингу, тому до відносин лізингу застосовуються також загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні положення про найм, передбачені статтями 759-773 ЦК України, які частково регулюють лізингові відносини, не містять вимоги про нотаріальне посвідчення договору найму. Щодо статті 799 ЦК України, то дана норма не входить в «загальні положення про наймі (оренду)», застосовується така безпосередньо до договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. У сенсі положень статті 806 ЦК України договір лізингу є змішаним договором, в якому присутні елементи договору оренди, купівлі-продажу, поставки, тому застосовувати до договору фінансового лізингу статтю 799 ЦК України як спеціальну норму права щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору безпідставно. Закон України «Про фінансовий лізинг», Цивільний кодекс України, інші цивільно-правові акти не передбачають обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, відтак, у сенсі положень частини 4 статті 209 ЦК України питання нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу сторонами договору вирішується на власний розсуд. В справі відсутні докази того, що ОСОБА_3 під час укладення договору фінансового лізингу вимагала його нотаріального посвідчення, відповідно, сторони уклали договір у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Правова позиція, викладена в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15 в частині нікчемності договору не може бути напряму застосована в даній справі для визнання договору фінансового лізингу нікчемним через відсутність нотаріального посвідчення такого, оскільки в даному випадку між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_3 виникли цивільно-правові відносини на підставі договору фінансового лізингу, а не цивільно-правові відносини на підставі договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи (т.1 а.с.246-259).

Так як договір фінансового лізингу не є тотожним договору найму транспортного засобу, то навіть якщо й виходити з того, що має місце нікчемність користування транспортним засобом, то це не має наслідком недійсності інших частин договору фінансового лізингу як правочину, оскільки ні до договору лізингу, ні до договору купівлі-продажу транспортного засобу, на до договору поставки тощо як складових обов'язковість нотаріального посвідчення не передбачена. Крім того, договір лізингу відсилає до норм матеріального права, що регулюють загальні положення про найм (оренду), а не до норм матеріального права, що регулюють договір найму транспортного засобу, загальні ж положення про найм (оренду) не передбачають обов'язковість нотаріального посвідчення договору найму. У правовідносинах, що виникли, спеціальним законом є Закон України «Про фінансовий лізинг», а не стаття 799 ЦК України, відтак, слід виходити з того, що спеціальний Закон також не передбачає обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Слід звернути увагу й на те, що вимога ОСОБА_3 про недійсність, нікчемність тощо договору як правочину заявлена після розірвання договору, та обставина, що Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року є таким, що розірваний 15 жовтня 2015 року, не є спірною.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч.2 ст.215 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Правові підстави для визнання Договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року нікчемним відсутні.

Апелянт вважає, що ТОВ «Український лізинговий фонд» не має статусу фінансової установи, тому не вправі укладати договори фінансового лізингу. Доводи безпідставні з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначається законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах компетенції.

Таким чином, правомірність укладення ТОВ «Український лізинговий фонд» договору фінансового лізингу підтверджується спеціальними нормами регулятора, що передбачають можливість здійснення юридичною особою такої діяльності без отримання статусу фінансової установи та ліцензії. Лізингова компанія є юридичною особою, суб'єктом господарювання, який за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, але має право надавати послуги фінансового лізингу, взяття на облік в Нацфінпослуг передбачає внесення інформації про юридичну особу - лізингову компанію в список юридичних осіб, які мають право надавати фінансові послуги. Лізингова компанія ТОВ «Український лізинговий фонд» є зареєстрованою як юридична особа, взятою 27 жовтня 2011 року на підставі рішення №666 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на облік Нацфінпослуг як компанія, яка не є фінансовою, але має право надавати фінансову послугу як то фінансовий лізинг, що підтверджується довідкою ФЛ №458 від 11 березня 2014 року про взяття на облік юридичної особи (т.1 а.с.191).

Апелянт вважає, що зміст договору фінансового лізингу не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Доводи безпідставні з огляду на наступне.

Стаття 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає складові, які має містити договір. Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року за змістом відповідає вимогам Закону. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи, фінансові установи зобов'язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» надати таку інформацію. ОСОБА_3 не надано доказів того, що вона як клієнт затребувала таку інформацію в письмовому вигляді і що така надана не була. Згідно пояснень лізингової компанії інформація була дана менеджерами в порядку консультації, ОСОБА_3 дана позиція не спростована, крім того, інформація щодо діяльності лізингової компанії міститься на сайті ТОВ «Український лізинговий фонд».

Апелянт вважає, що зміст договору фінансового лізингу не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про захист прав споживачів». Доводи безпідставні з огляду на наступне.

Пунктом 2.12 Загальних умов договору фінансового лізингу визначено, що загальна вартість предмета лізингу, передбачена пунктом 3.3 Договору до моменту підписання Акта приймання-передачі предмета лізингу, може змінюватися (корегуватися) внаслідок настання перелічених подій. Підстави корегування вартості предмета лізингу передбачені в пунктах 2.12.1-2.12.2. Згідно пункту 2.13 Загальних умов у період терміну дії Договору розмір лізингових платежів також може збільшуватися (індексуватися) у випадках, відповідно до пункту 2.13.1 - 2.13.5. Всі ці умови стосуються тих подій, які можуть і не настати, а у випадку настання сторони укладають додаткову угоду та погоджують зміну. Проте, на час розгляду спору жодна з цих подій не мала місце і вже не буде мати в силу розірвання Договору.

Пунктом 8.4 Договору фінансового лізингу, пунктом 2.6 Загальних умов передбачено, що сторони погоджуються з тим, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті) за встановленою формулою.

Тобто, сторони погодили, що лізинговий платіж буде коригуватися відповідно до зміни курсу гривні до долара США, відтак, односторонньої зміни лізингового платежу немає. Сплату лізингових платежів за такою схемою ОСОБА_3 погодила, підписавши Договір фінансового лізингу, та тривалий час, а саме до квітня 2015 року обов'язок по сплаті лізингових платежів виконувала.

Апелянт вважає, що пункт 11.9 Загальних умов договору фінансового лізингу є недійсним з підстав пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи безпідставні з огляду на наступне.

У сенсі вказаної норми Закону несправедливою умовою договору є надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). В даному випадку ТОВ «Український лізинговий фонд» виконав зобов'язання як то придбав на основі побажань ОСОБА_3 предмет лізингу транспортний засіб автомобіль марки «CITROEN C-Elysee», шасі НОМЕР_1 номер державної реєстрації НОМЕР_2, зареєстрований 17 вересня 2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, який передав як предмет лізингу ОСОБА_3 по акту приймання-передачі предмету лізингу від 18 вересня 2013 року. ОСОБА_3 користувалась предметом лізингу до 15 жовтня 2015 року. Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року розірвано 15 жовтня 2015 року внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань.

Згідно частини 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 11.9 Загальних умов у разі вилучення Предмета лізингу, розірвання Договору з причин, зазначених у Договорі та/або законодавстві України, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають, оскільки є платою за володіння і користування предметом лізингу.

Договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 9 вересня 2013 року розірваний 15 жовтня 2015 року, тому визнання договору недійсним на майбутнє безпідставно, бо договір розірвано (постанова ВСУ від 19 серпня 2014 року) (т.1 а.с.192).

ОСОБА_3 не довела обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень проти вимог ТОВ «Український лізинговий фонд». Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич