УХВАЛА

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати - ОСОБА_4 На день відкриття спадщини їй належало наступне спадкове майно: будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та земельний пай розміром 19,17 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), який перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дністер» у с. Лука Калуського району Івано-Франківської області згідно зі свідоцтвом про право на земельну частку (пай).

14 листопада 2013 року ОСОБА_4 зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла йому. Він своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном, яким користується до цього часу. У видачі свідоцтва про право на спадщину Калуською районною державною нотаріальною конторою йому було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_3, а саме: на будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, в який входить: житловий будинок під літ. «А», літня кухня під літ. «Б», стодола під літ. «В», сарай під літ. «Г», стайня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», убиральня під літ. «Є», сарай під літ. «Ж», ворота під № 1, огорожа під № 2-4, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4; земельний пай розміром 19,17 в умовних кадастрових гектарах, який перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дністер» у с. Лука Калуського району Івано-Франківської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вступив у володіння спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, яка склала на нього заповіт, подавши заяву в нотаріальну контору, та отримавши відмову через відсутність документів на майно, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно наявність якого доведена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження того, що майно, на яке просить визнати право власності позивач, належало спадкодавцю - ОСОБА_4 При цьому рішення суду можливо стосується прав та обов'язків ОСОБА_5 та інших спадкоємців, які не були залучені до участі у справі.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4

Згідно з довідкою Луківської сільської ради від 3 червня 2015 року ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживала у АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 належить земельний пай розміром 19,17 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дністер» у с. Лука Калуського району Івано-Франківської області.

Згідно заповідального розпорядження від 14 листопада 2013 року усе своє майно ОСОБА_4 заповіла позивачу.

Калуська районна державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Згідно з копією технічного паспорту об'єктами будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 є: житловий будинок - літ. «А», «А1», літня кухня - літ. «Б», стодола - літ. «В», сарай - літ. «Г», стайня літ. «Д», сарай літ. «Е», убиральня - літ. «Є», сарай - літ. «Ж», ворота № 1, огорожа № 2-4.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5, якого не було залучено до участі у справі, зареєстрований у спірному будинку з 1967 року в складі сім'ї, будинок можливо є колгоспним двором і на даний час ОСОБА_5 проживає у вказаному будинку один.

При цьому судом взято до уваги довідку від 8 червня 2016 року, видану виконкомом Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, в якій зазначено, що ОСОБА_5 зареєстрований у житловому будинку (колгоспний двір) - АДРЕСА_1, з 1967 року в складі сім'ї: ОСОБА_6 - тесть, голова двору; ОСОБА_7 - теща; ОСОБА_8 - дружина; ОСОБА_3 - родич (згідно даних погосподарської книги № 10, 1967-1970 роки).

У 1977 році ОСОБА_3 вибув зі складу сім'ї у зв'язку із одруженням (дані погосподарської книги № 18 на 1977-1979 роки).

У 1986 році на місці старого житлового будинку побудований новий житловий будинок і числився, як колгоспний двір, у якому проживали ОСОБА_6 - тесть, ОСОБА_7 - теща, ОСОБА_9 - дружина (погосподарська книга № 13, 1986-1990 роки).

У ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, після смерті якої залишився проживати в господарстві один ОСОБА_5

Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги довідку від 9 червня 2016 року, видану виконкомом Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, згідно з якою рішення про визнання права власності на колгоспні та робітничі будинковолодіння за період 1989-1993 роки сільською радою не приймалися і свідоцтва права власності не видавалися.

Дійшовши висновку про можливу належність спірного будинку до колгоспного двору, та, що можливо є інші спадкоємці, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не дослідив матеріали справи, не надав належної правової оцінки усім доказам, які містяться в матеріалах справи.

Отже, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна довести, що на час розгляду справи вона вже є належним спадкоємцем і має право апеляційного оскарження, якщо рішення суду впливає на її права та обов'язки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик