Справа № 444/1457/17
Провадження № 2/444/803/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

14 листопада 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мартинишин Я. М.,

секретар судового засідання Луців І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Гійченської сільської ради, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора , Жовківська РДА про визнання права власності на нерухоме майно та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом про визнання за ними в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, 10 травня 2015 року помер ОСОБА_3.

10.08.2006 року померла ОСОБА_4, яка була дружиною ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про шлюб.

30.01.2007 року помер ОСОБА_5, який був сином ОСОБА_3, що стверджується його свідоцтвом про народження.

Після їх смерті залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 77 по вул. Шевчнка в с. Гійче Жовківського р-ну Львівської обл.

13.01.2009 р. ОСОБА_3 склав в користь ОСОБА_1 заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Гійченської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 1.

Зі змісту згаданого заповіту вбачається, що останній все майно заповів ОСОБА_1

З довідки Гійченської сільської ради від 18.05.2015 р. № 676 вбачається що будинковолодіння № 77 по вул.Шевченка в с.Гійче значиться як суспільна група колгоспний двір. Членами колгоспного двору станом на 30.06.1990р. були ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Рішенням виконавчого комітету Гійченської сільської ради Жовківського району від 28.05.2015 року №18 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору по вул. Шевченка,77 в с.Гійче Жовківського р-ну» розподілено між членами колишнього колгоспного двору.

Відповідно до довідок Гійченської сільської ради від 03.05.2017 р. № 477,476 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали до дати своєї смерті з ОСОБА_3.

Таким чином ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини та сина.

Тобто на дату його смерті ОСОБА_2 належало 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 77 по вул.Шевченка в с.Гійче.

Коли ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори то нотаріус видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину згаданого вище житлового будинку та отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/4 частини вказаного будинковолодіння, оскільки у ОСОБА_2 не було зареєстровано право власності на 2/4 частини згаданого будинку, як спадщину після смерті дружини та сина.

ОСОБА_2 станом на 30.06.1990 рік проживав у згаданому будинку так і продовжує проживати у ньому до сьогоднішнього дня та є членом колгоспного двору, тому у даному будинку йому належить 1/4 частина такого.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося наступне спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 072722 виданим на ім»я ОСОБА_6.

Однак оригінал сертифікату ОСОБА_6 було втрачено.

Тому було видано довідку Гійченської сільської ради від 03.05.2017р.№ 475, якою стверджуються згадані обставини.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складала. До дати смерті проживала зі своїм чоловіком та вели спільне господарство.

Позивач ОСОБА_7 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі мені відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий нами сертифікат не відповідає закону та відсутній його оригінал.

Тоді ОСОБА_7 звертався до Жовківської РДА про видачу нам нового сертифікату на ім»я ОСОБА_6 однак мені також було відмовлено.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. №801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім.»я померлого.

Позивач звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом. А тому позивачі просять задоволити їх позов.

Позивачі в судове засідання не прибули , однак на адресу суду подали письмові заяви в яких позовні вимоги підтримали та просили суд справу розглядати за їх відсутності .просять суд їх позовні вимоги задоволити.

Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не прибули , хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені.

Однак, відповідачем ОСОБА_8 сільською радою та Рава-Руською державною нотаріальною конторою надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачів та розгляд справи у відсутності їх представників. Окрім того Рава-Руською ДНК на адресу суду надіслано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер 10.05.2015 року, також надано листа , що після смерті ОСОБА_4 померлої 10.08.2016 року та після смерті ОСОБА_5, померлого 30.01.2007 року - спадкові справи не заводилась.

Оглянувши письмові заяви сторін, суд приходить до висновку що справу слід розглядати за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст.ст. 16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Із свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 389108 від 12.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 помер 10.05.2015 року.

З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 085758 від 31.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_5 помер 31.01.2007 року.

З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 054592 від 10.08.2006 року вбачається, що ОСОБА_4 померла 11.08.2006 року.

З свідоцтва про народження серії № 486170 від 01.06.1990 року вбачається, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_3.

З пояснень позивача вбачається, що після смерті ОСОБА_3 залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 77 по вул. Шевченка в с.Гійче Жовківського району Львівської області, та земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 072722 виданим 04.04.2000р на ім»я ОСОБА_6.

За життя ОСОБА_3 права власності на 2/4 житлового будинку належним чином не оформив в порядку спадкування після смерті дружини та сина, хоча прийняв фактично бо на час їх смерті з ними проживав та вів спільне господарство.

13.01.2009 року ОСОБА_3 склав користь ОСОБА_1 заповіт і все майно заповів йому. Даний заповіт посвідчено секретарем Гійченської сільської ради та зареєстровано за № 1.

З відмітки зробленої на заповіті вбачається що останній не змінено та не скасовано.

Право власності на житловий будинок № 77 по вул.Шевченка в с.Гійче зареєстровано на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 27.10.1987р. на праві колгоспного двору головою якого є ОСОБА_3.

Відповіднодо довідки Гійченської сільської ради від 18.05.2015р. № 676 станом на 30.06.1990 року членами двору в с.Гійче по вул. Шевченка,77 були:

ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_9.

28 травня 2015 року Гійченською сільською радою було прийнято рішення № 18 «про розподіл часток бувшого колгоспного двору по вул.Шевченка, 77 в с.Гійче Жовківського району Львівської області» згідно якого розподілено бувший колгоспний двір в рівних частинам між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

ОСОБА_1 отримав у Рава-Руській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку № 77 по вул.Шевченка в с.Гійче.

З довідки Гійченської сільської ради від 03.05.2017 року № 475 вбачається, що в книзі сертифікатів на право приватної власності на землю зроблено запис № 886 про видачу сертифікату номер і серія ЛВ № 072722 ОСОБА_6 загальна площа згідно рішення Гійченської сільської ради № 4 від 04.04.2000р. 1,22 га.

З листа Жовківської РДА від 04.07.2017 року № 02-36/2409 вбачається, що дублікат сертифікату видано не може бути, оскільки ОСОБА_4 померла.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. №801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім.»я померлого.

Дану позицію підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім»я спадкодавця спадкоємцям не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 15, 30, ст. 214-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 2/4 частини житлового будинку № 77 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка в с. Гійче, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, який помер 10.05.2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини житлового будинку № 77 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка в с. Гійче, Жовківського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право на середню земельну частку (пай) на території Гійченської сільської ради розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів ( сертифікат серії ЛВ № 072722) в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, який помер 10.05.2015 року та яка була успадкована останнім після смерті ОСОБА_4, яка померла 10.08.2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду ,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подаються апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення ,якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Мартинишин Я. М.