Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/8/17-ц

Провадження №2/377/43/17

06 березня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Маряхіній І.В., з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту її проживання із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля об'єктом їх права спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на ? частку автомобіля, -

УСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року позивач в особі свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогами: встановити юридичний факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 у період з 1 вересня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу і визнати об'єктом їх права спільної сумісної власності автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, рік випуску 2005, колір червоний, шасі № НОМЕР_2, тип загальний легковий седан В, об'єм двигуна 1975 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3; визнати за позивачем право власності на ? частку вказаного автомобіля.

12 січня 2017 року позивач в особі свого представника за довіреністю подав до суду позовну заяву в новій редакції із зазначенням іншої ціни позову та аналогічними вимогами.

Позовні вимоги мотивував тим, що позивачка у 2004 році познайомилася з ОСОБА_6 і проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщини, тому спадкоємцями першої черги є діти померлого: відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Нотаріальною конторою відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_6. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, входить автомобіль HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний у 2010 році за рахунок спільних доходів. Звітом про незалежну оцінку майна визначено, що вартість автомобіля складає 121257 грн., а вартість ? частини автомобіля становить 60628,50 грн.. За час спільного проживання однією сім'єю вони відремонтували за спільні доходи квартиру в АДРЕСА_5, що належала померлому та квартиру в АДРЕСА_6, що належала позивачці та її дочці від першого шлюбу, у яких спільно проживали, вели спільне господарство за рахунок грошових доходів кожного з них та спільної праці, спільно відпочивали. Після викрадення належного ОСОБА_6 автомобіля ОСОБА_7 вони користувались його іншим автомобілем Запорожець, а у 2009 році вирішити придбати для спільних потреб сім'ї спірний автомобіль і почали збирати для цього гроші. Після смерті матері позивачки у неї залишилися невикористані будівельні матеріали, з яких та з допомогою родичів і знайомих вони спільно з ОСОБА_6 побудували капітальний гараж на тому місці в гаражному кооперативі, де ОСОБА_6 мав залізний гараж, який вони продали. Побудований капітальний гараж вони також продали за 5000 доларів США у 2009 році. Після цього ОСОБА_6 їздив на заробітки в Москву, де заробив близько 600 доларів. У листопаді 2009 року позивачка влаштувалася на вище оплачувану на Чорнобильську АЕС. За рахунок спільних коштів з ОСОБА_6, а також позичених нею у знайомих 1500 доларів США вони у квітні 2010 року купили за 11000 доларів на ринку у Києві автомобіль, який зареєстрували на ім'я ОСОБА_6, оскільки у нього було посвідчення водія. У 2016 році за рахунок спільних коштів вони встановили на автомобіль газобалонне обладнання вартістю 9800 грн. і отримали нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ. Після смерті ОСОБА_6 вона витратила на організацію його похорону 14680 грн. своїх особистих коштів.

Оскільки спірний ТЗ було придбано під час спільного проживання з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за рахунок їх спільних коштів та праці, на спільні потреби їх сім'ї, позивачка вважає, що автомобіль був об'єктом їх спільної власності з померлим і вона має право на ? частку цього автомобіля.

В судовому засіданні відповідачі і їх представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що спільне проживання позивачки та їх батька не було постійним, а відносини між ними були лише партнерськими, а не подружніми. Спірний автомобіль було придбано за особисті кошти їх батька, а не за спільні кошти з позивачкою і лише для його особистих потреб, а не їх спільних потреб.

Виходячи з цього, відповідачі та їх представник вважали, що спірний автомобіль не є об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та батька відповідачів, а є його особистим майном, права на яке позивачка не має і тому просили відмовити у задоволенні позову.

Позивачка і її представник позов підтримували і просили його задовольнити, посилаючись на надані докази факту її спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, придбання його за рахунок їх спільних коштів і на спільні потреби їх сім'ї та відсутність у спадкодавця такого рівня доходів, за які він міг би самостійно, без участі позивачки придбати спірний автомобіль.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що позивачка і ОСОБА_6 познайомились у 2004 році і спільно проживали у його квартирі в АДРЕСА_5 до 2010 році, а у подальшому - в квартирі позивачки в АДРЕСА_6, а квартиру в АДРЕСА_5 здавали в оренду. У 2010 році вони спільно придбали автомобіль.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з 2007 по 2013 рік проживала в АДРЕСА_5 по сусідству з позивачкою та ОСОБА_6, де вони спільно проживали до 2010 року. У 2010 році вони купили автомобіль і з цього приводу запросили її до себе в гості.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що позивачка доводиться їй матір'ю. В 2004 році вона познайомилась з ОСОБА_6 і з того часу вони спільно проживали спочатку в АДРЕСА_6 у її квартирі, потім у АДРЕСА_5 у його квартирі. Після смерті матері позивачки за рахунок продажу її будинку як спадщини позивачка зробила ремонт своєї квартири в АДРЕСА_6 і вони з ОСОБА_6 там проживали з 2010 року. З будматеріалів, що залишилися після смерті матері позивачки, вони побудували гараж і продали його за 5000 доларів, які витратили на купівлю автомобіля.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона познайомила позивачку з ОСОБА_6, з яким вони надалі жили як чоловік і жінка. Спочатку разом жили в АДРЕСА_6, потім в АДРЕСА_5. В АДРЕСА_6 в квартирі зробили ремонт, за чий рахунок їй невідомо, але позивачка могла собі це дозволити. У її квартирі ОСОБА_6 почував себе як у себе дома. Квартиру у АДРЕСА_5 вони здавали в оренду. Автомобіль купили, продавши гараж, а решту грошей дала позивачка. Не оформили на неї тому, що у них все було спільне і відносини між ними були хороші.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що є другом сім'ї позивачки і ОСОБА_6. Він допомагав робити їм ремонт у квартирах в АДРЕСА_6 і в АДРЕСА_5 кварталах. Також допомагав будувати гараж, на будівництво якого перевозили з Ріпок, де жила раніше мати позивачки, цеглу, ракушняк, дошки, балки. Відносини між позивачкою і ОСОБА_6 завжди були хороші. Після позбавлення ОСОБА_6 водійських прав він оформив на нього довіреність на право користування автомобілем. На чиї гроші був куплений автомобіль йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що на замовлення позивачки виконувала ремонтні роботи в квартирі в АДРЕСА_6 та в АДРЕСА_5. За роботу з нею розплачувалася позивачка. В 2010 році на роботу її привозили позивачка з ОСОБА_6 на червоному автомобілі, на ньому привозили також матеріали для ремонту.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що позивачка і ОСОБА_6 проживали однією сім'єю. У них були нормальні відносини з родичами їх обох. Вони спільно їздили на курорти, позивачка піклувалася про здоров'я ОСОБА_6. На купівлю автомобіля позивачка позичала у неї 1000 доларів, які потім повернула. Зі слів позивачки пізніше вона оплачувала установку газобалонного обладнання на автомобіль.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що померлому доводиться сестрою. Позивачка та її брат прожили у «цивільному шлюбі» 12 років, але були роки, коли вони спільно не проживали. Автомобіль було куплено на кошти померлого. Він продав гараж, їздив на заробітки, йому допомагали батьки. Своїх грошей у нього було 2500 доларів, продав гараж за 5000 доларів, 500 доларів дали батьки, на заробітках у Росії заробив 3000 доларів. Останні роки він проживав у своїх батьків в АДРЕСА_3, а працював у Макарові. Свою квартиру здавав в оренду.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що доводиться рідною сестрою матері померлого ОСОБА_6. З позивачкою вони то жили разом, то не жили. ОСОБА_6 вона подарувала гараж в Києві, який він продав за 2500 доларів. Він побудував новий і продав його за 5000 доларів. Після смерті його матері вони продали її будинок і всім родичам дали по 500 доларів і йому в тому числі. Він також їздив на заробітки в Росію, де заробив 3000 доларів. Зі слів ОСОБА_6 позивачка на машину не заробила.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що померлому доводиться рідним братом. Автомобіль він купив на свої гроші і вважав, що позивачка не має на нього права тому, що вони нічим не були пов'язані. Періодично вони дійсно спільно проживали, але не постійно. Гараж металевий він продав за 2200 доларів, продав капітальний гараж на 5000 доларів, заробив на заробітках 2800 доларів, постійно працював, мав заробіток та інші грошові доходи. Останні два роки проживав у батьків, а працював у Макарові.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що є дружиною брата померлого ОСОБА_6. З позивачкою він проживав спільно періодично і наміру створити з нею сім'ю не мав. Останні два роки жив у батьків в АДРЕСА_3 і там у нього була інша жінка. На купівлю нового автомобіля у нього були свої гроші, на які він його і купив. Позивачка до 2009 року працювала на пошті і у неї була низька зарплата. ОСОБА_6 продав металевий гараж, обкладений цеглою. Побудував новий гараж і також продав. Їздив на заробітки на 2 місяці і казав, що заробив там 2800 доларів. Він відмовився вписувати позивачку в свідоцтво на автомобіль, бо купив його за свої гроші.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що померлому доводилася колишньою дружиною, а відповідачам - матір'ю. Шлюб з ОСОБА_6 вони розірвали у 1997 році, однак продовжували спільно проживати до 2004 року. У них була квартира в Чернігівському кварталі і однокімнатна в АДРЕСА_5, яку вони здавали в оренду. У лютому 2004 році він познайомився з позивачкою, з якою спільно прожив 12 років. Спільним проживанням з позивачкою він не був задоволений, кілька разів вони сварилися і він висловлював наміри повернутися до неї, однак цього не сталося і вона останні 4 роки проживає з іншим чоловіком у «цивільному шлюбі». Спірний автомобіль ОСОБА_6 купив за проданий гараж та свої гроші.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві помер ОСОБА_6, після смерті якого Славутицькою міською державною нотаріальною конторою Київської області 15 листопада 2016 року було заведено спадкову справу № 105/2016 за заявами сина померлого ОСОБА_3 і дочки померлого ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом (а.с.13, 87-92).

До складу спадкового майна ОСОБА_6 належить, зокрема, автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», рік випуску 2005, колір червоний, шасі № НОМЕР_2, тип седан В, об'єм двигуна 1975 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, датою першої реєстрації якого є 20.04.2010 р. (а.с. 9, 10, 11, 87-92).

Ринкова вартість цього автомобіля станом оцінки на 9 січня 2017 року за порівняльним методом становить 121257 грн. згідно Звіту суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_19 (а.с.39-63).

Позивачка ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_6 познайомились у лютому 2004 року, а з початку вересня 2004 року і по день його смерті проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу між собою, не перебуваючи при цьому в будь-якому іншому шлюбі, оскільки шлюб ОСОБА_6 було розірвано, а ОСОБА_1 була вдовою.

У власності позивачки та її дочки перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1, у якій вони спільно проживали у 2004 році, до 2010 року спільно проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка була власністю спадкодавця, а з 2010 року і по день його смерті - знову у квартирі позивачки за вказаною адресою, де ними було зроблено ремонти під час спільного їх проживання.

Взаємовідносини, які склалися між ними, були тривалими, сталими і притаманними подружжю.

Їх об'єднувало особисте спілкування, спільне місце проживання, спільне ведення домашнього господарства, спільний відпочинок, піклування про стан здоров'я, взаємопідтримка, спілкування з родичами з обох сторін, спільні доходи і витрати.

Про це свідчать пояснення позивачки в судовому засіданні, з яких вбачається її детальна обізнаність з обставинами особистого життя спадкодавця до їх знайомства, з його характером, поведінкою, уподобаннями, недоліками, станом здоров'я, його захворюваннями, родинними зв'язками, з пам'ятними датами у житті не тільки його самого, а всіх його найближчих родичів, наявність у неї особистих документів спадкодавця після його смерті, правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, укладення нею від свого імені договору на продаж та встановлення металопластикових конструкцій у квартирі, належній спадкодавцеві, договору на надання послуг з доступу до мережі Інтернет у його квартирі, перерахування 5000 грн. на лікування спадкодавця 22.10.2016 р., які не були використані у зв'язку з тим, що по дорозі в лікарню він помер в м. Києві, активне спілкування між нею та родичами спадкодавця у день його смерті та у наступні дні, особиста участь позивачки в організації та оплаті похорону спадкодавця та інші обставини, які встановлені в судовому засіданні.

Ці обставини підтверджені наведеними вище показаннями свідків, письмовими доказами на а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 19, 20, 21, 155-161, 162, 163-184, речовими доказами: CD-R диском з фотографіями та відеозаписами сімейного характеру за період з 2004 по 2016 рік (а.с. 113), дослідженими у судовому засіданні, з яких вбачаються їх приязні особисті відносини між собою та з родичами і їх постійні зв'язки протягом тривалого часу.

Показання свідків сторони відповідачів у тій частині, що позивачка та спадкодавець спільно проживали не постійно, а періодично і характер їх відносин не був сімейним, суд оцінює критично, оскільки ці свідки є родичами відповідачів і заінтересовані у вирішенні справи на їх користь, а також вони не підтверджені доказами об'єктивного характеру.

Позивачка спростувала їх показання в тій частині, що останні 2 роки спадкодавець постійно проживав у його батьків в АДРЕСА_3 пояснивши суду, що він інколи зупинявся в них для відпочинку між рейсами, оскільки його роботодавець знаходився у м. Макарові Київської області, територіально наближеному до місця проживання його батьків, але постійним місцем його проживання залишалося їх спільне місце проживання.

В цій частині їх показання суперечать також даним про те, що всі особисті документи спадкодавця по день його смерті залишалися у позивачки.

Надані відповідачами довідка про реєстрацію місця проживання спадкодавця у належній йому квартирі, де інші особи, крім нього, не зареєстровані, дані особового рахунку по квартирі про нарахування житлово-комунальних послуг на 1 особу та їх оплату, повідомлення про надання субсидії спадкодавцю на 1 особу (а.с. 121, 122-123, 124) суд не вважає доказами, які спростовують позов, оскільки ці дані пов'язані виключно з реєстрацією місця проживання спадкодавця, що не визначальним для встановлення факту проживання позивачки з ним однією сім'єю.

Довідка, видана виконкомом Новокорогодської сільради Бородянського району Київської області про те, що ОСОБА_6 проживав без реєстрації з липня 2015 року по квітень 2016 року, не підтверджена об'єктивними даними та не містить посилання на підставу таких даних (а.с. 130).

Довідка виконкому Новокорогодської сільради від 26.01.2017 р. про те, що ОСОБА_3 похоронив за свій рахунок свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_3 Київської області (а.с.129), не відповідає дійсності і спростовується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6, який помер в м. Києві, копією видаткової накладної та рахунку кафе «Русь» м. Славутича, згідно яких позивачка сплатила за ритуальні послуги по покійному ОСОБА_6 14680 грн. та оплатила поминальний обід на суму 2724 грн.,

Дані акта про витрати родичів на поховання ОСОБА_6 на а.с. 127-128 не спростовують участь позивачки у його похованні та оплаті ритуальних послуг, які підтверджені належними доказами.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як встановлено судом, позивачка і спадкодавець у зазначений період часу складали сім'ю як особи, що спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Виходячи з цього, суд вважає встановленим факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1 вересня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання про те, чи є спірний автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та спадкодавця, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За правилом ч. 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 цього Кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За нормою ч. 2 цієї статті об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За правилом ч. 3 цієї статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Така правова позиція зроблена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс11.

При застосуванні ст. 60 СК України суд враховує також правову позицію Верховного Суду України, сформульовану у постанові від 3 червня 2015 року по справі № 6-38цс15.

Відповідно до цієї правової позиції належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Судом було встановлено, що за індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України позивачка мала такі доходи з джерел виплати «Укртелеком» та ДСП «Чорнобильська АЕС» за 2009-2016 роки: 2009 - 24385,42 грн.; 2010 - 77112,05 грн.; 2011 - 73075,46 грн.; 2012 - 89507,81 грн.; 2013 - 103271,34 грн.; 2014 - 112218,87 грн.; 2015 - 114173,68 грн.; 2016 - 129635,96 грн. (а.с.18).

Спадкодавець ОСОБА_6 отримував пенсію по інвалідності в УПФУ в м. Славутичі з березня 2004 року по листопад 2010 року у щомісячному розмірі з вирахуванням аліментів на суму від 142 грн. у 2004 році до 740 грн. у 2010 році (а.с.79-81).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України та довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» спадкодавець ОСОБА_6 мав такі доходи за період з 2004 по 2016 рік: 2004 - 11538,59 грн.; 2005 - 14124,35 грн.; 2006 - 16563,86 грн.; 2007 - 20113,11 грн.; 2008 - 27536,92 грн.; 2009 - 32078,77 грн.; 2010 - 25676,42 грн.; 2011 - 4872,00 грн.; 2012 - 16677,00 грн.; 2013 - 17179,01 грн.; 2014 - 15558,20 грн.; 2015 - 8295,65 грн.; 2016 - 7281,18 грн. (а.с.82-85, 125).

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що за рахунок будматеріалів, що були придбані її братом ОСОБА_20, який трагічно загинув у 2006 році та зберігалися за місцем проживання її матері в АДРЕСА_4 яка також померла у ІНФОРМАЦІЯ_2 отримання спадщини після смерті матері, у 2009 році ними було побудовано спільним зусиллями та з допомогою родичів і приятелів гараж, який вони продали за 5000 доларів і використали їх для купівлі спірного автомобіля.

Вказані факти були підтверджені копіями свідоцтв про смерть зазначених осіб, копією заповіту, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 14, 15, 16), показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які суд вважає достатньо переконливими і належними.

Водночас суд критично оцінює твердження відповідачів та показання свідків з їх сторони, що проданий на 5000 доларів гараж був власністю лише спадкодавця, оскільки доказів об'єктивного характеру, які б їх підтверджували, суду не надано.

Також стороною відповідачів не надано доказів і в іншій частині їх тверджень, що спірний автомобіль було придбано виключно на особисті кошти спадкодавця.

Надана відповідачами розписка ОСОБА_15 про те, що вона подарувала спадкодавцеві ОСОБА_6 металевий гараж, який він у подальшому продав за 11000 грн. і вніс ці гроші в рахунок купівлі автомобіля, позову не спростовує (а.с.126).

Позивачка в судовому засіданні спростувала твердження відповідачів про те, що на заробітках у Росії спадкодавець заробив 2800 чи 3000 доларів, пояснивши, що він перебував там всього три чи чотири тижні і працював підсобником муляра на будівництві і заробив лише 600 доларів, що на думку суду об'єктивно може відповідати дійсності на відміну від тверджень відповідачів та їх свідків, які нічим не підтверджені і викликають сумнів.

Оцінюючи наведені дані про доходи позивачки та спадкодавця, суд дійшов переконання, що спірний автомобіль було придбано за рахунок спільних коштів позивачки та спадкодавця, а також їх спільної праці і що спадкодавець за своїм матеріальним становищем об'єктивно був неспроможний винятково за рахунок своїх особистих коштів придбати автомобіль за 11000 доларів.

Суд також вважає, що спірний автомобіль було придбано саме для задоволення спільних потреб позивачки і спадкодавця як членів сім'ї, а не для особистих потреб спадкодавця як стверджували відповідачі.

Про це свідчать дані про те, що у придбанні та виборі автомобіля брали участь вони обоє, користувались ним спільно, встановили за рахунок спільних коштів газобалонне обладнання, їздили на ньому у спільні поїздки на далеку відстань для відпочинку та лікування, нікому іншому, в тому числі дітям спадкодавця, цей автомобіль у користування не передавали і після смерті спадкодавця він залишився у фактичному володінні позивачки, у якої також зберігається свідоцтво про реєстрацію автомобіля.

Виходячи з цього, суд вважає наявними всі ознаки, які дозволяють надати спірному автомобілю відповідно до статей 60 і 74 СК України режим спільного сумісного майна осіб, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За правилами статей 69 і 70 СК України, які поширюються на майно, набуте за час чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно подружжя підлягає поділу між ними за принципом рівності, відступ від якого допускається лише у випадках, передбачених частинами 3 і 4 статті 70 цього Кодексу.

Цей принцип необхідно застосовувати і тоді, коли поділ майна в натурі неможливий через неподільність речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачка і її представник в судовому засіданні довели, що вона і спадкодавець проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, у цей період за рахунок спільних коштів і для спільних потреб придбали автомобіль, який у зв'язку з цим є об'єктом права спільної сумісної власності і вона має право на ? частину цього автомобіля, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

За правилами статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках по 578 гривень 74 копійки з кожного підлягають підтверджені квитанціями судові витрати по оплаті судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ціни позову на загальну суму 1157 гривень 48 копійок.

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1 вересня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і визнати об'єктом їх права спільної сумісної власності автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», рік випуску 2005, колір червоний, шасі № НОМЕР_2, тип седан В, об'єм двигуна 1975 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», рік випуску 2005, колір червоний, шасі № НОМЕР_2, тип седан В, об'єм двигуна 1975 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3.

Стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частках по 578 гривень 74 копійки з кожного судові витрати по оплаті судового збору на загальну суму 1157 гривень 48 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, - у той же строк з дня отримання копії рішення і набирає законної сили після закінчення цього строку, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В іншому випадку рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.С.Орел