АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1506/16-ц Номер провадження 22-ц/786/691/17Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І.І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 року за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 рокув задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листавідмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення її заяви. Зокрема вказує, що виконавчий лист з виконавчої служби вона не отримувала, матеріали справи не містять відповідних доказів про це, а також суд безпідставно не визнав пропущений нею строк для пред'явлення виконавчого документу поважним.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Згідно ст.312 ч.1 п.1 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.11.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення загрози майну зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_6 усунути небезпеку руйнування майна ОСОБА_2, ОСОБА_3 шляхом знесення незаконно побудованих ними господарських будівель, споруд та стічної ями, в які впирається дорога по вул. Якіра, та які розташовані на межі АДРЕСА_1

Після перегляду в апеляційній інстанції, рішення набрало законної сили та 03.04.2014 року стягувач ОСОБА_2 отримала виконавчі листи, які пред'явила до примусового виконання.

Постановами державного виконавця ВДВС Кобеляцького РУЮ від 08.05.2014 року відкрито виконавче провадження.

25.05.2014 року ОСОБА_2 подано заяву про повернення виконавчого документа в зв'язку з частковим виконанням рішення суду, на підставі чого державним виконавцем було винесено постанову від 23.06.2014 року про повернення виконавчого документу.

Звертаючись до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листата та уточнюючи в ході розгляду справи свої вимоги, ОСОБА_2 просила поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів та видати дублікати виконавчих листів на підставі рішення Кобеляцького районного суду від 08.11.2013 року. При цьому пропуск річного строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання заявник обґрунтовувала тим, що відповідач обіцяв в добровільному порядку виконати рішення суду, але протягом 2 років свої зобов'язання не виконав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки положеннями ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та встановив відсутність поважних причин для поновлення строку для повторного пред'явлення виконавчих листів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновком суду.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 1 рік.

Статтею 47 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави повернення стягувачу виконавчого листа, за яким було відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, до яких, зокрема, віднесено наявність письмової заяви стягувача.

Одночасно, пунктом 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право стягувача на повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується заявником, остання 25.05.2014 року подала до виконавчої служби заяву про повернення виконавчого документа, у зв'язку з чим державним виконавцем ВДВС Кобеляцького РУЮ 23.06.2014 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зазначена постанова в передбаченому законом порядку стягувачем ОСОБА_2 не оскаржувалась, не заперечувався сам факт її отримання, про що свідчить зміст заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Згідно ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Положення ст. 371 ЦПК України передбачають поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними.

В даному випадку, після повернення виконавчого листа в червні 2014 року, стягувач мав право повторно пред'явити виконавчий документ до примусового виконання впродовж року, тобто до 23.06.2015 року, оскільки пред'явлення виконавчого листа в травні 2014 року перервало перебіг виконавчої давності, а після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, вказаний строк був поновлений, і час, що минув до його переривання до нового строку не зараховується.

Між тим, із заявою про видачу дублікату виконавчого листа для його повторного пред'явлення стягувач ОСОБА_2 звернулась до суду в березні 2016 року, тобто за межами, визначеного ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» строку.

Обговорюючи питання поважності причин пропуску строку виконавчої давності, на які посилалась заявник, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що часткове добровільне виконання боржником судового рішення не є обставиною, яка унеможливила повторне своєчасне звернення стягувача до виконавчої служби, тим паче, що незабаром боржник відмовився від досягнутої з заявником домовленості про добровільне виконання ним судового рішення в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, відхиляються колегією суддів твердження апелянта про те, що нею як стягувачем не було отримано з виконавчої служби ні постанов про закриття виконавчого провадження, ні самих виконавчих листів, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та змістом самої заяви про видачу дублікату виконавчого листа, в якій ОСОБА_2 зазначає про повернення державним виконавцем їй виконавчого листа, який нею був втрачений.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме з травня 2016 року, тобто з часу, коли боржник ОСОБА_4 знову засипав стік атмосферних вод, необхідно обраховувати строки для повторного пред'явлення виконавчого листа, є помилковим та таким, що не ґрунтується на положеннях ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду, як постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 312 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.