"11" грудня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Буга Р.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці справу за цивільним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Жмеринської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сербинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-
26.09.2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_4, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «Сербинівське» с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області.
17.03.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розташовану на території Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, проте отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5
27.09.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі.
07.11.2017 відповідно до ухвали суду витребувано спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5
11.12.2017 представник позивача ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що померла ОСОБА_5, згідно зібраних довідок наявних в матеріалах справи дійсно являлась членом КСП «Сербинівське» і працювала в даному КСП, як сталось, що остання не була включена до списку членів КСП «Сербинівське» в с. Сербинівка Жмеринського району достеменно невідомо, проте дане право на земельну частку (пай), що розташована в с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, згідно закону перейшло до спадкоємиці, а саме позивачу.
Представник третьої особи без самостійних вимог Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове зсідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, справу просив розглянути у його відсутність, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.
11.12.2017 року представник відповідача Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Сенько Ю.Я. повідомлений особисто під розписку 07.11.2017 про час та місце розгляду справи(а.с.46), в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України суд не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечила позивачка, про що заявила суду.
Суд, керуючись ст.ст.224, 225 ЦПК України, зі згоди позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір'ю ОСОБА_7, записана ОСОБА_5 (а.с.13). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_10» (а.с.13).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Жмеринського району №10 від 15.01.2016 року, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, постійно проживала та була зареєстрована АДРЕСА_4. На час відкриття спадщини разом з спадкодавцем ОСОБА_5 ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.14).
Згідно архівної довідки Жмеринського районного трудового архіву від 14.12.2015 р. №624, у документах по колгоспу ім. Дмитровп с. Сербинівці Жмеринського району за 1952-1980 рр. значиться ОСОБА_8 - різноробоча (а.с.15), до того ж факт роботи в колгоспі підтверджується копією архівної довідки від 03.05.2017 №07-64/4 (а.с.16-17).
Згідно архівної довідки Жмеринського районного трудового архіву від 14.12.2015 р. №688 про реорганізацію колгоспу ім. Дмитрова с. Сербинівці Жмеринського району: сільськогосподарська артіль (колгосп) ім. Дмитрова с. Сербинівці Жмеринського району 1947-1992 рр., сільськогосподарська артіль (колгосп) ім. Калініна с. Дубова Літинського району 1951-1957 рр., сільськогосподарська артіль (колгосп) ім. Дмитрова с. Сербинівці Жмеринського району 1993-1999 рр., сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Сербинівське» с. Сербинівці Жмеринського району 2000-2008 рр. (а.с.18).
Відповідно до протоколів засідань колгоспу ім. Дмитрова с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області від 5 - 6 січня за 1956 року та від 27 липня 1962 року, членом колгоспу значиться ОСОБА_5 (а.с.19-25).
Як вбачається з листа Держгеокадастру Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ у Жмеринському районі від 06.04.2017 29-28-99.3-528/2-17 згідно технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Сербинівське» с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області до списку членів КСП «Сербинівське» с. Сербинівці Жмеринського району ОСОБА_5 - не включена.
Як вбачається із копії спадкової до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 інші спадкоємці за законом або заповітом відсутні (а.с.53-70).
Вказані правовідносини регулюються Цивільним та Земельним кодексами України.
Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.
Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України.
Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають особи, які являються членами сільськогосподарських підприємств на час отримання державного акту.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п. 17 розділу X "Перехідних положень "Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям...» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.
Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за життя набула права на земельну частку (пай) площею 1,95 в умовних кадастрових гектарах в колишньому КСП «Сербинівське» с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, однак не була включена до списку осіб, які мають таке право.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
Відповідно до п.11 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.
Згідно із ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за №1757, 1755 та 792 державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, успадкувала за законом після смерті ОСОБА_5 грошові внески з нарахованими процентами, що зберігаються в Жмеринському відділенні Ощадбанку, житловий будинок з господарським будівлями в с. Сербинівцях Жмеринського району Вінницької області та земельну ділянку в с. Сербинівці Жмеринського району (а.с.27-29).
Як вбачається із копії спадкової справи (а.с.52-71) єдиним спадкоємцем, який після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, прийняв спадщину - це є її донька (позивач) ОСОБА_4
Згідно постанови Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 17.03.2016 року № 300/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), розташовану на території Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 із - за відсутності правовстановлюючих документів на будинок (а.с.30).
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23).
Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1.).
Нормами ст.ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
Згідно із абзацом 1 ч 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
А тому за вищевикладених обставин позов слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами дослідженими с удовому засіданні, вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному.
Про застосування до спірних правовідносин наслідків пропущення строку позовної давності ніким із сторін не заявлено, тому судом дане питання не вирішувалось.
Керуючись ст.ст.41 Конституції України, 3, 6, 10, 11, 60, 61, 88, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 25, 346, 1216, 1217, 1218ЦК України, ст. 131 ЗК України, ст.ст. 261, 392 ЦК України, ч.1,5 ст.25 ЗК України , п.2 Указу Президента України від 08.081995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя