Справа № 372/2702/16-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1233/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 01.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року за позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «АІСЕ Україна» про визнання зобов'язання виконаними та стягнення коштів ,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ПАТ «АІСЕ Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу посилаючись на те, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 було укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах , а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а останній повинен був вчасно вносити відповідні внески. Однак відповідач не вчасно вносив відповідні внески, тому виникла заборгованість у розмірі 21252 грн.

ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 за договором поруки виступили солідарними поручителями ОСОБА_2 за невиконання зобов»язання за договором.

Просить стягнути з відповідачів солідарно 21 252,69 грн. та судовий збір.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ «АІСЕ Україна» про визнання зобов'язання виконаним та стягнення надмірно сплачених коштів, яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічний позов позивач обґрунтовує тим, що 21 травня 2008 року між ним і відповідачем було укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах (далі угода), а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y.

Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди, та зобов'язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів.

Умови угоди позивач виконав в повному обсязі та звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди як такої, що виконана та надання відповідних довідок для зняття з реєстрації автомобіля і зняття усіх обтяжень. Однак, відповідач відповіді не надав, а предявив позов про стягнення заборгованості.

Просив суд визнати зобов»язання сторін за угодою № 188958 від 01.05.2008 р. припиненими внаслідок виконання. Стягнути з ПАТ «АІСЕ Україна» надмірно сплачені кошти у розмірі 3575,79 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року позов ПАТ «АІСЕ Україна» задоволено В задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було відображено позицію відповідача ОСОБА_2 щодо заявленого до нього позову. Суд не розглянув підстави зустрічного позову, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги та фактично у цій частині позов не розглянув взагалі. Наголошує на тому, що суд фактично переписав рішення Шевченківського районного суду м.Києва про відмову у позові ОСОБА_2. який він подавав з інших підстав, а саме у зв»язку із розірванням угоди як такої, що виконана, що перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження майном відповідно до ст. 391 ЦК України. В даній же справі ОСОБА_7 подав зустрічний позов з іншим предметом та підставами. Зустрічні позовні вимоги повністю виключають задоволення первісного позову, який базується на нарахуванні заборгованості не у грошових коштах зазначених у підписаних сторонами грошових зобов»язань, як того вимагає закон, а у відсотках (зарахованих позивачем на свій розсуд) та у кількості внесків. При цьому обґрунтування нарахування заборгованості ґрунтується на ціні автомобіля, яку відповідач збільшує усупереч закону, що, у свою чергу, обґрунтовано у зустрічній позовній заяві.

Крім того, суд не дав оцінки запереченням ОСОБА_6 проти позову, не зважаючи на те, що припинення поруки є підставою для відмови у позові до поручителів.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «АІСЕ Україна», а також задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 травня 2008 року між представником ЗАТ «АІСЕ Україна» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах (далі угода), а саме: легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y, аЗ ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов'язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів. Предметом угоди сторін є надання учаснику програми послуг з адміністрування фінансових активів, з метою придбання ним товару.

ЗАТ «АІСЕ Україна» передало відповідачеві ОСОБА_2 автомобіль на підставі акту прийому - передачі від 01.04.2009 року, та ОСОБА_2 зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я.

Як вказує ОСОБА_2, у березні 2015 року він направляв на адресу ЗАТ «АІСЕ Україна» заяву про розірвання угоди, у зв'язку із тим, що він повністю сплатив внески в сумі 109374,17 грн. за автомобіль, що підтверджується квитанціями про оплату.

В свою чергу представник ПАТ «АІСЕ» Україна» посилається на свої розрахунки платежів, які здійснювалися ОСОБА_2, з яких вбачається що на час звернення до суду існує заборгованість.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при підписанні Угоди ОСОБА_2 зобов'язався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля та сплатити адміністративні витрати по наданню послуг шляхом сплати ста щомісячних Повних внесків у відповідності до умов обопільно підписаної Угоди. Кількість внесків зазначена у додатку № 1 до Угоди у лівому верхньому куті. Кожен щомісячний Повний внесок містить складові, чітко зазначені у Додатку № 1 до Угоди, а саме: Чистий внесок у розмірі 1,00 % від Ціни автомобіля у поточному місяці, що є власне сплатою за автомобіль. Адміністративні витрати у розмірі 0,35 % від Ціни автомобіля у поточному місяці плюс ПДВ, що є платою за послуги Фірми, Страхові внески у розмірі 0,065 % від Ціни автомобіля у поточному місяці, Графік внесків відповідно до Додатку № 1 до Угоди складається зі 100 Повних внесків.

Згідно п. 4.1 статті 4 Додатку № 2 до Угоди, Поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором Автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи.

Згідно п. 4.2 статті 4 Додатку № 2 до Угоди, на основі Поточної ціни Автомобіля АІСЕ розраховує платежі за даною Угодою. Графіком платежів, зазначеним у Додатку № 1 до Угоди визначено кількість внесків за Угодою - 100.

Як встановив суд із наявних матеріалів, відповідачем ОСОБА_2 сплачено 98 щомісячних внесків та залишок по сплаті - 2 внески. За час виконання умов Угоди ОСОБА_2 сплачено 90,5730 % відсотків від ціни автомобіля , із 100 % які підлягають сплаті, відповідно до графіку внесків. З наведеного вбачається, що сума невиконаного відповідачем ОСОБА_2зобов'язання за Угодою складає 9,4270 % від поточної ціни Автомобіля + 2 внески в оплату адміністративних витрат з ПДВ + 2 страхові внески, що в сумі складає 21252,69 грн., тобто зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 за Угодою є невиконаними в повному обсязі, що також підтверджується розрахунком платежів, тому дана сума боргу повинна бути стягнута солідарно зі всіх відповідачів.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента ті визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони уклали між собою договір, погодили умови договору, а отже мають його виконувати.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач виконав умови договору і передав у власність відповідача ОСОБА_2 автомобіль.

Щодо виконання відповідачем ОСОБА_2 умов договору щодо сплати платежів за договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ці умови договору не виконані ним.

Зустрічний позов та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_2 вважає, що він виконав умови договору, сплативши на користь позивача 98 554,91 грн., що перевищує на 3575,79 грн. розмір заборгованості, погоджений сторонами у додатку № 3 до угоди.

Судова колегія дослідила додаток № 3 до договору, який був підписаний сторонами 15 лютого 2009 року. В додатку зазначено, що сума зобов»язання по сплаті Учасника системи на момент підписання цього Додатку за Угодою № 188958 від 21 травня 2008 року становить 94 979,12 грн. На момент підписання цього Додатку Учасник системи сплатив 19013,69 грн. Заборгованість Учасника системи на момент підписання цього Додатку складає 75965,43 грн. Ця заборгованість має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків цього Учасника системи. Відповідно до пунктів статті 5 Угоди статей 4 та 5 додатку № 2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни ціни автомобіля.

Додатком № 2 до угоди передбачено, що поточна ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та або імпортером та/або дистрибютором щомісяця та є основою для розрахунку розміру Цілого чистого внесу, Ціни послуг, Страхового платежу та інших платежів, передбачених цими Правилами.

Таким чином посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що розмір заборгованості був погоджений сторонами, а тому не підлягав зміні не ґрунтуються на умовах договору та додатків до договору.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо того, що графік внесків являє собою лише кількість платежів, однак не містить розміру цих платежів у грошовому виразі і не може слугувати критерієм виконання грошових зобов»язань сторін за угодою не узгоджуються з умовами Угоди, які він підписав , не оспорював, а отже має виконувати.

Розмір заборгованості, який позивач зазначив у позові визначений правильно. Так позивач виходив з того, що ціна автомобіля станом на вересень 2016 року становила 207 000 грн. (а.с.16) Оскільки ОСОБА_2 сплатив 90,5730% ціни автомобіля, то залишилось несплаченими відповідно 9,4270%, що від вказаної ціни автомобіля становить 19 513,89 грн. Також послуги позивача розраховані від ціни автомобіля і становлять 1738,8 грн.

Щодо стягнення заборгованості також із поручителів, судова колегія не погоджується із судом першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договору поруки.

В п.4.4. договору поруки встановлений строк його дії, а саме до 30 вересня 2016 року. Тобто строк дії поруки закінчився 30 вересня 2016 року. Однак ПАТ «АІСЕ Україна» пред»явив позов 04.10.2016 року, про що свідчить відтиск поштового штемпелю на конверті, який міститься в матеріалах справи (а.с.21), тобто після закінчення строку дії поруки.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора і суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку ( який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Ця обставина є підставою для відмови у задоволенні позову до поручителів.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» заборгованість за договором №188958 в розмірі 21252 грн. 00 коп. та сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір в сумі 1378 грн., всього 22630 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді