№ провадження 2/521/2292/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_3 про визнаний договору поруки недійсним,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_3 про визнаний договору поруки недійсним, посилаючись на обставини викладені в позові просила суд визнати Договір поруки укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль» за ОСОБА_5 по Кредитному договору JST" 014/0075/74/4550 від 10.02.2006 р. недійсним.
Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позов не визнали, заперечували проти задоволення вимог позивача, просили у задоволені позову відмовити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ст.11ЦПКУкраїни суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60ЦПКУкраїни визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.57ЦПКУкраїни доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.16ЦКУкраїни кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п.1ч.2ст.16ЦКУкраїни).
Згідно до ст.626ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст.6ЦКУкраїни сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст.628ЦКУкраїни зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638ЦКУкраїни договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.
Згідно до ч.1ст.640ЦКУкраїни договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст.1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 547ЦКУкраїни встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.
У відповідності до ст.546ЦКУкраїни порука є видом забезпечення виконання зобовязання.
У відповідності до ст.553ЦКУкраїни за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ст.511ЦКУкраїни зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із ст.554ЦКУкраїни у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
У відповідності до ст.598ЦКУкраїни зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ст.559ЦКУкраїни порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Відповідно до ст.599ЦКУкраїни зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012року №5 зазначено: Відповідно до частини першої статті 559ЦКУкраїни припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим.
Судом встановлено, що з 10.02.2006 року було укладено Договір поруки у відповідності до якого ОСОБА_3 поручився перед Публічним акціонерним товариством «Райффайвеп банк Аваль» за ОСОБА_6 по Кредитному договору № 014/0075/74/4550 від 10.02.2006 р. у результаті невиконання якого поручитель зобов'язаний відповідати за зобов'язання боржника повному обсязі .
Відповідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12.06.2015 року у справі № 523/5485/15-ц, позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.
На підставі виконавчого листа № 523/5485/15-ц виданого 10.08.2015 р. Суворовським районним судом м.Одеси, Суворовським відділом державної виконавчої служби міста Одеси було винесено постанову про розшук майна боржника від 17.05.2016р. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною поручителя ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію шлюбу.
Главою 8 Сімейного кодексу України визначено особливості відносно права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
У відповідності до ч.4ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.
За своєю правовою суттю укладення договору поруки є актом розпорядження майном на майбутнє. Поручитель, укладаючи договір поруки, розуміє, що у випадку невиконання боржником зобовязання, саме йому доведеться виконувати зобовязання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі кредитору або шляхом примусового відчуження). Тим самим поручитель визначає долю належного йому майна на майбутнє.
Порука є угодою з відкладальною обставиною. Положеннями ст.212ЦКУкраїни визначено правову конструкцію, за якою особи, які вчиняють правочин, можуть обумовити настання прав та обовязків обставиною, відносно якої невідомо, чи настане вона чи ні (відкладальна обставина). Оскільки ані кредитор, ані поручитель в момент укладення договору поруки не знають, чи настане невиконання зобовязання боржником за основним договором, порука є угодою з відкладальною обставиною.
Законом не встановлено чітких вимог до особи поручителя, а відтак поручителем може виступати будь-яка дієздатна особа. При зясуванні майнового стану поручителя достатньо наявності у нього майна, за рахунок якого може бути виконане порушене боржником зобовязання, при цьому зовсім не обовязково, щоб вказане майно було виключно його саме особистою власністю, та не відносилось, зокрема, до спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до норм цивільного законодавства, майно, яке є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності та є їх спільним майном. Це означає, що частки кожного зі співвласників у праві на спільне майно не визначені і кожен із них вважається власником усього майна. Розпорядження спільним майном має здійснюватися за згодою всіх співвласників.
Виходячи з презумпції єдності інтересів подружжя, ч.2ст.65СКУкраїни встановлено презумпцію згоди другого з подружжя при здійсненні угод із сумісним майном. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один із подружжя, то воля іншого на укладення правочину має бути зясована окремо. Згода другого з подружжя підтверджує спільне волевиявлення щодо такого розпорядження майном, укладення договорів про відчуження майна чи про можливе його відчуження у майбутньому.
Майнові правовідносини охоплюють не лише відносини щодо майна подружжя, а й зобовязальні правовідносини за їх участі. Формально поручителем виступає лише один з подружжя, але договір поруки впливає на права та обовязки іншого з подружжя. Звернення стягнення на майно поручителя, який знаходиться у шлюбі, спричиняє негативні наслідки для другого з подружжя, який або буде позбавлений усього сумісного майна, або вимушений буде користуватися ним у режимі спільної часткової власності зі сторонніми особами, що безумовно спричинить істотне порушення його інтересів. При примусовому зверненні стягнення на спільне майно не передбачено застосування переважного права на викуп, законом не надано можливості переведення прав покупця на другого з подружжя. Порушення прав співвласника не може бути компенсовано за рахунок іншого майна.
Підписанням договорів поруки від 10.02.2006 року, поручитель ОСОБА_3 фактично одноосібно розпорядився майном подружжя, яке знаходилось у спільній сумісній власності подружжя.
Так постановах про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження встановлено, що арешт накладається на все майно, що належить боржнику, тобто в тому числі і майно що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя
Таким чином, вчинення ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» дій по стягненню з поручителя ОСОБА_3 грошових сум всупереч наявним фактичним обставинам, та всупереч прямим нормам закону, зокрема ст.599ЦКУкраїни, ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» порушує права та законні інтереси ОСОБА_1, як дружини Поручителя.
Отже, невизнані ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» права та інтереси позивача ОСОБА_1 підлягають судовому захисту на підставі ст.124 Конституції України, ст.15ЦКУкраїни та ст.4ЦПКУкраїни, шляхом задоволення позовних вимог.
Так, згідно ч.1 ст. 215 ЦК України «підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України».
Частина 1 ст. 203 ЦК України вказує, «що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства».
Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, якою передбачено, що «правочин щодо розпорядження спільним майном, вчиненй одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень».
Таким чином суд пришов до висновку, про те що оскільки договір поруки виходить за межі дрібного побутового, та був укладений без згоди позивача, є підстави вважати що ця угода істотно порушує права подружжя (зокрема майнові) та законні права та охоронювані законом інтереси за обставин викладених вище, такий правочин суперечить цивільному та сімейному законодавству, що є підставою для визнання його недійсним.
Відповідно до ст.88ЦПКУкраїни, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави , судовий збір в рівних частинах з кожного із відповідачів, тобто по 551,20 грн. з ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4.
На підставі ст.ст.55,124Конституції України, ст.с.15,16,212,511,546,547,553,554, 559,598, 599,626,627,628,638,640,1054ЦКУкраїни,ст.ст.8,60,65СКУкраїни, керуючись ст.ст.4,10,11,57,60,88,169,212-215,224-227,367ЦПКУкраїни, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_3 про визнаний договору поруки недійсним задовольнити.
Визнати Договір поруки укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль» за ОСОБА_5 по Кредитному договору JST" 014/0075/74/4550 від 10.02.2006 р. недійсним.
Стягнути із ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

09.02.17