У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Правекс-Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4. було укладено кредитний договір № 1176-009/06Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 38 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних.

27 жовтня 2006 року між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1176-009/06Р.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4. своїх зобов'язань станом на 29 травня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 74 033,11 доларів США з яких: 33 102,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 21 528,95 доларів США - заборгованість за процентами; 5 515,82 доларів США - неустойка (пеня) за кредитом; 13 886,34 доларів США - неустойка (пеня) за процентами.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 1176-009/06Р від 27 жовтня 2006 року у розмірі 54 630,95 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 33 102 доларів США; заборгованість за процентами - 21 528,95 доларів США.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Правекс-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2006 року, АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 1176-009/06Р про надання кредиту в сумі 38 тис. доларів США на споживчі цілі та з метою оплати страхових платежів відповідно до договорів страхування нерухомого майна зі сплатою 12 % річних, строком дії до 27 жовтня 2026 року.

Згідно з п. 4.1, 9.1 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 158 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця, а за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Пунктом 6.1.14 кредитного договору передбачено, що протягом строку дії даного договору позичальник має забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку, відповідно п. 3.1 даного договору, шляхом укладення щорічно до 27 жовтня (календарний день і місяць укладення кредитного договору) договорів страхування зі страховими компаніями, та не здійснювати дій, направлених на зміну цих умов, а п. 9.7 встановлює, що в разі невиконання боржником умов зазначеного пункту строк користування грошовими коштами припиняється достроково, на 10-й день після припинення строку дії договору страхування чи зміні його умов з вини боржника.

ОСОБА_4 25 жовтня 2006 року застрахував іпотечну квартиру в ВАТ СК «ПРАВЕКС-СТРАХУВАНКЯ», про що 27 жовтня 2008 року отримав сертифікат № 366154-3 до договору добровільного страхування № МЗЛ 366154 зі строком дії страхового захисту з 27 жовтня 2008 року до 26 жовтня 2009 року.

24 грудня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 27 жовтня 2006 року щодо реструктуризації боргу, залишивши інші умови договору без змін.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 27 жовтня 2006 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 1176-009/06Р.

ОСОБА_4 не виконував належним чином грошові зобов'язання за кредитними договором, останній платіж ним був сплачений за кредитом 15 червня 2009 року, за процентами - 19 липня 2010 року, у зв'язку з чим станом на 29 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 54 630,95 доларів США заборгованості за кредитним договором, що складається з: 33 102 доларів США заборгованості за кредитом, 21 528,95 доларів США заборгованості за процентами, яку банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 6-719цс16.

У цій справі суди встановили, що згідно з пунктом 9.7 кредитного договору в разі невиконання боржником умов пункту 6.1.14 цього договору строк користування грошовими коштами припиняється достроково, на 10-й день після припинення строку дії договору страхування чи зміні його умов з вини боржника.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» відхилити, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.В. Маляренко