Справа № 2-532/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 лютого 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представника третьої особи ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_10, до ОСОБА_5, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, суд, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, діючи також в інтересах малолітньої ОСОБА_10, звернулась до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням. Позивач неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимоги та згідно уточненої позовної заяви в редакції від 29.1.2016 року, позивач просить визнати ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування приміщенням за адресою вул. Курчатова, будинок 3, квартира, 19 та зобовязати відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх заявлених вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва № с708а на право власності на житло від 30.03.2007 року квартира яка знаходиться за адресою: вул. Курчатова, будинок 3, квартира19 належить на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях по 1/3, позивачу ОСОБА_1, її неповнолітній донці ОСОБА_10 та відповідачу ОСОБА_5.

У відповідності до вищевказаного свідоцтва про право власності уповноваженим власником квартири є мати її покійного чоловіка ОСОБА_5М, але вона та її неповнолітня дочка мають такі самі права на вказану квартиру як і відповідач. Проте користуватись своєю часткою квартири в повній мірі не має можливості, оскільки відповідач є людиною похилого віку зі своїми цінностями та потребами, а позивач зі своєю донькою не можуть знайти з нею спільної мови в вирішенні побутових питань. ЇЇ донька не може привести до себе друзів, а вона не може спокійно провести час у себе вдома, бо відповідач постійно втручається в їх особисте життя. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач перешкоджала їм користуватись їх спільною квартирою, зачинялась в квартирі і не впускала їх додому. Вказує не, що вищезазначена поведінка відповідача є такою, що порушує її права та права її доньки щодо користування майном яке знаходиться у спільній сумісній частковій власності. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 р. визнано недійсною приватизацію спірної квартири та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, зобовязано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2. Позивач зазначає, що ОСОБА_5 втратила право власності за рішенням суду і ця обставина не потребує доказуванню. Крім того, ОСОБА_5 більше трьох років не користується житлом і постійно проживає у своєї доньки ОСОБА_6 за адресою вул.Тинка, 39/63. На підставі ч.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених ПКМУ №207 від 2.03.2016 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою вул. Курчатова, 3/19 дозволить позивачу зменшити плату за комунальні послуги та подати документи на приватизацію квартири для малолітньої ОСОБА_10.

Позивач в судовому засіданні підтримала уточнений позов та пояснила суду, що у 2003 році вона вийшла заміж за сина відповідача ОСОБА_11, в них від шлюбу народилась донька ОСОБА_10. Вона прописана в спірній квартирі з 2003 року. Відносини зі свекрухою спочатку були гарні, проте після смерті її чоловіка погіршились. З січня 2014 року відповідач не проживає в спірній квартирі, без її дозволу оформила субсидію. Позивач сплачує частину комунальних послуг за себе і за свою дитину, за світло та газ платить сама по лічильнику. В 2009 році подала позов до суду у відповідь на позов відповідача про скасування приватизації. В окремій кімнаті бабусі знаходяться її особисті речі, меблі, її кімната стоїть зачинена. З квартири відповідач пішла сама, перешкод їй у користуванні житлом позивач не чинила. По всій квартирі є також інші речі відповідача, меблі - диван, коври, посуд. Позивач зазначає, що вона в період літніх канікул залишає житло разом з донькою на три місяця та живуть в селі у батьків. Вважає, що в цей період коли їх дома немає, відповідач могла жити в спірній квартирі без її відома. ОСОБА_5 в квартирі не прибирає, сміття не виносить, газом не користується, користувалась тільки туалетом. В кімнату до відповідача вона та донька не заходять.

Представник позивача ОСОБА_2, суду пояснив, що задоволення позову необхідне для того щоб у бабусі не було підстав подавати позов на невістку і онуку, та не було можливості оформити по цій квартирі субсидію.

Представник відповідача ОСОБА_7, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову оскільки позивачем не доведено, що відповідач не проживає в спірній квартирі, там є її речі, меблі, одяг, продукти. Вона сплачує за себе оформлену субсидію з травня 2015 року. До скасування приватизації ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року, відповідач була співвласником квартири.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_5 не проживає в квартирі за адресою: вул. Курчатова, 3/19 з січня 2014 року, свідок самостійно сплачує комунальні послуги за квартиру та має всі квитанції. В 2003 році вона виходила заміж за сина відповідача, від шлюбу має доньку, яка народилась в 2005 році, чоловік помер. Після смерті чоловіка в неї не склались стосунки з його матірю та сестрою. В 2007 році квартира була приватизована відповідачем, ОСОБА_1 та її донька взяли участь в приватизації. Згодом, ОСОБА_6 відкрила проти неї кримінальне провадження за незаконну приватизацію. В апеляційному суді ОСОБА_6 від неї вимагала 15 тис доларів. Де зараз проживає відповідач не знає, зазначає, що остання пішла жити в інше місце, речі залишила свої в квартирі. Свідок стверджує, що перешкод в доступі до квартири ОСОБА_5, не чинила. З речей відповідача в квартирі залишились меблі і диван, її кімната окрема. Вона в квартирі мешкає постійно, з червня по серпень з донькою їздять до батьків і там живуть на час канікул. Відповідач жодного разу не прибирала в квартирі, не включала газ. В бабусину кімнату вона не заходить та не прибирає її.

Допитаний в судову засіданні в якості свідка ОСОБА_12, пояснив, що він є рідним братом позивача, неприязних стосунків з відповідачем не має. Відповідач останні три роки не проживає в квартирі, інколи заходить навідатися. Кілька проживає в іншому місті але раз на місяць він приїжджає на судові засідання та зупиняється у сестри, відповідача в квартирі жодного разу не бачив. У його сестри та відповідача склались неприязні стосунки. Особисті речі ОСОБА_5 знаходяться в квартирі, проте, деякі речі відповідач вивезла разом з дочкою (одяг, меблі). Відповідачу ніхто не перешкоджає користуватись житом і речами, але після викрадення документів на квартиру, позивач поставила замок на свою кімнату. На кухні стоять старі меблі - буфет, газова плита, стіл, табуретки і новий холодильник сестри.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5М, пояснила, що живе з невісткою, стосунки були добрі, проте зараз не спілкуються. Спілкуватися з онукою ОСОБА_1 не дозволяє. В спірній квартирі вона постійно проживає з 1963 року. За квартиру доплачує, щоб не було боргів, оформила субсидію. Вона проживає в кімнаті площею 13 м2 та сплачує за себе комунальні послуги. На кухню виходить за потребою. ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що вона іноді залишала квартиру щоб відвідати доньку, допомагала їй доглядати онука. Скільки днів не ночувала дома не рахувала. Всі речі які є в квартирі, належать їй та вона спільно з позивачем користується ними. Перешкод щодо проживання в квартирі їй не чинять, замки не міняли, вона постійно знаходиться в квартирі та інколи гуляє на подвірї з сусідами. Зазначає, що це єдине її житло, цю квартиру вона отримала в 1990 року від шахти «Родина».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, пояснила, що вона донька відповідача, її батьки в цій квартирі проживали з 1963 року, ОСОБА_5 в цій квартирі мешкає до сьогодні. Коли позивач дома, ОСОБА_5 може іноді залишитись ночувати на Курчатова, 1/18 у свого онука, таке буває приблизно рази три на місяць. Свідок зазначає, що їй відомо що ОСОБА_5 постійно знаходиться дома оскільки коли вона телефонує матері, та питає: «де вона?», мати відповідає: «дома». В квартирі знаходяться речі ОСОБА_5: посуд, меблі. В кімнаті площею 13 м2 мешкає мама та проводить більшу частину часу, іноді за потребою виходить на кухню.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, суду пояснила, що вона та ОСОБА_5 невістки. Катю знає 15 років. Коли Каті немає дома вона приходить в гості до ОСОБА_5 ОСОБА_1 з донькою їздять на канікули в село і не живуть дома. Свідок зазначає, що останній раз була в гостях у відповідача 04.01.2017 року, вітала ОСОБА_5 з Новим Роком, ОСОБА_1 не було, вони пили вдвох чай. Пояснила, що на кухні стоїть стіл, стул, великий холодильник, шафа, в залі обрізана батарея та стінка. Останні три роки в квартирі у ОСОБА_1 бувала, приходила в гості, в 2016 році приблизно 5 раз. З ОСОБА_6 свідок підтримує стосунки, їх син живе на Курчатова, 33/38, іноді ОСОБА_5 залишалась у ОСОБА_6 або їх онука, але не жила у них постійно. Свою квартиру ОСОБА_5 не залишала надовго, стосунки з невісткою у неї напружені.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14, суду пояснив, що він товаришував з покійним ОСОБА_11. Вони були сусідами, свідок жив в квартирі № 20, ОСОБА_11 в квартирі № 19. Також зазначає, що 1965 року жив в квартирі № 20, потім виїхав з дружиною на мкрн. Зарічний, а з 1995 року постійно знову жив в квартирі АДРЕСА_3. З ОСОБА_5 він знайомий з 1965 року, вона постійно проживала в спірній квартирі, свідок був у неї в гостях не менше 20 разів за останні 3-4 роки за її проханням, щось допомогти. В квартирі зараз живе ОСОБА_5, її невістка ОСОБА_1 та онука. Ввечері він ОСОБА_15 в квартирі бачив рідко. В лютому місяці ОСОБА_5 в квартирі не бачив, бачив в січні, проте точної дати не памятає. В грудні свідок заходив до ОСОБА_5, чинив їй телевізор, пробув у неї 15-20 хвилин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16, суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 з 1964 року. Остання постійно живе в квартирі № 19, іноді їздить до дітей та онуків. Останні 3-4 роки свідок відвідувала ОСОБА_5, частіше ніж раз в місяць оскільки вони друг другу міряють тиск. У ОСОБА_5 живе невістка Катя з донькою, проте у ОСОБА_5 відповідача окрема кімната, дверей в ній не має, кімната біля туалету. В кімнаті відповідача стоять два ліжка, тумбочка, телевізор. Свідок зазначає, що в квартирі знаходяться всі меблі та речі, що були куплені ОСОБА_5

На уточнююче питання ОСОБА_1, свідок пояснила, що в лютому 2017 року вона кілька разів була у ОСОБА_5. Остання допомагає доньці та онукам, які проживають в сусідніх домах.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідив письмові докази, надані сторонами, встановив обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Житлового та Цивільного кодексів України.

Так, згідно свідоцтва про народження серії І- КИ № 042253 ОСОБА_17 народилась 18 жовтня 2005 року, її батьками зазначені ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № С 7-8 а від 30.03.2007 року виданого згідно розпорядження № с- 557 від 14.03.2007 року, квартира яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної сумісної часткової власності в рівних долях належить уповноваженому власнику ОСОБА_5 та членам його сімї ОСОБА_10Л та ОСОБА_10В по 1/3 часині кожному ( Т.1 а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 17 березня 2010 року № 85, призначено гр.. ОСОБА_18 помічником ОСОБА_10 .М. (Т.1 а.с. 33)

Крім того, за клопотанням позивача ОСОБА_1 були долучені квитанції про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_5, платником зазначено також ОСОБА_19, проте, в судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердила, що ОСОБА_1 сплачує свою частину комунальних послуг за себе та доньку (Т.2 а.с.21-56)

З копій квитанцій, які були надані відповідачем ОСОБА_5 та долучені до матеріалів справи, вбачається що платником зазначено ОСОБА_5, яка сплачує частину коштів за комунальні послуги на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Курчатова, 3/19 (а.с.139-175). Крім того, на підтвердження того, що відповідач продовжувала користуватися спірною квартирою та оформила субсидію, свідчать також надані ОСОБА_5 повідомлення про надання субсидії за місцем її проживання за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року. (Т.1 а.с.176-181)

Згідно інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 25.11.2016 року, вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 82,1кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. на праві приватної спільної частковій власності належить ОСОБА_5, ОСОБА_10Л та ОСОБА_10, в рівних частинах по 1/3 кожному (Т.1 а.с.241-242)

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасовано рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09.12.2015 року та ухвалено нове, яким визнано недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_7; визнано недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлово- комунального господарства Криворізької міської ради №С-557 від 14.03.2007 р. щодо кватрири №19 буд.3 по вул..Курчатова в м.Кривому Розі; свідоцтво про право власності на житло № С-708А видане управлінням житлово- комунального господарства Криворізької міської ради 30 березня 2007 рок на квартиру АДРЕСА_5 визнано недійсним та зобовязано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 ( Т.1 а. с. 86-88)

Суд розглянувши справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в позові мотивуючи своє рішення наступним чином.

Статтею 47 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом враховано, що на момент розгляду справи спірне житлове приміщення квартира АДРЕСА_8 перебуває у приватній спільній частковій власності громадян ОСОБА_5, ОСОБА_10Л та ОСОБА_10, в рівних частинах по 1/3 кожному, державна реєстрація скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 не вчинена. Позивач та представники позивача з даного приводу зазначали, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року не виконувалось, дане рішення ними не предявлялось до виконання державному реєстратору для внесення змін та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру у зв'язку з визнанням рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності недійсними. В грудні 2016 року вони отримали виконавчий лист по справі, предявили його до виконання до органів ДВС, але їм повернуто виконавчий документ без виконання. Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні неодноразово вказував, що виконувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року повинні були органи, які допустили порушення прав його довірителя. Крім того, представником ОСОБА_2 було заявлено клопотання про зупинення провадження по цій справі до моменту виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року. Зазначене клопотання судом було залишено без задоволення через відсутність підстав для зупинення провадження, передбачених ст.ст.201,202 ЦПК України.

Зі змісту позову вбачається, що його підставою є відсутність понад трьох років відповідача за місцем проживання, внаслідок чого ОСОБА_5, на думку позивача, може бути визнана особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Проте, в судовому засіданні зазначені обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст..60 ЦПК України на сторони покладено обовязок доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

Таким чином, суд зазначає, що доводи позивача та його представників щодо відсутності в спірній квартирі позивача понад три роки, не були встановлені під час судового розгляду справи. Такі доводи спростовані в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_20, які пояснили що ОСОБА_5 постійно мешкає за адресою АДРЕСА_9. В спірній квартирі знаходяться особисті речі відповідача, в квартирі у неї в користуванні є окрема кімната площею 13 м.кв. Також, судом з пояснень сторін та свідків встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 напружені та недобрі стосунки. Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що відповідач не проживає останні три роки в спірній квартирі в зв'язку з тим, що, по-перше, даний свідок є зацікавленою особою у результаті вирішення справи, оскільки він є рідним братом позивача та її представником в суді та, по-друге, він не проживає в місті ОСОБА_21, має постійне місце проживання в м. Києві, до сестри приїжджає тільки на день судових засідань, тому має обмежений доступ до справжніх обставин справи. Аналогічним є висновок суду з приводу зіпсованих стосунків щодо критичної оцінки показанням свідка ОСОБА_1 Проте, на думку суду, відсутні підстави критично ставитися до показань свідка ОСОБА_5 оскільки її пояснення є логічними, послідовними та узгоджуються з поясненнями інших свідків, допитаних за клопотанням сторін.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом.

Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки на момент розгляду справи відповідач є співвласником спірної квартири, до неї не застосовуються норми ч. 2 ст. 405 ЦК України та будь-які обмеження права власності, в тому числі, у вигляді втрати права користування власністю.

Крім того, на підтвердження того, що ОСОБА_5 продовжувала користуватися спірною квартирою свідчать також докази відповідача а саме: копії квитанції про оплату комунальних послуг та повідомлення про надання субсидії за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року на оплату комунальних послуг за спірною квартирою. (Т.1 а.с.176-181)

На підставі викладеного, дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог у зв'язку з недоведеністю. В звязку з відмовою в позові судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст.10-11, 57-61,88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_10, до ОСОБА_5, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів сторонами з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Щеняєва