Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Провадження № 2/279/121/17
Справа № 279/2872/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Коростеня в особі Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О ВИ В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 16.09.2013 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 став власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0150, площею 0, 0047 га разом з розміщеною на ній будівлею гаражу, площею 41,7 кв.м., розташованих по вул.Сосновського, в районі будинку №25 в м.Коростені Житомирської області. Свідоцтво про право власності на вказаний об"єкт нерухомого майна отримати неможливо, оскільки повністю не виконані вимоги підзаконних актів, що регулюють порядок прийняття в експлуатацію завершених будівництвом (новостворених) об"єктів нерухомості, отже вважається він вважається самочинним будівництвом. На підставі ст.321, 328 331, 375, 376, 392 ЦК України просить рішенням суду визнати за ним право власності на будівлю гаражу, площею 41, 7 кв.м., розташованого на належній на праві власності земельній ділянці, кадастровий номер :01:004:0150 по вул.Сосновського, в районі будинку №25 в м.Коростені Житомирської області.

В судове засідання сторони не з"явились, в справі наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності.

За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що 16.09.2013 року державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_2 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки. За умовами даного договору ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0, 0047 га, розташовану по вул.Сосновського, в районі будинку №25 в м.Коростень Житомирської області, кадастровий номер :01:004:0150. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування гаража. Зміст даного договору не містить посилань на наявність на земельній ділянці будь-якого об"єкту

З роз"яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року слідує, що при вирішенні питання про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти звертається увага на наявність звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та на докази щодо зазначених обставин. При цьому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно з пунктом 12 вищевказаної Постанови суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Частина 1 статті 376 Цивільного Кодексу України зазначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 вказаної норми Закону передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна , не набуває права власності на нього.

Частини 3 та 4 цієї ж статті визначають, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Додані до позовної заяви матеріали не свідчить про те, що питання прийняття в експлуатацію збудованого об"єкту, з приводу якого порушено спір, було предметом розгляду компетентного державного органу .

Посилання позивача, як на підставу позовних вимог, в тому числі на ст.375 ЦК України, якою передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати прибудову, а також дозволити будівництво на своїй ділянці іншим особам та набуває право власності на зведенні ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно також не може бути підставою для задоволення позову, оскільки частиною 3 ст.375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки зі її цільовим призначенням. Частиною 4 вказаної норми Закону передбачено, що правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюється статтею 376 Цивільного кодексу України, зміст якої наведено вище.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також відсутність в справі будь-яких доказів щодо прийняття гаражу, на який просить позивач визнати право власності, до експлуатації, а також того, що цей гараж, відповідає існуючим будівельним, технічним, пожежним, санітарним та іншим нормам, підстав для задоволення позову не має. Крім того, додані позивачем до позовної заяви матеріали містять прізвище іншої особи, яка не є стороною у даній справі.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з позивача, яким при подачі позовної заяви не було сплачено судовий збір з посиланням як на підставу від його звільнення на п.12 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір". Проте, вказаною нормою Закону від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов"язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах пов'язаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків.

Порушений у даній справі спір не пов"язаний з виконанням позивачем військового обов"язку, а також виконанням службових обов"язків, тому посилання на вказану норму Закону є хибним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.375, 376 ЦК України, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Коростенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок за ставками судового збору, які діяли на день подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя: