Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1270/16-ц
Провадження № 2/674/79/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про визнання особи такою, що втратила право

користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2016 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Сорокатюк Н.А., яке зареєстровано в реєстрі за №844 він є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1

За життя його батько - ОСОБА_5 прописав в даному будинку ОСОБА_3 для можливості отримання автомобіля, оскільки батько був інвалідом 1-ої групи.

З 01 серпня 2005 року, тобто з часу реєстрації і по сьогоднішній день за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає і ніколи не проживав, що підтверджується актом,складеного депутатом міської ради та довідками міської ради.

Відповідач фактично проживав і проживає в АДРЕСА_2, має сім'ю, однак добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням. На даний час в будинку зареєстрований тільки один відповідач, він в усній формі неодноразово звертався до відповідача, щоб останній знявся з реєстрації, але все безрезультатно, а тому змушений звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача по довіреності ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що ОСОБА_3 прописав батько позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 оформив спадщину і є власником будинку, в якому зареєстрований ОСОБА_3, який ніколи не проживав. Проживає в АДРЕСА_2, виписатися добровільно відповідач не бажає.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його прописав в будинок ОСОБА_5, щоб взяти автомобіль для батька позивача, який був учасником бойових дій. Автомобіль не взяли. Він не виписується, бо позивач не ставить пам'ятники на своїх батьках. Його дружина -племінниця померлої матері позивача. В хаті ніколи не проживав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідача, свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння загальною площею 73,9кв.м. в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією технічного паспорта.

Судом також встановлено, що в АДРЕСА_1 зареєстрований 01.08.2005року відповідач, ОСОБА_3, 1959р.н., що підтверджується довідками Дунаєвецької міської ради №№510, 513 від 28.08.2016 року, але за даною адресою не проживає.

Відповідно до акту обстеження від 25.08.2016 року, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності свідків видно, що в АДРЕСА_1, ОСОБА_3, не проживає і ніколи не проживав за даною адресою, значиться там зареєстрований, однак проживає із сім'єю в АДРЕСА_2.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_3 зовсім не проживав в будинку ОСОБА_2 Вона обходила ОСОБА_5 до смерті останні місяці і ОСОБА_3 не бачила в будинку позивача.

Допитана свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_3 в хаті ОСОБА_2, не проживав, приходив довідуватися до родичів. Після смерті ОСОБА_5 в хаті не живе, проживає із сім'єю.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_2. В будинку ОСОБА_2 він не проживав.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сім'ї власника житла.

За чинним житловим законодавством, членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сім'ї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, разом з позивачем в будинку не проживає і не веде спільне господарство, відповідач не проживає в будинку з моменту реєстрації і ніколи в будинку не проживав і не несе обов'язків по утриманню житла.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідач не надав суду доказів, які б давали підстави вважити, що останній проживає у будинку в АДРЕСА_1 та здійснює утримання будинку і веде спільне господарство з власником будинку.

Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідач не проживає разом з позивачем - власником житла та не веде із ним спільного господарства, а тільки зареєстрований в будинку позивача, а тому на нього не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сім'ї власника цього житла, оскільки він не є членом сім'ї позивачки і не веде з нею спільне господарство.

Зважуючи на ту обставину, що відповідач проживає в АДРЕСА_2, що підтверджено в судовому засіданні, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивача на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомив, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивач, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню і відповідача ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 107, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, ч.2 ст.405 ЦК України ,суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3,1959 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення для відому направити в відділ реєстраціїї місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду В. М. Артемчук