Номер провадження: 22-ц/785/1585/17
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, про виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним уточненим у квітні 2016 р. позовом, в якому остаточно просив виділити йому в натурі у власність ? ч. житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, а саме: - дві житлові кімнати, площею - 11,9 кв. м. та 10,5 кв. м.; - прибудову літера «А», площею - 3,0 кв. м.; - ванну кімнату, площею - 4,2 кв. м.; - літню кухню - літера «Б»; - гараж, літера «В»; - сарай, літера «Г»; - ? ч. паркану.

ОСОБА_4 у позові посилався на те, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 18.04.2006 р. вищевказане домоволодіння було визнано спільною сумісною власністю сторін. Виділено ОСОБА_5 в натурі у власність ? ч. домоволодіння. Зобов'язано сторони провести переобладнання приміщень в ізольовані. Разом з тим, вказаним рішенням йому не було виділено в натурі у власність ? ч. домоволодіння.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити за вказаних у позові підстав.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог. Також вважали, що позивач пропустив строк позовної давності.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22.06.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_4 ? ч. житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, а саме: - дві житлові кімнати, площею - 11,9 кв. м. та 10,5 кв. м.; - прибудову літера «А», площею - 3,0 кв. м.; - ванну кімнату, площею - 4,2 кв. м.; - літню кухню - літера «Б»; - гараж, літера «В»; - сарай, літера «Г»; - ? ч. паркану.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Він та його представник у судовому засіданні вважали необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на те, що рішення є законним та обґрунтованим, оскільки попереднім рішенням суду ОСОБА_4 не виділялось будь-яких приміщень із складу спірного домоволодіння.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 18.04.2006 р. ОСОБА_5 було виділено в натурі ? ч. домоволодіння. Вказаним рішенням ОСОБА_4 у власність нічого зі складу домоволодіння не виділялося (а. с. 139 - 143).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого норм матеріального (ст. ст. 22, 25, 28 КпШС України, ст. ст. 60, 62, 70 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 18.04.2006 р. домоволодіння по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю сторін.

Виділено ОСОБА_5 ? ч. житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, а саме: - жилу кімнату, площею 13,2 кв. м.; - коридор, площею - 3,4 кв. м.; - кухню, площею - 9,1 кв. м.; - прибудову літера «А», площею - 5,3 кв. м.; - коридор, площею - 5,4 кв. м.; - сараї, літери «З», «Т», «Д» та «Е»; - підвал, літера «Ж»; - ? ч. паркану.

Зобов'язано ОСОБА_5 і ОСОБА_4 провести переобладнання виділених приміщень в ізольовані за власний рахунок (а. с. 6, 93 - 94, 155 - 156).

ОСОБА_4 за вказаним рішенням нічого не виділялось.

Вищевказане підтверджується також матеріалами витребуваної та дослідженої апеляційним судом цивільної справи № 2 - 142/2006 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Вказаним рішенням встановлено, що 26.08.1992 р. сторони зареєстрували шлюб. За час спільного проживання вартість спірного житлового будинку, який належав ОСОБА_4 до укладення шлюбу, істотно збільшилась.

Доказів скасування вищевказаного рішення суду матеріали справи не містять.

Між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності подружжя, поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ст. ст. 22, 25, 28 КпШС України, чинного на час виникнення правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 60, 62, 70 СК України.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором.

Спільною сумісно власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути визнано спільною сумісною власністю судом з тих підстав, до за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Оскільки беззаперечно встановлено, що попереднім рішенням суду ОСОБА_4 не виділялися будь-які приміщення, господарські будівлі та споруди із спірного домоволодіння, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що попереднім рішенням суду домоволодіння було поділено між сторонами не відповідають обставинам справи. За цих же обставин колегія суддів вважає неспроможними доводи та вимоги апелянта щодо скасування рішення із закриттям провадження у справі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 було виділено майно вказане в ухвалі Березівського районного суду Одеської області від 28.07.2014 р. про роз'яснення рішення, не приймаються до уваги оскільки ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2014 р. вищевказана ухвала суду першої інстанції була скасована, заява ОСОБА_4 про роз'яснення рішення залишена без задоволення.

Доводи апелянта щодо вивезення ОСОБА_4 із спірного домоволодіння майна на суму - 120 000 грн., колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з положень ст. ст. 179, 303 ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова