Справа № 627/938/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Л.В.Вовк

з участю секретаря Я.В.Солонецької,

представника позивача- ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, третя особа- приватне сільськогосподарське підприємство « Барвінок» та за позовною заявою приватного сільськогоподарського підприємства « Барвінок» до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області , ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Любівської сільської ради про визнання права власності на нежитлові будівлі .

В позові ОСОБА_4 вказав , що в липні 2005 року ПСП « Барвінок» , на підставі розпорядження №27 та акту прийому-передачі, передало йому у володіння нежитлові будівлі : кладову ,склад , зерносушарку, зерносховище , тік, критий тік,продовольчий склад , що знаходяться в с.Любівка Краснокутського району Харківської області . З вказаного часу позивач фактично володіє будівлями , зберігає їх у належному стані та покращує їх стан . На думку позивача , він набув право власності на нерухоме майно за набувальною давністю , оскільки відкрито , безперервно володіє нерухомим майном більше 10 років . Прохав визнати за ним право приватної власності за набувальною давністю , а саме на кладову , зерносушарку , зерносховище , тік (комбіркомовий склад) , критий тік , продовольчий склад , що знаходяться по вул. Першотравнева,31-а в с.Любівка та будинок тваринників, розвантажувальну площадку , два свинарники по вул..Кірова,172-б в с.Любівка.

В жовтні 2016 року позивач уточнив позов , вказавши , що відповідно до рішення виконавчого комітету Любівської сільської ради від 14.06.2016 року № 22 , нежитловим будівлям присвоєні інші адреси . Тому прохав суд визнати за ним право власності на нежитлові будівлі , а саме : складське приміщення по вул.Комарова ,14-б в с.Любівка ; складське приміщення по вул. Комарова ,14-в в с.Любівка; складське приміщення по вул.Комарова, 14-г в с.Любівка ; складське приміщення по вул.Комарова ,14-є в с.Любівка , складське приміщення по вул.Комарова, ,14-ж в с.Любівка ; нежитлову будівлю по вул.Слобожанська ,172 д в с.Любівка ; нежитлову будівлю по вул.Слобожанська ,172-б в с.Любівка; ферму по вул. Слобожанська ,172- в в с.Любівка; ферму по вул. Слобожанська ,172- г в с.Любівка.

В листопаді 2016 року до суду звернулася третя особа ПСП « « Барвінок» з позовом до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області та ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлові будівлі.

В позові ПСП « Барвінок» вказав, що нежитлові будівлі ,які є предметом спору , перейшли до підприємства від Любівської спілки пайовиків на підставі акту прийому передачі майна. Любівська спілка пайовиків припинила свою діяльність . З 2004 року ПСП « Барвінок фактично відкрито та безперервно володіє нежитловими будівлями , за власні кошти утримує їх та використовує у своїй господарській діяльності . Прохав визнати право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі , а саме : складське приміщення (літ.Б-1) по вул.Комарова ,14 б в с.Любівка , складське приміщення (літ.Б-1) по вул.Комарова, 14-в в с.Любівка ; складське приміщення ( літ. Б-1) по вул. Комарова,14-г в с.Любівка ; складське приміщення (літ.Б-1) по вул.Комарова, 14-є в с.Любівка ; складське приміщення (літ.В-1) по вул. Комарова ,14- ж в с.Любівка; складське приміщення (літ Б-1) по вул.Слобожанська ,172- г, нежитлову будівлю ( А-1) по вул. Слобожанська ,172 - д в с.Любівка .

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позов , просив задовольнити. Позов третьої особи ПСП « Барвінок « не визнав , просив відмовити.

Представник відповідача позов ОСОБА_4 та ПСП « Барвінок» не визнав , прохав відмовити , пояснивши , що спірні нежитлові будівлі зареєстровані як безхазяйне нерухоме майно.

Представник третьої особи ПСП « Барвінок» свій позов підтримав , просив задовольнити, позов ОСОБА_4 не визнав , просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , допитавши свідків, дійшов до наступних висновків.

Стаття 344 ЦК України є новелою порівняно із ЦК в редакції 1963 року. Саме вона вводить до цивільного законодавства новий інститут - набуття права власності за давністю володіння (набувальна давність). Чинний ЦК усунув необґрунтовані переваги для державної власності, що були встановлені в ЦК 1963 року. Так, відповідно до ст.137 ЦК України в редакції 1963 року майно, яке не мало власника або власник якого невідомий, надходило у державну власність (безхазяйне майно, яке належало колгоспному двору, ставало власністю колгоспу). Безхазяйне майно надходило у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу, а безхазяйне майно колгоспного двору - за заявою колгоспу. Майно, що було визнане у встановленому порядку безхазяйним, зараховувалося безпосередньо до державного бюджету.

Проте визнання майна безхазяйним і навіть наступна його реалізація не виключала можливості пред»явлення майнових вимог власником. Він мав право вимагати від органу, рішенням якого майно було визнане безхазяйним, повернення майна або грошової компенсації у розмірі сум, отриманих від реалізації, за вирахуванням здійснених у зв»язку з цим витрат. Спори щодо таких вимог розглядалися у судовому порядку.

ЦК 1963 року не містив поняття інституту «набувальної давності». ОСОБА_5 набуло юридичного значення у день набрання чинності новим ЦК, тобто лише 1 січня 2004 року.

Проте у п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень чинного ЦК зазначено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК.

Судовим розглядом встановлено, що згідно акту прийому передачі від 20 червня 2000 року комісія в складі ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків передала уповноваженому від власників майнових паїв ОСОБА_6 будівлі і споруди , а саме : зерносушарку 1992 року введення в експлуатацію , критий тік 1974 року, тік (комбікормовий склад) 1972 р., продовольчий склад 1981 р., тік 1975 р., огорожу току 1991 р., готель 1985 р., розвантажувальну площадку 1980 , свинарник 1985 ,свинарник 1983 р. , а відповідно до акту прийому передачі від 14 серпня 2000 року - будинок тваринників 1985 року.

Як свідчить акт прийому передачі основних засобів від 10 червня 2004 року, ПСП « Барвінок» прийняв майно, яке знаходилося в оренді у ПСП АФ » Долина» , а саме : зерносховище 1969 року , кладову 1964 року, тік 1975 р. , огорожу току 1991 р., автоваги 1979 р., їдальню 1978 р.

Розпорядженням №27 від 01.07.2005 року ПСП « Барвінок» передало ОСОБА_4 наступне майно , а саме : критий тік, тік (комбікормовий склад) , продовольчий склад , зерносушарку , зерносховище ,кладову , будинок тваринників , розвантажувальну площадку , 2 свинарники.

Актом приймання передачі від 01.07.2005 року ПСП « барвінок» передав , а ОСОБА_4 прийняв вище вказане нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2007 року Любівська спілка пайовиків , в особі ліквідатора ОСОБА_7, продала, а ПСП « Барвінок» , в особі директора ОСОБА_6, придбав літній табір за 3000 грн. Зазначені договори підписані сторонами.

Згідно акту-прийому передачі від 23 жовтня 2007 року , продавець передав , а покупець прийняв вказану нежитлову будівлю. Про те, що ПСП « Барвінок» сплатив грошові кошти , визначені договором купівлі-продажу за придбання літнього табору , Любівській спілці пайовиків, свідчить накладна №1 від 23.10.2007 року та квитанція прибуткового касового ордеру «№26 від 07.11.2007 року.

26.05.2008 року Любівська спілка пайовиків припинила свою діяльність.

З технічних паспортів від 14.07.2015 року на кладову літ. «А-1» по вул.Першотравнева , 31-а в с.Любівка , зерносушарку літ.»Б-1» по вул.Першотравнева,31-а в с.Любівка , зерносховище літ. « В-1» по вул.Першотравнева, 31-а в с.Любівка ; тік ( комбікормовий склад ) літ. « Г-1»по вул.Першотравнева, 31-а; критий тік літ.»Д-1» по вул.Першотравнева, 31-а в с.Любівка ; продовольчий склад літ.» Е-1» по вул.Перштранева ,31-а в с.Любівка ; будинок тваринників літ» А-1» по вул.Кірова ,172 -б в с.Любівка ; розвантажувальну площадку літ» Б-1» по вул.Кірова ,172-б в с.Любівка ; свинарник літ.» В-1» по вул. Кірова, 172 б в с.Любівка , свинарник літ.» Г-1» по вул. Кірова, 172- б в с.Любівка; , замовником яких є ОСОБА_4 вбачається, що дійсно за вказаними адресами розташовуються вище вказані будівлі.

Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об»єкта від 23.07.2015 року кладова літ» А-1» , зерносушарка літ. « Б-1» , зерносховище літ.» В-1» , тік (комбікормовий склад) « літ-Г» , критий тік літ.» Д-1» , продовольчий склад літ.» Е-1» , будинок тваринників літ» А-1» , розвантажувальна площадка літ» Б-1» , свинарник літ» В-1» , свинарник літ « Г-1» відповідає вимогам надійсності і безпечної експлуатації і можливості його безпечної експлуатації .

03 червня 2015 року , відповідно до рішення ХХХVсесії V1 скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області , ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Першотравнева,31-а в с.Любівка.

З рішення виконавчого комітету Любівської сільської ради від 10 травня 2016 року №18 вбачається , що створена комісія для проведення інвентаризації безхазяйного майна на території ради.

Рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради № 22 від 14 червня 2016 року , присвоєні поштові адреси вище вказаним об»єктам нерухомого майна .

Відповідно до рішення V111 сесії V11 скликання Любівської сільської ради від 05 липня 2016 року започаткована процедура визнання безхазяйним таких об»єктів нерухомого майна на території сільської ради ,як складського приміщення по вул.Комарова ,14-б в с.Любівка, складського приміщення по вул.Комарова,14-в в с.Любівка , складського приміщення по вул.Комарова , 14-г с.Любівка , складського приміщення по вул.Комарова , 14-є в с.Любівка , складського приміщення по вул.Комарова ,14-ж в с.Любівка, складського приміщення по вул. Першотравнева , 37-б с.Любівка , приміщення вісової по вул. Гагаріна,16-г в с.Любівка , нежитлової будівлі по вул.Слобожанська ,172 б, ферми по вул.Слобожанська ,172-в , ферми по вул. Слобожанська ,172-г , ферми по вул. Слобожанська ,172-д в с.Любівка .

Згідно довідки РКП « Краснокутське БТІ» від 11.07.2016 року право власності на нерухоме майно, а саме складське приміщення по вул.Комарова,14-б в с.Любівка , складське приміщення по вул.Комарова,14-в с.Любівка , складське приміщення по вул.Комарова , 14-г, складське приміщення по вул.Комарова , 14-є с.Любівка , складське приміщення по вул.Комарова ,14-ж с.Любівка, складське приміщення по вул. Першотравнева , 37-б с.Любівка , приміщення вісової по вул. Гагаріна,16-г ,нежитлова будівля по вул.Слобожанська ,172 б, ферма по вул.Слобожанська ,172-в , ферма по вул. Слобожанська ,172-г , ферма по вул. Слобожанська ,172-д с.Любівка , не зареєстровані.

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна від 02.08.2016 року , 25.07.2016 , 26.07.2016, р. вказані нежитлові об»єкти нерухомого майна зареєстровані як безхазяйне нерухоме майно.

Згідно зі звітом про оцінку майна нежитлових будівель , загальною площею 3 873,20 кв. м., що розташовані в с.Любівка станом на 01.07.2016 року визначена у розмірі 1 910 800,00 грн..

Допитані по справі свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили в суді , що працюють в ПСП « Барвінок» та підтвердили , що ПСП « Барвінок» користується спірним майном та частиною складського приміщення.

З набранням чинності новим Цивільним кодексом України стало можливим набувати права власності на чуже майно за правилом набувальної давності (ст. 344 ЦК). Це означає, що особа, яка володіє чужим майном протягом тривалого терміну, може набути права власності на нього, посилаючись на давність користування ним.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Частина 1 ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб»єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Набувальна давність не стосується випадків заволодіння чужим майном обманним або злочинним шляхом. Мова йде про ситуації, коли власник майна не заявляє про своє право уже тривалий час, тобто фактично відмовляється від цього майна.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця, наприклад, договору оренди, наймання, зберігання тощо виключає застосування інституту набувальної давності.

Об»єктом правової охорони за ст. 344 ЦК є нерухоме або рухоме майно. До нерухомого належать земельні ділянки, а також об»єкти, розташовані на земельній ділянці (житлові будинки, майнові комплекси, насадження).

До набуття права власності на майно особа, яка володіє ним як своїм власним, має право на захист свого володіння проти третіх осіб, які не є власниками майна, а також які не мають права на володіння ним та інших передбачених законом чи іншими нормативно-правовими актами або договором підставах.

Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона:

1. Заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.

Тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, не знав про обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву у правомірності такого правочину).

У разі виникнення спору встановлювати характер володіння (його добросовісність або недобросовісність) має тільки суд з урахуванням обставин справи.

2. Продовжує володіти ним відкрито та безперервно.

Тобто володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які мають можливість спостерігати за ним. Але це, на нашу думку, не слід сприймати буквально і не означає, що володілець зобов»язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю.

3. Продовжує володіти ним протягом встановленого строку.

Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна - 10 років, а для рухомого - 5 років).

Частиною 3 ст. 344 ЦК містить також положення: якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред»явив вимоги про його повернення, вона набуває права власності за набувальною давністю на нерухоме майно через 15 років, а на рухоме майно - через 5 років після закінчення терміну позовної давності.

Згідно зі статтями 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тривалість загальної позовної давності - три роки.

Між тим, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Слід зазначити, що відповідачем у більшості справ зазначається орган місцевого самоврядування навіть тоді, коли із матеріалів справ вбачається, що фактично майно належить іншій особі та саме вона має бути відповідачем за таким позовом.

Тобто, підставами для задоволення позовних вимог за вказаною нормою є саме обставини визначенні в ній.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності суд зазначає наступне.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 не надав суду , жодного доказу того, що він протягом десяти років, починаючи з 2005 року ,безперервно володіє предметом спору. Будь яких доказів , того що позивач виконує обовязки власника , щодо спірного нерухомого майна суду надано не було. Те , що зазначені в позовній заяві приміщення використовуються позивачем для задоволення власних потреб , не надано. В матеріалах цивільної справи відсутні квитанція про сплату електроенергії, комунальних платежів, чи будь- яких інших платежів , які б могли свідчити про володіння позивачем ОСОБА_4 спірного майна.

Законність передачі спірного майна від ПСП « Барвінок» до ОСОБА_4, яке нібито сталося відповідно до розпорядження ПСП « Барвінок» 01.07.2005 року викликає чималі сумніви. Станом на 01.07.2005 року ОСОБА_4 виповнилось лише 16 років, про що свідчить копія паспорту громадянина України наявна в матеріалах справи. Оскільки повна дієздатність особи виникає з 18 років, то у суду є сумніви , як ОСОБА_4 міг на законних підставах набути спірне нерухоме майно, та яким чином він здійснював управління всіма нежитловими спорудами. В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_4 не доказав законність переходу до нього нежитлових споруд. Перш за все , для того щоб сказати про законність передачі майна, позивач мав би доказати законність володіння таким майном ПСП « Барвінок» . Адже доказів того, що саме ПСП « Барвінок» був законним власником спірного майна, і міг за власним розсудом використовувати його суду надано не було. Позиція по справі, про те що спірне майно було передано від ПСП « Барвінок» спростовується представником самого ПСП « Барвінок», який в суді зазначив, що не зважаючи на те що акт про передачу такого майна в дійсності був підписаний з ОСОБА_4, фактично таке майно останньому не передавалось.

Таким чином, в суді позивач не довів підстав виникнення права власності на чуже майно за набувальною давністю. Не був доведений , а ні факт передання майна, а ні його законність, а ні безперервне та добросовісне володіння цим майном протягом строків набувальної давності, як це вимагає ч.1 ст. 344 ЦК України.

Щодо позовних вимог ПСП « Барвінок» про визнання права власності суд зазначає наступне.

В суді представник ПСП « Барвінок» не довів підстави набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, які передбачені положенням ч.1 ст. 344 ЦК України.

Так представник ПСП « Барвінок» зазначив, що відповідне майно він отримав від Любівської спілки пайовиків 20 червня 2000 року, відповідно до акту прийому- передачі спірного майна. Однак, відповідний акт прийому - передачі, не може бути доказом передачі майна , яке є предметом спору. За змістом вказаного акту, не можна ідентифікувати, яке саме майно передавалась ПСП « Барвінку» . Даний акт не доводить того, що майно, яке є предметом спору було і предметом правочину між спілкою пайовиків та ПСП « Барвінком» .

Докази які були надані представником ПСП « Барвінок» і якими він доводить законність своїх позовних вимог входять в пряму суперечність з власною позицію позивача , що викладена в позовній заяві. Позивач , стверджує що спірне майно він отримав від Любівської спілки пайовиків. Однак, в позові є акт прийому- передачі майна від 10 червня 2004 року, за яким позивач отримав частину спірного майна від ПСП « Долина».

Представник позивача, не довів законність отримання нерухомого майна , а ні від Любівської спілки пайовиків, а ні від ПСП» Долина». Адже, згідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦК України, однією з підстав для набутті права власності на майно за набувальною давністю є добросовісність заволодіння таким майном. Позивач мав би довести, що особи від яких майно було нібито отримано ПСП « Барвінком» на законних підставах ним володіли. Окрім того, жодний з актів прийому - передачі майна, на якій посилається представник ПСП « Барвінок» як на доказ в цивільній справі , не був наданий в оригіналі.

Представник позивача, доказуючи законність заявлених позовних вимог, надав до суду договір купівлі- продажу частини спірного майна , а саме літнього табору. Відповідний договір не посвідчений нотаріально і не зареєстрований відповідно до вимог існуючого законодавства. Наявність вказаного договору, за яким нібито ПСП « Барвінок» набув у власність нерухоме майно, не може бути підставою для набуття права власності в порядку набувальної давності. Адже якщо, позивач це майно придбав на підставі договору купівлі - продажу, який нотаріально не посвідчив, через що його права на це майно не визнається, то він повинен використовувати інші засоби захисту своїх речових прав.

Допитані в суді свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8- працівники ПСП « Барвінок» які в цілому зазначили, що ПСП «Барвінок» користується зазначеними в позові приміщеннями , не змогли пояснити підстави набуття такого майна позивачем. Окрім того , вони також зазначили і те що частиною приміщень користується інший сільськогосподарський кооператив СК « Фацелія».

В ході розгляду справи представник позивача ПСП « Барвінок» не надав суду , жодного доказу того, що він протягом десяти років, починаючи з 2000 року ,безперервно володіє предметом спору. Будь яких доказів , того що позивач виконує обовязки власника , щодо спірного нерухомого майна суду надано не було. В матеріалах цивільної справи відсутні квитанція про сплату електроенергії, комунальних платежів, чи будь яких інших платежів які б могли свідчити про володіння позивачем спірного майна.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, того що на даний час всі обєкти нерухомого майна , що є предметом спору зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, як безхазяйні, те що жодний з позивачів по справі, а ні ОСОБА_4 , а ні ПСП « Барвінок» не довели в суді наявність підстав для набуття права власності за набувальною давністю, які визначенні в ст. 344 ЦК України, суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_10 та позов ПСП « Барвінок» задоволенню не підлягають .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, третя особа- приватне сільськогосподарське підприємство « Барвінок» та в позові приватного сільськогоподарського підприємства « Барвінок» до Любівської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_5