Справа №464/3761/17
пр № 4-с/464/178/17
У Х В А Л А

12 грудня 2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря Кравс С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду із скаргою в якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження від 08.10.2013 року; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця від 08.10.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/4701/13-ц. В обґрунтування скарги покликається на те, що постановою державного виконавця від 08.10.2013 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова №464/4701/13-ц за заявою ПАТ «Львівгаз» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ. Постанова стягувачу не надходила та про таку стало відомо лише у травні 2017р. з відповіді на запит. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу слугувало те, що у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний код боржника. Проте, вимоги до змісту судового наказу закріплені у ст.103 ЦПК України і зазначення у ньому ідентифікаційного номеру боржників не передбачено.Відатк, просить визнати бездіяльність державного виконавця щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження стягувачеві та дії щодо винесення такої постанови неправомірними, у звязку з чим вказану постанову необхідно скасувати та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Представник Сихівського ВДВС м.Львів в судове засідання не зявився. У наданих суду письмових заперечення проти вимог скарги заперечив, зазначивши, що 08.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на той час. Крім того зазначає, що виконавче провадження знищено у звязку спливом терміну зберігання завершених виконавчих проваджень. До письмових заперечень надав витяг з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, в якому зазначено усю інформацію щодо цього виконавчого провадження. Просить суд в задоволенні скарги відмовити.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце справи, про причини неявки суду не повідомив, а тому,с уд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, оглянувши матеріали справи № 464/4701/13-ц, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів перебувало виконавче провадження №40018141 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова від 24.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 376,60 грн. та судовий збір у розмірі 114,70 грн.

08.10.2013 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львіввинесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (1999р.).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 р.) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 р.) у виконавчому документі зазначаються, зокрема індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Підставою для винесення постанови від 08.10.2013 року слугувала невідповідність судового наказу вимогам до виконавчого документу, а саме не вказано ідентифікаційний код боржника або номер і серію паспорта боржника.

Проте, відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 р.) державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Аналогічна норма міститься також і у п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.2016 року.

Відтак, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду чи судовому наказі, державний виконавець (у відповідності до вище згаданих положень Закону України «Про виконавче провадження») може самостійно звернутися до відповідного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не зазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру не є законною та обгрунтованою підставою для відмови у примусовому виконанні судового рішення державною виконавчою службою, оскільки таке виконання рішення є невідємною складовою частиною судового захисту будь-якої особи.

З огляду на викладене, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для виконання покладених на нього обовязків, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними та скасувати оскаржувану постанову .

Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Однак, у даному випадку вищевказана норма не підлягає застосуванню, оскільки має місце скасування судом постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, а не про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України у постанові пленуму №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Отже, заявлена вимога про зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст.11, 18, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (1999р.), ст.ст. 18, 26, 41 Закону України «Про виконавче провадження» (2016р.), та керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 383, 386, 387 ЦПК України,-

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково. Визнати потиправними дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 08 жовтня 2013 року ВП №4001814.

Скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 08 жовтня 2013 року ВП №40018141.

В решті вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 5 днів з часу отримання її копії.

Головуюча :