АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/621/17 Справа № 205/4622/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, однак дитина часто хворіє, в зв'язку з чим проходила необхідні дослідження та приймала ліки. Всі витрати пов'язані з лікуванням дитини та розвитком здібностей дитини, оздоровлення і санаторно-курортне лікування понесені нею.

Крім того, дитина займається в ІЗО Студії БК «Машинобудівельників» з вересня 2014 року та відвідує танцювальну студію «Pole sport» ім. Румянцевої з 01 вересня 2015 року.

На підставі викладеного просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в рахунок додаткових витрат на дитину одноразово після фактичного понесення суму 17 623, 50 грн., що повязані з розвитком здібностей дитини та її лікування за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року; та стягувати в майбутньому з ОСОБА_2, на свою користь в рахунок додаткових витрат на дитину періодично кожного місяця 1 890 грн., повязаних з курсами відновного апаратного лікування, виготовленням лінз та розвитком здібностей дитини до 10 січня 2023 року включно (досягнення дитиною повноліття); судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.99-101).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 фактично понесені витрати, повязані із лікуванням дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 2 787 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові витрати, що викликані її хворобою у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи від 07 жовтня 2016 року і до змін у стані здоровя дитини або у майновому становищі сторін, але не більш ніж до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду сторони звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а ОСОБА_3 змінити рішення суду та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступних підстав.

Визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, пов»язаних із лікуванням дитини та витрат, пов»язаних з її хворобою, суд вважав за необхідне стягнути фактично понесені витрати у розмірі 2 787 грн. та стягнути кошти на додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно на період, необхідний для лікування дитини.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можливо з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні (а.с. 67).

Малолітня ОСОБА_4, з 22 січня 2015 року перебуває на обліку у лікаря офтальмолога, постійно проходить лікування в офтальмологічному центрі «Стратус». З 2010 року знаходиться на постійному обліку лікаря-гастроентеролога, та у лікаря-алерголога з 2008 року.

В період часу з 31 травня 2016 року по 10 червня 2016 року ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДМКЛ №2» ДОР.

Дитина відвідує ІЗО студію в БК Машинобудівельників з вересня 2014 року та студію танців «Pole sport» з вересня 2015 року.

З 11 квітня 2016 року ОСОБА_3 працює на посаді менеджера по рекламі в ТОВ телерадіокомпанії «АВАНТАЙМ», її заробітна плата за період роботи із квітня 2016 року по серпень 2016 року становить 6 825,70 грн.

З 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Арда-Трейдінг» на посаді начальника відділу трейд-маркетінгу, його заробітна плата за період із лютого 2016 року по травень 2016 року становить 6 447,37 грн.

Встановлено, що 28 грудня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування подарував дочці ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, відповідач на користь ОСОБА_3 регулярно перераховує грошові кошти, про що свідчать квитанції в матеріалах справи.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2016 року і до повноліття дитини.

Відповідно до статті 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала ВС України №6-20278св09 від 16 грудня 2009 року).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При цьому суд першої інстанції у порушення ч. 3 ст. 185 СК України не встановив, які конкретно додаткові витрати на дитину, фактично зазнані матірю чи передбачувані підлягають стягненню; чи їх необхідно фінансувати наперед, чи покривати після фактичного понесення разово чи періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обгрунтування необхідності майбутніх витрат.

Але суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та передбачений законом порядок відшкодування додаткових витрат не врахував.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції у резолютивній частині рішення суду визначив 2 787 грн. як фактично понесені додаткові витрати на лікування у розмірі 50%, але які саме понесені витрати, у рішенні суду не зазначено.

Крім того, визначаючи розмір щомісячних додаткових витрат на дитину, суд у резолютивній частині встановив їх на період, при цьому хто і яким чином буде визначати тривалість цього періоду, у рішенні суду не зазначено, що фактично робить неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 сплатила 6 480 грн. за апаратне лікування та обстеження дитини згідно довідки медичного центру «Стратус» від 04 жовтня 2016 року. За змістом довідки ТОВ науково-виробничої лабораторії від 17 червня 2016 року, позивач сплатила 390 грн. за проведенні аналізи 390 грн. та за пройдений імунотест в сумі 285 грн. Крім того, в матеріалах справи на арк. 61 містяться чеки про сплату позивачем коштів за придбання лінз та її заміни в сумі 1 445 грн., а всього 8 600 грн.

Вищезазначені процедури проведені з урахуванням рекомендації лікаря та згодою обумовлені необхідність їх проведення, тому ця сума обґрунтована, відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами та 1 / 2 частина її вартості підлягає стягненню на користь позивачки.

Інші витрати понесені позивачкою на утримання дитини не є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 СК України, тому вони є безпідставними та належними доказами не обґрунтовані.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не визначився із передбаченим законом порядком участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину та передчасно дійшов висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 1 000 грн. щомісячно на період, необхідний для лікування дитини.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткових витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4300 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4300 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6