Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача Рухер Н.П.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Головного територіального управління юстиції в Рівненській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги Головного територіального управління юстиції в Рівненській області не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила суд відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що у відповідності до ст. 1191 ЦК України регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, тоді як в її діях відсутні будь-які порушення прав, свобод, законних інтересів суб'єктів права, а також створення ситуації, коли їх неможливо здійснити, а позивачем по справі не надано суду доказів, що доводили б її вину. Більше того, в наслідок її дій не нанесено ані прямої дійсної шкоди, ані упущеної вигоди Державному бюджету України. Шкода Державному бюджету нанесена саме внаслідок неправомірних дій позивача по справі.

В судовому засіданні представник позивача Рухер Н.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила суд стягнути із ОСОБА_2 кошти в сумі 8558,25 грн. на рахунок Головного територіального управління юстиції в Рівненській області та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Додатково пояснила, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 судами першої і апеляційної інстанцій не розглядалося питання про те, чи отримувала відповідач інші доходи за період розгляду справи та чи стояла вона на обліку в центрі зайнятості. Відповідач по справі ОСОБА_2 в судових засіданнях про те, що перебувала на обліку у центрі зайнятості не заявляла, а ГТУЮ в Рівненській області такою інформацією не володіло, та не наділене компетенцією таку інформацію витребовувати у центрі зайнятості. Таким чином, постановою суду стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування суми допомоги по безробіттю отриманої ОСОБА_2, чим завдано збитки державному бюджету.

Заслухавши пояснення представника позивача Рухер Н.П., відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07 вересня 2015 року наказом № 554/04/к Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, звільнено з посади начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

17.09.2015 року відповідач звернулася до Рівненського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. На підставі ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_2 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю терміном 360 календарних днів, яку вона отримувала протягом шести місяців з дня призначення 29.09.2015 року по 16.03.2016 року, яка склала в сумі 8558,25 грн.

23 лютого 2016 року постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі № 817/3188/15 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано наказ № 554/04/к Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про звільнення ОСОБА_2 та поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з 07 вересня 2015 року.

Наказом № 300/04/к від 13.04.2016 року ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника відділу нотаріату начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 817/1001/16 від 08.09.2016 року стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь Рівненського міського центру зайнятості кошти виплачені ОСОБА_2, як допомога по безробіттю в сумі 8558,25 грн. 01.11.2016 року ГТУЮ в Рівненській області відповідно до меморіального ордеру №80 сплачено 8558,25 грн. на рахунок Рівненського міського центру зайнятості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктами 5, 6 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено: страховик - Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; об'єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених ст. 7 цього Закону.

Згідно з абз. 2 п. 8 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Згідно п. 9 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин це припинення трудового договору відповідно до ст. 36 (пункти 1, 2, 3), ст. 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), ст. 39, ст. 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України.

Наказом ГТУЮ у Рівненській області №554/04/к від 07.09.2015 року відповідача ОСОБА_2 звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з чим відбувся страховий випадок у розумінні ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В порядку визначеному ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» в результаті настання страхового випадку (звільнення з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України) ОСОБА_2 на підставі її заяви від 17.09.2015 року надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю, яку вона отримувала до моменту поновлення її на посаді на підставі наказу ГТУЮ у Рівненській області № 300/04/к від 13.04.2016 року. Про фактичне поновлення на посаді відповідач повідомила Рівненський міський центр зайнятості, який 16.03.2016 року припинив їй нарахування та виплату допомоги по безробіттю.

Статтею 237 КЗпП України встановлено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавець несе відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок невиконання або неналежного виконання обов'язків, визначених частиною другою цієї статті. Із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Пунктом 2 ч.2 ст. 35 цього Закону передбачено, що роботодавець зобов'язаний подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами.

Таким чином, на працівника не покладено обов'язку повідомляти центр зайнятості, про те, що рішенням суду його поновлено на посаді, оскільки такий обов'язок покладений на роботодавця, і саме останній несе відповідальність за здійснені виплати по безробіттю такому працівнику. Отже, відповідач ОСОБА_2 не несе відповідальність за нараховану їй дворазову виплату однієї і тієї ж суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі № 6-151цс13, роз'яснено, що відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Статтею 1191 ЦК України відповідно до якого, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено відповідальність роботодавця за виплату допомоги безробітному у разі його поновлення на роботі за рішенням суду, позивачем не надано суду належних доказів вини відповідача в отриманні надмірних коштів, а також те, що відповідно до ст.1215 ЦК України, безпідставно отримана особою допомога по безробіттю не підлягає поверненню, то суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Головного територіального управління юстиції в Рівненській області слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову Головного територіального управління юстиції в Рівненській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.