Справа № 202/5837/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 лютого 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», третя особа ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2015 року ПАТ «ФІДОБАНК» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», був укладений кредитний договір № П_099/52_08, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 150000 доларів США на строк з 21.03.2008 року по 20.03.2015 року зі сплатою 14,5 процентів річних. Додатковими угодами № 1 від 20.03.2009 року, № 2 від 20.11.2009 року, № 3 від 21.12.2009 року, № 4 від 21.02.2011 року, укладеними між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» і ОСОБА_2, було змінено графік погашення заборгованості. Згідно з останньою додатковою угодою № 5 від 02.02.2012 року ОСОБА_2 визнала за собою заборгованість у розмірі 114438,35 доларів США та 986,70 грн., також відповідно до пункту 4 додаткової угоди сторони виклали графік погашення кредиту в новій редакції. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 21 березня 2008 року між банком і ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого передано в іпотеку банку квартиру, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Артема, 39/1. Також у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 21 березня 2008 року були укладені договори поруки з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які зобовязалися перед кредитором відповідати за виконання боржником умов щодо сплати суми кредиту, процентів, а також можливих неустойок та інших витрат у розмірі, в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно з пунктом 3.3.5. кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно сплачувати кредитодавцю грошові кошти у сумі, визначеній графіком погашення, який є додатком до кредитного договору. Відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором не виконували, у зв'язку з чим виникла заборгованість. 9 жовтня 2014 року на адресу відповідачів була направлена вимога про погашення заборгованості, яка залишена без задоволення. Станом на 02.07.2015 року заборгованість становить 103727,96 доларів США або 2 926810.36 грн., з яких: 93915,33 доларів США або 1972820,45 грн. заборгованість за кредитом; 9812,63 доларів США або 206127,77 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 747862,14 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне та/або неналежне виконання зобов'язання. Вказану заборгованість ПАТ «ФІДОБАНК» просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на свою користь.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № П_099/52_08 від 21.03.2008 року, укладений між нею і Акціонерним банком «Факторіал-Банк», а також визнати недійсним договір іпотеки від 21.03.2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» і ОСОБА_3 Вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить всіх істотних умов, щодо яких сторони мають досягти згоди. В кредитному договорі не зазначено, на яких умовах відкривається, ведеться та закривається банківський рахунок з метою зарахування на нього суми наданого кредиту, тарифи та всі суми коштів, які вона має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Відсутня така обов'язкова умова як розмір фінансового зобов'язання, що підлягає сплаті на користь страховиків, нотаріусів, суб'єктів оціночної діяльності тощо. Не зазначено сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в процентному значенні та в грошовому виразі в валюті платежу за кредитним договором, в тому числі за кожним платіжним періодом. Таким чином, у кредитному договорі відсутня така істотна умова як розмір реальної процентної ставки. Крім того, банк не попередив її про валютні ризики, не надав інформацію щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання. Вважає, що банком використана нечесна підприємницька практика, що є підставою для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача - ПАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_1 позов банку підтримала, а проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечувала, разом із тим, не змогла обґрунтувати розмір заявленої до стягнення з відповідачів заборгованості, а також навести підставу для стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 У подальшому представник ПАТ «ФІДОБАНК» у судове засідання не з'явився, додаткових доказів на підтвердження позовних вимог не надав.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов банку не визнала, підтримала свій зустрічний позов, при цьому зазначила, що фактично кредит їй був виданий у національній валюті - гривні, а не в доларах США як вказано в кредитному договорі. В подальшому в судове засідання не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні проти первісного позову банку заперечував, просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені.

Суд, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що як первісний позов ПАТ «ФІДОБАНК», так і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», був укладений кредитний договір № П_099/52_08 від 21.03.2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 150000 доларів США на строк з 21.03.2008 року по 20.03.2015 року зі сплатою 14,5 процентів річних.

Додатковими угодами № 1 від 20.03.2009 року, № 2 від 20.11.2009 року, № 3 від 21.12.2009 року, № 4 від 21.02.2011 року, укладеними між Акціонерним товариством «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_2, було змінено графік погашення заборгованості.

Згідно з останньою додатковою угодою № 5 від 02.02.2012 року ОСОБА_2 підтвердила за собою заборгованість в загальній сумі 114438,35 доларів США та 986,70 грн. Крім того, додаток № 1 до кредитного договору (графік погашення кредиту) було викладено в новій редакції, згідно з яким змінено розмір щомісячних платежів в межах раніше визначеного строку виконання зобов'язання.

Також судом встановлено, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобовязалися у разі невиконання зобов'язання боржником відповідати перед кредитором як солідарні боржники будь-яким своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У частині 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно зі статтею 18 Закону України Про захист прав споживачів умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідачем ОСОБА_2 ставиться питання про визнання недійсним кредитного договору № П_099/52_08 від 21.03.2008 року та договору іпотеки, укладеного в його забезпечення.

Між тим, як вбачається зі змісту даних договорів, сторони узгодили в них всі істотні умови, встановлені для такого виду договорів відповідно до вимог чинного на час їх укладення законодавства.

Так, укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, визначили суму кредиту - 150000 доларів США, що на момент отримання кредиту було еквівалентно 757500 грн., строк, на який надається кредит - з 21.03.2008 року по 20.03.2015 року, розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 14,5 річних, а також щомісячні платежі в іноземній валюті (доларах США), які підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту згідно з графіком погашення, що не суперечить положенням частини 5 статті 11 та статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, а тому доводи ОСОБА_2 про те, що кредит фактично був отриманий нею в касі банку в національній валюті - гривні не мають правового значення.

Матеріалами цивільної справи підтверджено, що під час укладення кредитного договору банк надав позичальнику всю необхідну інформацію, передбачену частинами 2 та 4 статтею 11 Закону України Про захист прав споживачів, зокрема, сторони погодили загальну вартість кредиту - 242697,97 доларів США, в тому числі суму, що підлягає сплаті в рахунок погашення процентів за користування кредитом, - 92697,97 доларів США (додаток № 1 до кредитного договору).

Отже, в даному випадку сторони договору з власної волі на свій розсуд визначили для себе ризики, пов'язані зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні кредитного договору, в якому суму зобов'язання визначено в іноземній валюті.

Жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_2 була не згодна з умовами кредитного договору, вважала їх відповідно до статті 18 Закону України Про захист прав споживачів несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано.

Навпаки, відповідач протягом тривалого часу виконувала умови кредитного договору та укладала на його виконання додаткові правочини.

Підписуючи як кредитний договір, так і додаткові угоди до нього, позичальник будь-яких зауважень не висловлювала, а, отже, була згодна з їх умовами та не вважала їх несправедливими.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в кредитному договорі не зазначено, на яких умовах відкривається, ведеться та закривається банківський рахунок для зарахування на нього суми наданого кредиту та коштів, які вона має сплатити в погашення кредиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2008 року між Акціонерним банком "Факторіал-Банк" і ОСОБА_2 були укладені окремі договори банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в національній та іноземній валюті.

Доводи, на які посилається ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові, не можуть бути достатніми підставами для визнання кредитного договору недійсним, оскільки, укладаючи вказаний правочин, вона була ознайомлена з його умовами і, якщо була не згодна з ними, то могла його не підписувати і не укладати, але волевиявлення відповідача як позичальника було направлене саме на отримання кредиту.

Суд вважає, що кредитний договір № П_099/52_08 від 21.03.2008 року відповідає вимогам закону та не містить умов, які є несправедливими і наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов'язків споживача, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, відповідач не наведена у своєму зустрічному позові підстав для визнання недійсним договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «ФІДОБАНК»про визнання правочинів недійсними необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, то суд вважає їх недоведеними.

Згідно з частиною 1 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № П_099/52_08 від 21.03.2008 року, ПАТ «ФІДОБАНК» на підтвердження своїх позовних вимог надав довідку про заборгованість станом на 02.07.2015 року: 93915,33 доларів США або 1972820,45 грн. - за несплаченою (простроченою) частиною кредиту; 9812,63 доларів США або 206127,77 грн. - за простроченими процентами; 747862,14 грн. - за пенею за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів за період з 28.08.2013 року по 02.07.2015 року.

Але як при зверненні до суду, так і протягом усього часу судового розгляду, позивачем не було надано суду повного детального розрахунку цієї заборгованості.

Дані щодо періоду, за який відповідачам нарахована заборгованість за кредитом та процентами, а також щодо конкретних сум заборгованості за кредитом, процентами та пеню у кожному платіжному періоді, в справі відсутні.

Будучи присутньою в судовому засіданні 9 листопада 2016 року, представник позивача за довіреністю не змогла обґрунтувати розмір заявленої заборгованості, у зв'язку з чим по справі оголошувалася перерва для подання додаткових доказів.

У зв'язку з тим, що позивачем не був наданий детальний розрахунок кредитної заборгованості, у судовому засіданні 21 грудня 2016 року за клопотанням представника відповідача судом відповідно до статті 137 ЦПК України була винесена ухвала про витребування у ПАТ «ФІДОБАНК» доказів, у тому числі детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № П_099/52_08 від 21.03.2008 року із зазначенням періоду та розміру заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та штрафними санкціями.

Копія даної ухвали була вручена під розписку особисто представнику ПАТ «ФІДОБАНК» 03.01.2017 року (т. 1 а.с. 234).

Незважаючи на це, в судові засідання, призначені на 13 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 7 лютого 2017 року ПАТ «ФІДОБАНК» докази, що витребовувалися судом, не надав, поважних причин їх ненадання суду не повідомив.

У той час як суду потрібно дотримувати розумного строку судового розгляду.

Крім того, вирішуючи спір про стягнення кредитної заборгованості, суд повинен перевірити та/або навести у рішенні розрахунок заборгованості.

Отже, за відсутності у справі детального розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості перевірити його правильність та вирішити справу у відповідності з законом, в тому числі з'ясувати дотримання позивачем при зверненні до суду строків позовної давності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що ПАТ «ФІДОБАНК» не довів своїх позовних вимог та розмір нарахованої відповідачам заборгованості за кредитним договором.

Більш того, позивачем не було обґрунтовано підстав його позову в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що остання зобов'язувалася відповідати як солідарний боржник за невиконання зобов'язань позичальником поряд з іншими поручителями матеріали справи не містять.

Також суд вважає безпідставними позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до договорів поруки, укладених 21 березня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та відповідно ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в них не було визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до остаточного виконання зобов'язань за договором кредиту.

При цьому в п. 3.1.1 договорів поруки сторони погодили, що протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель зобовязаний виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, непогашеної суми процентів, пені та штрафів на рахунок кредитора або внесення готівкових коштів до каси банку.

Зазначене положення договору поруки кореспондується з пунктом 4.3 кредитного договору, згідно з яким у раз невиконання позичальником зобовязань, визначених п.п. 3.3.1-3.3.10 цього договору, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладено договір забезпечення виконання зобовязань за кредитом, умов договорів, визначених п. 1.3 цього договору, протягом більше 30 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2014 року ПАТ «ФІДОБАНК» надіслало на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 письмову вимогу про погашення протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги заборгованості за кредитним договором № П_099/52_08 від 21.03.2008 року в розмірі 100109,78 доларів США та 119830,46 грн., яка утворилася станом на 06.10.2014 року.

Зазначена вимога була отримана ОСОБА_2 15.10.2014 року, ОСОБА_6 - 22.10.2014 року, ОСОБА_5 - 23.10.2014 року, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення.

Таким чином, ПАТ «ФІДОБАНК» було змінено строк виконання зобовязання за кредитним договором, яке повинно було бути виконано в листопаді 2014 року.

В той час як з дійсним позовом до поручителів банк звернувся до суду лише 10 липня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку.

З урахуванням всього вищенаведеного, в задоволенні позову ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові в силу статті 88 ЦПК України понесені при зверненні до суду судові витрати ПАТ «ФІДОБАНК» не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», третя особа ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко