Справа № 461/3647/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/310/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Цяцяк Р.П., Шеремета Н.О.

секретар Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Павленка В»ячеслава Володимировича, ОСОБА_6, ОСОБА_7 В»ячеславівни, ОСОБА_8 В»ячеславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Львівська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 серпня 2016 року у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Павленка В»ячеслава Володимировича, ОСОБА_6, ОСОБА_7 В»ячеславівни, ОСОБА_8 В»ячеславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Львівська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_2 Вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що сторони по справі є власниками квартир №1 та №2 у будинку 26 по вул. Лижв»ярській у м. Львові. Для обслуговування вказаного будинку ухвалою 5-ої сесії 2-го скликання Львівської міської ради №200 від 28.09.1995 року ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 за рахунок земель м. Львова передано у спільне постійне користування земельну ділянку площею 560 м.кв. та видано 31.01.1996 року відповідний Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Порядок користування земельною ділянкою, наданою власникам квартир не встановлено, земельна ділянка не розділена, внаслідок недосягнення згоди з приводу володіння та користування нею, змушений був звернутись в суд. Згідно висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визначення реальних часток будинку між співвласниками приміщень будинку №26 по вул. Лижв»ярській ОСОБА_2 належить 77/100 ідеальної частки, Павленко 23/100 ідеальної частки житлового будинку. Виходячи з того, що право на земельну ділянку визначається пропорційно до частко осіб у праві власності житлового будинку, то з урахуванням Схеми розподілу земельної ділянки, яка була виготовлена ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 06.04.2015 року на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2015 року у справі №461/1165/14ц, просив ухвалити нове рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою саме в такому співвідношенні, відповідно до запропонованих варіантів. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своїх позовних вимог, а саме висновку експертизи. Судом першої інстанції в рішенні зазначено, що на неодноразове роз»яснення суду щодо можливості заявлення клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, позивачі від такої відмовились. Надана позивачами суду «Схема розподілу земельної ділянки», складена Львівським міським виробничим відділом ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.04.2015 року суд не прийняв за належний докази, оскільки така не містить висновку щодо варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки необхідні спеціальні знання для розподілу спільної земельної ділянки сторін.

Відповідно до ст. 42, ч.1ст.88 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Прибудинкова територія - це земельна ділянка несадибної житлової забудови, необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель та споруд. Відповідно доволодіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у абз.4 п.19 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п.5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 р №2482-ХІІ «При приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст. 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1ярській у м. Львові, площею 121, 4 м.кв., що стверджується Свідоцтвом про право спільної сумісної власності на квартиру.

Відповідачі, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_2ярській у м. Львові, площею 44, 5м.кв., що стверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру.

Сторнам належить на праві спільного користування земельну ділянку площею 560 м.кв., на якій розташований багатоквартирний житловий будинок 26 по вул. Лижвярській у м. Львові, а також належні до нього будівлі, споруди, прибудинкова територія. Це підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЛВ 10501001, виданим на підставі ухвали 5-ої сесії 2-го скликання Львівської міської ради.

Відповідно до п. 25 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема: у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 6.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МУЮ від 08.10.1998 року №53/5, основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок.

Виходячи з вищенаведених положень, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо відхилення судом Схеми розподілу земельної ділянки, проведеної ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2015 року не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не можна прирівняти до висновку експерт.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту свого права подання на підставі ст.ст. 89, 120 ЗК України позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов»язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

На підставі встановлених обставин, встановивши недостатність доказів для встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні сторін по справі, враховуючи встановлені їх частки у житломому двоквартирному будинку, відсутність згоди цих користувачів, колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.. 308, п.1 ч.1 ст. 314 , ст. 315 , 317, 319 ЦПК України колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді: