Справа № 477/1649/14-ц
Провадження № 4-с/477/1/17
У Х В А Л А

08 лютого 2017 р. Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю: представника скаржника не з'явився,

начальника відділу ДВС ОСОБА_1,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документу,

в с т а н ов и в:

В листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі Банк) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2

Вказувало на те, що 7 листопада 2016 року отримало від державного виконавця постанову від 4 жовтня 2016 року про повернення виконавчого листа № 477/1649/14-ц, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області, про стягнення на його користь з громадянина ОСОБА_3 кредитного боргу в загальній сумі 12709 грн. 73 коп.

Посилаючись на те, що постановляючи вказану постанову державний виконавець ухилився від виконання своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», не виконав всіх необхідних та можливих дій про стягнення боргу та встановленню місця проживання боржника, тому просило суд визнати неправомірними дії державного виконавця відділу щодо повернення виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того просило скасувати цю постанову та зобовязати відновити виконавче провадження.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив скаргу задовольнити.

Інтереси державного виконавця в судовому засіданні представляла начальник Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області (далі Вітовський РВ ДВС) ОСОБА_1, яка заперечувала проти задоволення скарги, вказуючи, що державним виконавцем були проведені всі необхідні дії по виявленню майна і коштів боржника, на які б можна було звернути стягнення з метою виконання рішення суду, але такого встановлено не було, тому виконавчий документ був повернутий стягувачу саме з підстав відсутності майна боржника, на яке можливо було звернути стягнення.

Суд, заслухавши пояснення начальника Вітовського РВ ДВС, перевіривши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, встановив наступні правовідносини під час виконавчого провадження та прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час оскаржуваних дій державного виконавця та оскаржуваної його постанови, далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення з ОСОБА_3 кредитного боргу був задоволений і з нього на користь Банку було стягнуто борг за договором кредиту в сумі 12709 грн. 73 коп.

13 листопада 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 477/1649/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку зазначеного боргу.

Як вбачається із цього виконавчого листа, потім він двічі повертався державним виконавцем: перший раз 30 червня 2015 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону, а другий і останній - 4 жовтня 2016 року відповідно до п. 2 ч. 1 цієї ж статті.

Згідно зі ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до положень ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1).

Для з'ясування майнового стану боржника та виявлення грошових коштів, належних останньому, державним виконавцем були здійснені запити до бази даних щодо наявності у нього транспортних засобів, до реєстрів прав на нерухоме майно та до реєстру майна, яке перебуває під обтяженням, до Пенсійний фонд України та Державної податкової служби України.

Згідно отриманих відповідей було з'ясовано про відсутність майна та коштів у боржника на яке за законом можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Виходом за адресою, зазначеної у виконавчому листі місця проживання боржника с. Грейгове, вул. Шевченка, 40 Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, встановлено, що майно боржника за цією адресою, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Між тим, у цьому акті не зазначено яким саме чином був встановлений цей факт. Не зазначено хто із осіб, які можливо проживають чи зареєстровані за вказаною адресою, був присутній при складанні цього акту.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державний виконавець перевірив та встановив фактичне проживання боржника за місцем реєстрації, або ж встановив, що він там відсутній і необхідно вчинити дії по організації його розшуку, що було передбачено п. 3, 4, 10, 11 ч. 3 ст. 10 Закону.

При цьому суд також зазначає, що акти державного виконавця про відсутність майна за місцем реєстрації боржника, не можуть повністю підтверджувати такий факт, оскільки в них лише констатовано такий факт і не зазначено яким чином це перевірялося або підтверджувалося, тобто чи був державний виконавець в житловому приміщенні, подвір'ї будинку тощо, хто був присутнім при цьому із мешканців або власників житла, що було пояснено і взагалі яке майно там знаходилося і як було з'ясовано, що належало боржнику.

Тобто, за відсутності даних у виконавчому провадженні про встановлення місця фактичного місця проживання чи перебування боржника та знаходження за цим місцем належного йому майна,а обмежившись лише перевіркою наявності мана або коштів шляхом направлення запитів, державний виконавець Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 своєю постановою від 4 жовтня 2016 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку 12709 грн. 73 коп. боргу повернула на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В той же час, в своїй скарзі Банк просить зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом, але суд вважає, що це надлишкова вимога, оскільки скасування постанови про повернення виконавчого документу автоматично передбачає відновлення виконавчого провадження.

Крім того, суд не знаходить обґрунтованою скаргою Банку в частині посилань на те, що державним виконавцем не були вчинені інші дії по виконанню рішення суду, як наприклад: направлення копії постанови про виконавче провадження на адресу Банку, направлення запитів до державних щодо виявлення майна чи коштів боржника та ін. Однак це не скасовує фактів викладених вище щодо невчинення ним державним виконавцем дій по встановленню фактичного місця проживання боржника та виявленню його майна за місцем проживання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 383-387 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Скаргу публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області дії ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 4 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2/477/895/14 від 13 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк боргу в сумі 12709 грн. 79 коп неправомірними.

Зобов'язати державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області дії ОСОБА_2 скасувати постанову від 4 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2/477/895/14 від 13 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк боргу в сумі 12709 грн. 79 коп. та зобов'язати вчинити державного виконавця законних заходів щодо примусового виконання рішення суду за цим виконавчим документом, в тому числі: перевірити та встановити місце проживання боржника за місцем реєстрації, чи його фактичне місце перебування, і виходячи з результатів перевірки вирішити питання про оголошення його у розшук.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області на протязі п'яти днів з дня її проголошення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, її повний текст складено на 10 лютого 2017 року.

Суддя Р.В Козаченко