Справа №: 343/1973/17
Провадження №: 2/0343/790/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретаря - Бойків В.П.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, про відібрання та повернення дитини, заборону відповідачу здійснювати викрадення дітей в майбутньому, відшкодування моральної шкоди та зобов»язання здійснювати спілкування з дітьми тільки в присутності матері,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, в якому просила відібрати від відповідача та повернути їй сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборонити відповідачу викрадати сина та дочку в майбутньому, попередити його про передбачену законодавством відповідальність за викрадення людини, стягнути на її користь відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. та судові витрати по справі, а також допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання та повернення їй сина ОСОБА_5. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 30.08.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2017 року. Від даного шлюбу в них народилося 2 дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання яких згідно вказаного рішення суд визначено з нею. 27 жовтня 2017 року в той час, коли вона знаходилася на роботі, відповідач прийшов до Долинської школи № 6, де навчаються їх діти і самочинно, без її згоди, забрав з собою сина ОСОБА_5 та намагався забрати дочку ОСОБА_6, однак вона встигла повідомити поліцію про даний факт. Таке самовільне викрадення дітей носить систематичний характер, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Опісля відповідач привозить дітей хворими і тоді вона не має можливості працювати, так як повинна займатися лікуванням дітей. На даний час син ОСОБА_5 проживає у будинку відповідача в АДРЕСА_1 Болехівської міської ради Івано-Франківської області. Повернути сина додому відповідач відмовляється. Такими незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, пов'язаних з пошуками сина. Також на неї був вчинений фізичний та емоційний тиск при намаганні силою забрати дочку. Поведінка відповідача відносно дітей викликала у неї сильні хвилювання, що в свою чергу потягнуло тимчасовий розлад здоров'я, тому вона оцінює розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. В зв'язку з вищевикладеним змушена звернутися в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, а також збільшила свої вимоги та додатково просила заборонити відповідачу забирати дітей без її згоди за місцем свого проживання та зобов»язати його здійснювати спілкування з дітьми тільки в її присутності.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти заявлених позовних вимог, пояснивши, що їхні з позивачкою діти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживають з матір»ю, яка чинить йому перешкоди в спілкуванні з ними. Він своїх дітей ніколи не викрадав і не має наміру такого вчиняти, як люблячий і турботливий батько, матеріально і морально підтримує своїх дітей після розлучення з позивачкою. Діти його люблять і надіються на його підтримку і допомогу, тому він не може відмовити їм у спілкуванні та увазі. Що стосується випадку від 27.10.2017 року, про який вказує позивачка, то син ОСОБА_5 сам прийшов до нього на роботу і попросив, щоб він забрав його на кілька днів в с.Тисів, де він проживає. Він не міг відмовити дитині, оскільки восени син сам автобусом добирався до села, тому він переживав за його безпеку. Він сина не утримує в себе, навпаки просить повернутися до матері, що той обіцяє зробити після закінчення канікул. В майбутньому він також буде намагатися виконувати свій батьківський обов'язок.

Після надання пояснень в судовому засіданні в наступні засідання відповідач не з»являвся, хоч був належно повідомлений про час та місце їх проведення, направляв на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи в зв»язку з його лікуванням.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області за довіреністю № 4/01-26/55 від 05.01.2017 року ОСОБА_8 позов визнав, пояснивши, що між сторонами по справі тривалий час існує спір, в тому числі щодо порядку й способу виховання неповнолітніх дітей та спілкування з ними. Є рішення суду, яким визначено місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір»ю, а тому батько без її згоди не має права змінювати їх місце проживання. З метою врегулювання спору вони письмово зверталися до батька, щоб він погодився встановити години, коли він може спілкуватися з дітьми, однак останній згоди на це не дає. На засідання органу опіки та піклування відповідач не з»явився і після розгляду справи вони прийшли до висновку, що ОСОБА_3 повинен негайно повернути сина ОСОБА_5 матері.

Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Згідно з ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтями 141, 150-151, 153 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки рівні у своїх правах та обов'язках щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою, а також вони мають право на вільне та безперешкодне спілкування з дитиною.

Відповідно до ч.1 ст. 162 даного Кодексу, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 30.08.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 червня 2017 року, що підтверджується рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2017 року (а.с. 3-4).

Про те, що від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідчать свідоцтва про їх народження серії НОМЕР_1 від 18.04.2008 року та серії НОМЕР_2 від 05.05.2011 року (а.с. 5-6).

Судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо, а їх неповнолітніх дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно вищевказаного рішення суду, залишено проживати з матір'ю, позивачкою по справі ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_3 забрав сина ОСОБА_5 до себе додому, за місцем свого постійного проживання в с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області, де останній фактично проживав до 06 листопада 2017 року, про що ствердила позивачка та не заперечив відповідач.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 1004/01-09/55 від 13.11.2017 року (а.с. 28-29), даний орган вказав, що ОСОБА_3 зобов'язаний негайно повернути малолітнього ОСОБА_4, 2008 року народження, матері ОСОБА_2 за місцем її проживання та попередив останнього про невчинення дій по зміні місця проживання дитини у спосіб, що суперечить чинному законодавству.

Факт тимчасової зміни батьком ОСОБА_3 місця проживання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.10.2017 року, підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка старший інспектор Долинського ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_9

Також даний факт підтвердив сам неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, допитаний в судовому засіданні.

Таким чином судом встановлено, що відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 162 Сімейного кодексу України, самочинно, без згоди матері ОСОБА_2, з якою на підставі рішення суду визначено місце проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив його місце проживання та з 27.10.2017 року забрав дитину до свого постійного місця проживання в с.Тисів, де останній перебував до 06.11.2017 року.

При цьому судом також встановлено, що такими діями відповідача позивачці спричинено моральну шкоду, оскільки вона перенесла значні хвилювання та емоційний стрес через пошуки сина, що викликало в неї негативні емоції та вимагало додаткового часу для налаштування порушеного її звичного способу життя.

Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг і тривалість перенесених нею моральних страждань, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також ступінь вини, майновий стан відповідача та його суб»єктивне відношення до вчиненого, зокрема те, що він добровільно повернув дитину до місця проживання. За цих обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці діями відповідача, в сумі 1000,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач дитину не викрадав, що підтвердив сам неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який суду пояснив, що він сам охоче пішов на кілька днів до батька, оскільки останнього давно не бачив та сумував за ним.

Також даний факт підтвердила свідок ОСОБА_9, яка суду пояснила, що було усне звернення від відповідача в поліцію про те, що він на кілька днів забирає до себе сина, бо той цього хоче.

Одночасно суд вважає, що в задоволенні вимоги позивачки про відібрання від відповідача та повернення їй сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відмовити, оскільки остання в судовому засіданні підтвердила, що вказана дитина з 06.11.2017 проживає з нею,тобто її порушені права поновлені, а вимоги про відібрання і повернення дитини та попередження його про передбачену законодавством відповідальність за викрадення людини, є безпідставними.

Крім того, ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають справи в порядку цивільного судочинства про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналіз зазначеної норми свідчить про наявність права на звернення до суду за захистом вже порушеного у минулому цивільного права чи інтересу, при цьому звернення особи за судовим захистом права, яке тільки ймовірно може бути порушене у майбутньому, діючим законодавством не передбачено.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні вимог позивачки про заборону відповідачу здійснювати викрадення дітей в майбутньому та заборону забирати дітей без її згоди за місцем свого проживання слід відмовити, оскільки суд не вправі вирішувати питання захисту цивільних прав, які ще не порушено, а тільки ймовірно можуть бути порушені в майбутньому.

Що стосується вимоги позивачки про зобов»язання відповідача здійснювати спілкування з дітьми тільки в її присутності, то вона також до задоволення не підлягає, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей і відповідно не обмежений у правах щодо участі у їх вихованні, не обмежений у часі спілкування з ними, що передбачено вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України, де зазначено, що мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 141,150-151,153,162 Сімейного кодексу України, ст.ст. 23,29,1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 15,213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000,00 (одну тисячу) гривень відшкодування завданої їй моральної шкоди та 640,00 (шістсот сорок) гривень сплачених судових витрат, відмовивши в решті позовних вимог в зв»язку з їх безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд, а особами, що були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: