У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2013 року № КФ-НКЛ-2010491 в розмірі 651 693 грн 02 коп. звернути стягнення на належне відповідачу майно, яке є предметом іпотеки, а саме: нежитлове приміщення, частина цегляного приміщення магазину (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, загальною площею 0,045 га з цільовим призначенням - для обслуговування викупленої будівлі магазину, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на це майно.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 25 червня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № КФ-НКЛ-2010491 про надання кредиту в сумі 912 000 грн зі сплатою за користування кредитом 23 % річних строком до 24 червня 2016 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору цього ж дня року між фізичною особою ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 передано в іпотеку наступне майно: нежитлове приміщення, частина цегляного приміщення магазину (предмет іпотеки 1) та земельна ділянка (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, загальною площею 0,045 га з цільовим призначенням - для обслуговування викупленої будівлі магазину, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 651 693 грн 02 коп., банк просив позов задовольнити.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» КадироваВ.В., посилаючись на порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у позові та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» на порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.4.1.6 іпотечного договору не надіслав іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, а тому передчасно звернувся до суду з цим позовом, чим порушив право відповідача на сплату заборгованості за кредитним договором у визначеному вище порядку та у встановлені строки. Крім того судом враховано, що позивачем не надано доказів його звернення у передбаченому законом порядку до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, як і не надано доказів того, що викликана необхідністю направлення попереднього письмового повідомлення боржнику затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з інших підстав, а саме з підстав неспівмірності заборгованості з основним зобов'язанням вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна, на яке позивач просив суд звернути стягнення, апеляційний суд дійшов висновку, що допущені відповідачем порушення основного зобов'язання у вигляді кредитної заборгованості, яка виникла станом на 24 серпня 2015 року, не завдасть збитків іпотекодержателю і не змінить обсягу його прав, оскільки останній не позбавлений права стягнути вказану суму заборгованості шляхом пред'явлення відповідного позову до суду.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № КФ-НКЛ-2010491, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 912 000 грн зі сплатою 23 % річних строком до 24 червня 2015 року (а. с. 8-9).

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за цим кредитним договором, між ПАТ Дельта Банк» та ОСОБА_3, як фізичною особою, було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку майно, яке належить йому на праві власності, а саме: нежитлове приміщення, частина цегляного приміщення магазину, загальною площею 461, кв. м. (предмет іпотеки-1) та земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки-1, загальною площею 0,045 га, цільове призначення для обслуговування викупленої будівлі магазину, кадастровий номер НОМЕР_1 (предмет іпотеки-2), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10-16).

Згідно із п. п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 цього договору сторони погодили, що ринкова вартість предмету іпотеки-1 становить 2 045 000 грн, предмету іпотеки-2 - 56 000 грн; загальна заставна вартість предметів іпотеки становить 2 101 000 грн.

Відповідно до п. 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п. 7.2 цього договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Під час апеляційного розгляду справи представником позивача надано копію письмової вимоги банку, направленої 31 серпня 2015 року відповідачу, отриманої ним 04 вересня 2015 року, про необхідність погашення останнім кредитної заборгованості в розмірі 651 693 грн 02 коп. протягом 30 днів з моменту направлення вказаної вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 24 серпня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 651 693 грн 02 коп., в тому числі: заборгованість за строковим кредитом 407 882 грн 49 коп.; заборгованість за простроченим кредитом - 177 134 грн 49 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 20 698 грн 82 коп.; заборгованість за строковими відсотками 10 770 грн 72 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 14 275 грн 12 коп.; пеня за несвоєчасне повернення процентів 1 577 грн 56 коп.; 3 % річних від суми простроченого кредиту 1 034 грн 94 коп.; 3 % річних від суми прострочених відсотків - 78 грн 88 коп., штраф - 18 240 грн. (а. с. 7).

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Проте ч. 3 ст. 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Установивши, що сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, тобто вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, апеляційний суд не врахував, що це не вважається самостійною підставою для відмови в позові, у порушення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не встановив чи не завдає збитків іпотекодержателю порушення основного зобов'язання та чи не змінює обсяг його прав, а тому ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню у повному обсязі з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович