Справа № 159/4704/16-ц
Провадження № 2/159/181/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря судових засідань Гарбар О.В.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення права на аліменти на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 20.03.2012 по 12.12.2016 року в розмірі 154 221,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачем. На підставі рішення Ковельського міськрайонного суда від 26 квітня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі по 400 грн щомісяця, починаючи з 20.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року розмір аліментів збільшено до 650 грн щомісяця. Однак, відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 12.12.2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19550,42 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, яку розрахувала в розмірі 1% від несплаченої за кожен місяць суми аліментів окремо шляхом множення на загальну кількість днів прострочення додаючи наступні місяці прострочення до 12.12.2016 року включно. Судові витрати позивач просила стягнути з відповідача в користь держави.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 із зустрічною позовною заявою (а.с.98), в якій з урахуванням зміненої підстави позову ( а.с.158) просив звільнити від сплати заборгованості за аліментами та припинити стягнення аліментів у зв'язку з передачею дитині права власності на нерухоме майно, а саме квартиру реєстраційний номер 34019409 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 14 лютого 2017 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 первісний позов підтримали повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Зокрема, представник позивача ОСОБА_2 суду пояснила, що ОСОБА_4 тривалий час разом із сином змушені винаймати житло, в той час як відповідач проживає разом із новою сім'єю в спільному будинку сторін. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, що стало підставою для звернення сина до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Окрім того, відповідач не сплачує призначені йому судовим рішенням аліменти, лише періодично перераховує 20-30 грн з метою уникнення кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. У листопаді 2014 року позивач дізналась про реалізацію відповідачем їхнього спільного рухомого майна, повідомила про це державну виконавчу службу, яка в свою чергу звернула кошти від продажу цього майна на погашення заборгованості по аліментах. Відповідач лише скеровує письмові вимоги повідомити йому про потреби сина та про використання сплачених ним коштів. Представник позивача ОСОБА_2 вважає, що за невиконання судових рішень про сплату аліментів відповідач повинен понести відповідальність у виді сплати пені в розмірі 1% за кожен день прострочення за весь період до 12.12.2016 року включно.

Зустрічний позов ОСОБА_3 представник позивача вважає безпідставним з огляду на те, що фактично нерухомого майна з реєстраційним номером 34019409, яке ОСОБА_3 передав чи має намір передати у власність сину, на даний час не існує, оскільки це реєстраційний номер квартири АДРЕСА_1 до її реконструкції. Дана квартира належала ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхній доньці ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Під час поділу майна подружжя ОСОБА_3 належну йому 1/3 частину цієї квартири передав у власність ОСОБА_4 Остання провела реконструкцію суміжних квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, добудувала другий поверх, ввела об'єкт в експлуатацію та присвоїла єдиний номер квартирі АДРЕСА_1, але вже загальною площею 171,9 кв.м. У жовтні 2015 року ОСОБА_4 після тривалих судових процесів із ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на 54/100 частини цієї квартири. Відповідач свою частку у квартирі реєструвати не бажає, а використовує витяг про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 до реконструкції. З приводу земельної ділянки, яку ОСОБА_3 передав у власність сина, представник позивача пояснила, що дану земельну ділянку ОСОБА_3 вже подарував сину ОСОБА_5 19 січня 2010 року згідно нотаріально посвідченого договору дарування, однак залишив в себе оригінал державного акту на землю, що унеможливлює реєстрацію права власності на землю за сином.

Відповідач ОСОБА_3 проти первісного позову заперечив повністю, заявлений ним позов просив задовольнити. Суду пояснив, що неустойка за несплату аліментів може бути стягнута лише за наявності вини платника аліментів, однак його вини у несплаті аліментів немає, адже він перебуває у скрутному матеріальному положенні, не може знайти роботи за спеціальністю, здійснювана ним підприємницька та громадська діяльність не приносить доходу. Натомість, його колишня дружина ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 перебувають у кращому матеріальному становищі, ОСОБА_4 отримує сталий дохід у виді заробітної плати, сину він передав у власність частину квартири АДРЕСА_1, однак ОСОБА_4 неправомірно зареєструвала право власності на неї за собою, також він сину подарував земельну ділянку. Окрім того, син може у будь-який час повернутись та жити в квартирі по АДРЕСА_1, де ОСОБА_3 забезпечить його продуктами харчування та необхідними речами. ОСОБА_3 просить суд врахувати, що його син ОСОБА_5 перестав бути нужденним у матеріальній допомозі внаслідок одержання майна за договором дарування.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитину.

Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Так, згідно ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року призначено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з 20.03.2012 року до повноліття дитини.

На виконання зазначеного рішення 16.05.2012 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17.03.2015 р. збільшено розмір стягнутих аліментів на утримання дитини з 400,00 грн до 650,00 щомісяця, починаючи з 17.03.2015 року до повноліття дитини.

На виконання даного рішення 15.04.2015 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Згідно довідки Ковельського міськрайонного відділу ДВС за номером 1742/04-31/18 від 13.12.2016 року за період з 20.03.2012 р по 16.03.2015 р. нараховано 14361,29 грн аліментів, сплачено ОСОБА_3 8115,00 грн, заборгованість становить 6246,29 грн. За період з 17.03.2015 р. по 12.12.2016 р. нараховано 13566,13 грн, сплачено 262,00 грн, заборгованість становить 13304,13 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо недопустимості даної довідки як доказу через її невідповідність формі, яка затверджена Міністерством юстиції України.

Суд зауважує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач визнав факт заборгованості по аліментах, визнав, що окрім платежів, вказаних у довідці, інших не здійснював, власного розрахунку заборгованості не надав, як боржник у виконавчому провадженні іншої довідки-розрахунку заборгованості не отримав і суду не надав, з клопотанням про витребування довідки до суду не звертався.

Тому, суд оцінює наданий позивачем доказ заборгованості відповідача по сплаті аліментів належним та допустимим, а вказану у довідці-розрахунку суму щомісячної заборгованості вважає вірною.

Надані відповідачем ОСОБА_3 листи-звернення доводять його обізнаність із обов'язком сплачувати аліменти.

Водночас, ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти.

Відсутність можливості працевлаштуватись за спеціальністю, відсутність доходів від підприємницької та громадської діяльності, не є тими обставинами, з якими закон пов'язує можливість звільнення платника від обов'язку сплатити заборгованість по аліментах.

Також не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах передача боржником дитині нерухомого майна в період до виникнення обов'язку сплачувати аліменти за судовим рішенням.

Покликання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на те, що дитина перестала бути нужденною, оскільки має свою кімнату в спільній квартирі сторін, володіє нерухомим майном у виді земельної ділянки, не спростовують висновків суду, оскільки виклад позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 мотивів та підстав звільнення його від заборгованості по аліментах та припинення права на аліменти є власним тлумаченням законодавства.

Припинення права на аліменти на дитину можливо за умов укладення договору, укладеного в порядку ст.190 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до цієї статті, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Суду такого договору не надано.

Таким чином, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення права на аліменти на дитину необхідно відмовити.

Встановивши відсутність підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах, суд проаналізувавши досліджені докази дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15) та від 16 березня 2016 року (справа №6-300цс16).

Позивачем невірно обрахована кількість днів прострочення, помилково додано кількість днів прострочення за наступні місяці при розрахунку пені за кожен окремо місяць.

Також, суд звертає увагу позивача, і наголошував про це в судовому засіданні, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених вимог (принцип диспозитивності цивільного судочинства - ст.11 ЦПК). Позивачем за окремі місяці не заявлено вимоги про стягнення пені, хоча заборгованість за ці місяці наявна.

Тому, з урахуванням вимог позивача, суд обраховує суму пені та визначає до стягнення за період з 20.03.2012 року по 12.12.2016 року 6003,18 грн.

Рорахунок наведено у таблиці:

Місяць в якому наявна заборгованість по аліментамСума нарахованих аліментів (грн.)Сума сплачених аліментів (грн.)Сума заборгованості (грн.)Кількість днів прострочення у відповідному місяціПеня (грн.)
2012 рік
Березень154,840154,8411154,84х1%х11=17,05
Квітень00х1%х30=120
Травень00х1%х31=124
Червень00х1%х30=120
Липень00х1%х31=124
Серпень00х1%х31=124
Вересень00х1%х30=120
Жовтень00х1%х31=124
Листопад0275х1%х30=82,50
Грудень00х1%х31=124
2013 рік
Січень00х1%х31=124
Лютий00х1%х28=112
Березень400273,94126,0631126,06х1%х31=39,07
Квітень400400000
Травень20х1%х31=6,20
Червень400266,06133,9430133,94х1%х30=40,18
Липень00х1%х31=124
Серпень00х1%х31=124
Вересень00х1%х30=120
Жовтень00х1%х31=124
Листопад00х1%х30=120
Грудень00х1%х31=124
2014 рік
Січень00х1%х31=124
Лютий8300х1%х28=84
Березень1300х1%х31=93
Квітень350х1%х30=105
Травень350х1%х31=108,5
Червень0300х1%х30=90
Липень350х1%х31=108,5
Серпень325х1%х31=100,75
Вересень400800000
ЖовтеньНе заявлено
Листопад
ГруденьНе заявлено
2015 рік
Січень400040031Не заявлено
ЛютийНе заявлено
Березень до 16.03 Березень з 17.03.206,45 314,52 0 0206,45 314,5216 15Не заявлено Не заявлено
КвітеньНе заявлено
ТравеньНе заявлено
ЧервеньНе заявлено
Липень65030392,2631Не заявлено
Серпень6500650, однак позивачем заявлено заборгованість 325,9731325,97х1%х31=101,05
Вересень50х1%х30=195
Жовтень628х1%х31=194,68
Листопад50х1%х30=195
Грудень50х1%х31=201,5
2016 рік
Січень620х1%х31=192,2
Лютий630х1%х29=182,7
Березень630х1%х31=195,3
Квітень50х1%х30=195
Травень630х1%х31=195,3
Червень50х1%х30=195
Липень50х1%х31=201,5
Серпень50х1%х31=201,5
Вересень630х1%х30=189
Жовтень50х1%х31=201,5
Листопад620х1%х30=186
Грудень251,610251,6112251,61х1%12=30,19
Загальна сума пені 6003,18

У стягненні решти заявленої позивачем суми пені необхідно відмовити.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.88 ЦПК та враховує таке.

Позивач за первісним позовом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, пеня є похідною вимогою від вимоги про стягнення аліментів, як аліменти, так і пеня спрямовуються на утримання дитини, позивач є лише суб'єктом, який діє в інтересах дитини, тому позивач звільнений від сплати судового збору за даною вимогою.

Позов задоволено частково, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за ставками на 01.01.2016 року (на час звернення позивача до суду з позовом) в розмірі 551,20 грн.

Суд, з метою забезпечення своєчасного, повного та об'єктивного розгляду справи, прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов відповідача та відстрочив останньому сплату судового збору до ухвалення судового рішення, тому питання щодо сплати судового збору відповідачем вирішується при ухваленні рішення. У зустрічному позові відмовлено, позов заявлено у 2017 році, є майновим, тому з відповідача необхідно стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 640,0 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.180,190,196,197 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 6003,18 грн (шість тисяч три гривні вісімнадцять копійок) за період з 20.03.2012 по 12.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В решті первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення права на аліменти на дитину - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:Т. В. Денисюк