Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернулись до суду із вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4 668 грн навідшкодування майнової шкоди, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - 3 464 грн 84 коп. року на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 вересня 2015 року приміщення гастроному «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належить ОСОБА_7 на праві власності, було затоплено.

10 вересня 2015 року представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Уют» (далі - ТОВ «Уют») та балансоутримувача і власника будинку - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Подолянка-7» (далі - ОСББ «Подолянка-7»)оглянуто приміщення та покрівлю гастроному, про що складено акт. Під час огляду було встановлено, що відповідач самочинно, з метою влаштування балкону демонтував гідроізоляційне рубероїдне покриття з покрівлі гастроному, вибив дверний отвір на місці вікна та збудував монолітну плиту з бетону на даху, внаслідок чого між бетонною плитою та зовнішньою стіною будинку утворилась тріщина, через яку затекла дощова вода.

Внаслідок затоплення було пошкоджено підвісну стелю гастроному, оздоблення стелі та дитяче харчування, що знаходилось на вітрині.

Їм довелось ліквідовувати наслідки затоплення за власні кошти.

Посилаючись на наведене, позивачі просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 151 ЖК України та п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судами встановлено, що нежиле приміщення (гастроном «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташоване по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності від 10 лютого 2011 року (а. с. 13) та було передане в суборенду ОСОБА_4 на підставі договору суборенди від 01 липня 2014 року (а. с. 14-16).

Над гастрономом «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташована квартира № 1, власником якої є відповідач.

Актом про залиття від 10 вересня 2015 року встановлено, що на рігелі та підвісній стелі приміщення гастроному у відділі дитячих товарів наявні вологі плями протікання води іржавого кольору площею 1 кв. м. Причиною затікання дощової води у приміщення гастроному «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, стало пошкодження покрівлі гастроному мешканцями квартири № 1 будинку АДРЕСА_1, що призвело до пошкодження стелі гастроному.

Між ОСОБА_7 та приватним підприємством «Рулон» укладений договір, предметом якого є ремонт даху та стелі по АДРЕСА_1. На виконання вказаних робіт позивачем сплачено 4 668 грн, що підтверджено актом про прийняття-передачу виконаних робіт від 30 вересня 2015 року.

Загальна сума пошкодженого товару внаслідок затоплення 07 вересня 2015 року складає 3 464 грн 84 коп., що визначено актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей відділу «Дитячі товари» гастроному «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в силу відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_5 у залитті приміщення, належного позивачам, у тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між наслідками та діями відповідача.

Проте повністю погодитися з висновками судів не можна.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, визнав факт залиття належного позивачам приміщення гастроному, проте зазначив, що останніми не надано доказів про те, що саме з вини відповідачки таке залиття відбулось, а надані докази суд вважав неналежними та недопустимими.

Між тим, звертаючись до суду із позовом, позивачі зазначали, що ОСОБА_5 без відповідного дозволу уповноваженого державного органу архітектурного контролю, дозволу балансоутримувача будинку ОСББ «Подолянка-7», а також дозволу власника гастроному демонтувала гідроізоляційне рубероїдне покриття з покрівлі гастроному, самочинно, з метою влаштування балкону вибила дверний отвір на місці розташування вікна власної квартири та збудувала монолітну плиту з бетону на даху гастроному, яка примикає до дверного отвору біля вікна. Між бетонною плитою та зовнішньою стіною будинку в місці розташування дверного отвору утворилась тріщина довжиною 1 (один) метр та завширшки 1,5 сантиметра, через яку відбулося затікання дощової води в приміщення гастроному в результаті дощів, що відбулись 5-7 вересня 2015 року.

На підтвердження своїх вимог посилались на акт, складений 10 вересня 2015 року комісією у складі головного інженера ТОВ «УЮТ», представника власника гастроному, адміністратора гастроному, орендаря та суборендаря гастроному, а також голови ОСББ «Подолянка-7». Даний акт було складено у результаті обстеження стін, стелі та покрівлі гастроному, в ході якого було чітко встановлено, що причиною затікання дощової води у приміщення гастроному «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, стало пошкодження покрівлі гастроному мешканцями квартири № 1 у будинку АДРЕСА_1, що призвело до пошкодження стелі гастроному.

Відповідачка, у свою чергу, не спростувала обставини, зазначені у акті, її заперечення будь-якими доказами не підтверджені. Крім того, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, жодного разу в судове засідання не з'явилась.

Суд на зазначене уваги не звернув та не врахував, що відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов помилкового висновку про те, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального процесуального права.

Крім того, визнаючи акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у відділі дитячих товарів неналежним доказом з тих підстав, що він був складений за відсутності відповідачки, суд не врахував, що відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відхиляючи всі докази, надані позивачами, суд апеляційної інстанції зазначив, що доказом пошкодження може бути лише оцінка майна, виконана у вигляді експертного дослідження або судової експертизи, від проведення якої позивачі відмовились.

При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 5 ст. 147, ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_6 -задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик