Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 57 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Якухна О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, зобовязання укласти додаткові угоди до кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 24.02.2015, 16.05.2016, 19.07.2016, 12.10.2016, 22.12.2016 (а.с.42-47, 132-137, 149-155, 167-171, 186-190) остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» щодо її (ОСОБА_1М.) зобовязань по кредитному договору № 0501/1107/88-264 від 29 листопада 2007 року, укладеному між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» та зобовязати ПАТ «Дельта Банк» укласти з нею додаткову угоду по кредитному договору, в якій письмово вказати інформацію, що стосується вартості послуг на користь третіх осіб, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність, обcяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги послався на доводи, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 203 ЦПК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язання може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні згідно зі ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно з ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № 0501/1107/88-264, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних зі строком його повернення до 28 листопада 2017 року (а.с. 8-10).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПAT «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних, та забезпечувальних договорах, до складу яких відповідно до додатку №1 включене право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № 0501/1107/88-264 від 29 листопада 2007 року (а.с. 15-16, 200-212).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання оспорюваного договору частково недійсним, ОСОБА_1 посилалася на неповідомлення її банком про відступлення права вимоги новому кредитору.

Проте, враховуючи вищевказані норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги правильним, а доводи апеляційної скарги у цій частині безпідставними, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не є підставою для визнання недійсним договору, а передбачає інші правові наслідки.

Крім того, зважаючи на принцип свободи договору (ст.ст. 3,6, 203, 626, 627 ЦК України), законодавством не передбачена можливість зобовязання особи укласти правочин, а тому висновок суду щодо відмови у задоволенні позову у частині зобовязання ПАТ «Дельта Банк» укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду по кредитному договору, в якій письмово вказати інформацію, що стосується вартості послуг на користь третіх осіб, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність, обcяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови є також правильним.

Ухвалюючи рішення у цій частині суд обґрунтовано зазначив, що договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідачем надано документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 57-58); у договорі споживчого кредиту визначено суму та валюту кредиту, а також повну інформацію стосовно умов кредитування.

Посилання представника позивача на неправомірність надання ОСОБА_1 споживчого кредиту у іноземній валюті є безпідставним, оскільки такі умови були погоджені сторонами. Крім того, Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» відповідно до листа Національного Банку України №41-211/2159 від 08 листопада 2001 року входить до переліку банків, які мають ліцензію на здійснення банківських операцій, банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. Відтак, зазначений банк мав право на здійснення валютних операцій, зокрема, й на укладення кредитного договору в іноземній валюті, без отримання індивідуальної ліценції.

Крім цього, остаточні вимоги уточненої позовної заяви (а.с. 186-190) не містять вимог про визнання недійсним кредитного договору з вищевказаних підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, були предметом дослідження в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: