РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 01.07.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він надав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 45000,00 грн., строком до 01.07.2014р. Після цього, 21.06.2014р. був укладений додатковий договір до вищевказаного договору позики, в якому було продовжено строк дії попереднього договору до 01.07.2016р. У встановлений строк відповідач не повернув йому позику, тому 05.07.2016р. він звернувся з позовом до суду. 28.07.2016р. відповідач повернув йому позику у розмірі 45000,00 грн. Він змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 2250,00грн., згідно з п.5 договору позики від 01.07.2013р., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. та судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали змінені позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що позивач та відповідач з 2013 року займаються підприємницькою діяльністю у зв'язку з чим неодноразово надавали один одному грошові кошти згідно договорів позики. Так, згідно договору позики від 25.09.2014р. відповідач передав позивачу грошову суму в розмірі 84000,00 грн. зі строком повернення коштів 25.09.2017 року та домовився з позивачем, що грошові кошти в сумі 45000,00 грн. будуть зараховані при поверненні грошових коштів у сумі 84000,00 грн. Коли відповідач дізнався, що позивач звернувся до суду з позовом, тобто порушив усну домовленість, відповідач звернувся до нотаріуса та перерахував грошові кошти в сумі 45000,00 грн., які позивач повністю отримав. Не заперечує сплатити штраф у сумі 362,90 грн. за 5 днів невиконання зобов'язання. Крім того, зазначила, що не була встановлена вина відповідача у несвоєчасному поверненні грошових коштів, зауважила, що позивач не звертався до відповідача в добровільному порядку для повернення грошей, вважає звернення позивача до суду передчасним.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 надав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 45000 ,00 грн., строком до 01.07.2014р. /а.с.5-6/

21.06.2014р. між тими ж сторонами був укладений додатковий договір, в якому було продовжено строк дії попереднього договору до 01.07.2016р. /а.с.7-8/

05.07.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 45000,00 грн. та штраф у розмірі 2250,00 грн.

27.07.2016р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 повний розрахунок, передбачений у п.1 договору, в сумі 45000,00 грн., про що вказав у письмовій заяві /а.с.9/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першоюст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду такої самої якості, що були передані йому) у строк та в порядку, що встановлюється договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.4 договору позики від 01.07.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем, у разі невиконання боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до п.5 вищевказаного договору позики у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, що випливають з договору позики, винна у такому порушені сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5% від суми зобов'язання щомісячно, вказаної у п.1 цього договору. Сплата неустойки не звільняє сторони від виконання зобов'язання за цим договором.

Отже, посилання позивача на стягнення штрафу (неустойки) відповідно до ст. 625 ЦК України є неспроможним, оскільки штраф (неустойка) підлягає стягненню на підставі ст. 549 ЦК України, а відповідних позовних вимог заявлено не було. Також, слід зауважити, що позовні вимоги про стягнення штрафу відповідно до вимог ст. 549 ЦК України та грошової суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України (інфляційні витрати та 3% річних) є різними по своїй правовій природі, а тому і обґрунтування позовних вимог повинно здійснюватися на підставі різних норм матеріального права.

Таким чином, розглядаючи цивільну справу на підставі ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині стягнення штрафу на підставі ст. 625 ЦК України та п.5 договору позики, тобто у задоволені позову слід відмовити.

Оскільки у задоволені позову було відмовлено, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 1046-1049, 625,549 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя.

Суддя Л.Г. Шатілова