Номер провадження: 22-ц/785/240/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року,

встановила :

09.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Енергобанк» та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти з урахуванням інфляції за період з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2016 року у розмірі 7505,37 грн., пені за період з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2016 року у розмірі 495,00 грн., моральну шкоду у розмірі 13 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000, 00 грн., транспортні витрати у розмірі 1416, 00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 551, 20 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що 12.01.2015 року він через касу відділення №1 ПАТ «Енергобанк», яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 56, здійснив оплату комунальних послуг на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» у розмірі 4950, 47 грн., однак 17.02.2015 року йому стало відомо, що гроші на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» не були зараховані. На неодноразові звернення ОСОБА_2 до відділення Банку з вимогами про повернення коштів, адміністрація банку відповідала відмовою, посилаючись на фінансовий стан та на те, що Банк знаходиться в процесі ліквідації. 06.07.2015 року він написав заяву про визнання його кредитором ПАТ «Енергобанк» на відшкодування грошової суми у розмірі 4950, 47 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану грошову суму з врахуванням інфляції, пені за прострочення повернення вказаних коштів, витрат, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 4 000, 00 грн., а також транспортних витрат, що пов'язані з проїздом до суду для прийняття участі у судових засіданнях. Також ОСОБА_2 вказував, що незаконними діями відповідача йому, як споживачу, була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 13 000, 00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11.08.2016 року клопотання ОСОБА_2 про заміну неналежного відповідача по справі задоволено та постановлено замінити неналежного відповідача - ПАТ «Енергобанк» на належного - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що районним судом не було розглянуто та враховано клопотання, які були ним заявлені. Крім того не перевірено процесуальна дієздатність представника відповідача. Також ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він не є вкладником ПАТ «Енергобанк» та не надавав згоди бути віднесеним до шостої черги на відшкодування грошової суми.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 12 січня 2015 року через касу відділення №1 ПАТ «Енергобанк» здійснив оплату комунальних послуг на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» у розмірі 4 950, 47 грн., про що свідчить відповідна квитанція ПН №1478 (а. с. 6).

Однак, вищевказані кошти на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» зараховані не були, що підтверджується відповідною довідкою ОСББ «Сонячний 1Б» від 20 жовтня 2016 року підписаною бухгалтером та головою правління.

На неодноразові звернення ОСОБА_2 до відділення Банку з вимогами про повернення коштів, адміністрація банку відповідала відмовою, посилаючись на фінансовий стан та на те, що Банк знаходиться в процесі ліквідації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 ЦК України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно ст. 1092 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 р. №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 р. №115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк».

Згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №842 від 26.05.2016 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» до 11.06.2018 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Брайка С.А. (а. с. 23-28).

Дійсно, ОСОБА_2 12 січня 2015 року здійснив оплату комунальних послуг у розмірі 4 950, 47 грн. через касу відділення №1 ПАТ «Енергобанк», які в подальшому Банком не були перераховані на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б». У цьому разі, позивач мав право на відшкодування шкоди у вищевказаному розмірі згідно ст. 1092 ЦК України та ст. 1166 ЦК України, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_2 від 06 липня 2015 року (а. с. 30), позивача було визнано кредитором ПАТ «Енергобанк» та обґрунтовано включено до шостої черги на відшкодування грошової суми у розмірі 4 950, 47 грн. Ці дії Банку позивач не оспорював.

Кредитор - громадянин або юридична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Кредитори - учасники кредитних відносин, які мають у своїй власності (чи розпорядженні) вільні кошти і передають їх у тимчасове користування іншим суб'єктам.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього закону і Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому, відповідальність перед позивачем як кредитором Банку, у якого введена процедура ліквідації, передбачена нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.

Ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, загальна сума кредиторських вимог позивача до Банку у порядку ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» склала 4 950, 47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення ; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 52 вказаного Закону передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (шоста черга).

Отже, на час звернення позивача до суду з дійсним позовом його за власною заявою було віднесено до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Врахувавши вказані обставини та норми права суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4 950, 47 грн. з врахуванням індексу інфляції, а також пені за прострочку виконання зобов'язання в розмірі 495, 00 грн.

Суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_2, що діями працівників банку йому була спричинена моральна шкода оскільки вони не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, та не підтверджуються жодними доказами.

У зв'язку з безпідставністю позовних вимог ОСОБА_2 суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн., транспортних витрат у розмірі 1 416, 00 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 551, 20 грн.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо підозри до причетності мінування Приморського районного суду м. Одеси головуючого суддів та її помічника для затягування розгляду справи є недоведеними, крім того не впливають на правильність висновків суду.

Посилання апелянта щодо не врахування клопотань про відкладення розгляду справи є необґрунтованими, оскільки не узгоджуються з попередніми доводами про намагання суду затягнути розгляд справи та крім того також не впливають на правильність висновків суду.

Доводи апелянта щодо не надання ним згоди бути віднесеним до шостої черги на відшкодування грошової суми, та те що його не визнано кредитором ПАТ «Енергобанк», спростовуються заявою ОСОБА_2 від 06 липня 2015 року (а. с. 30), та довідкою про визнання кредитором та включення до черги (а.с.29).

Крім того колегія суддів зазначає, що позивач не оспорював дій відповідача про визнання кредитором ПАТ «Енергобанк» та включено до шостої черги на відшкодування грошової суми у розмірі 4 950, 47 грн.

Посилання апелянта невиконання обов'язку суду щодо перевірки повноважень відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (а.с. 27,28. 31).

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева