Справа № 285/3737/16-ц
провадження № 2/0285/475/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.02.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Сарган О.А., позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича про продовження строків прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина. 15.12.2016 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Лінкевича Б.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що позивач пропустила 6 місячний строк. Просила поновити строк для прийняття спадщини, оскільки пропустила його у зв'язку з тривалими захворюваннями.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Однак про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.06.2016 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в м. Житомирі.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Лінкевича Б.А. № 295/01-16 від 15.12.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено 6 місячний строк прийняття спадщини (а.с. 2).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пред'являючи позов до приватного нотаріуса позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб'єктами правовідносин, з приводу яких виник спір.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов'язків стосовно позивача. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному в статтях 1, 9 зазначеного Закону.

Так, в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.12.2007 р. у справі № 6-16344св07 висловлена така правова позиція: «Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК). Відповідно до ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення».

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд дійшов висновку, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Пунктом 24 зазначеної постанови визначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на вищевикладене, є очевидним, що приватний нотаріус не може виступати як особа, яка порушує, не визнає чи оспорює права позивача, оскільки нотаріус діє не як фізична особа, а як орган юрисдикційної діяльності від імені держави.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє у позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Частиною 1. ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом роз`яснено позивачу в судовому засіданні положення ст. ст. 10, 33 Цивільного процесуального кодексу України. В той же час, позивачем в судовому засіданні не заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача. Позивач наполягала на розгляді саме позовних вимог до приватного нотаріуса.

На підставі вимог ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, суд, за відсутності клопотання позивача, не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За загальним правилом місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ч. 1 ст. 1221 ЦК України)

З копії свідоцтва про смерть від 03.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Житомирі (а.с. 4).

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Полісся» від 01.07.2016 року, спадкодавець ОСОБА_3 на момент смерті проживав без реєстрації у АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Зазначена адреса співпадає з адресою позивача. Згідно її пояснень вони проживали разом.

Таким чином, місцем відкриття спадщини є місто Житомир. Саме там має бути заведена спадкова справа.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, за наявності факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем відсутня необхідність у визначенні судом додаткового строку для прийняття спадщин.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У зв'язку з тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, суд не вбачає правових підстав для його задоволення.

На підставі вищевикладеного,керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 16, 57-61, 88, 209, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2017 р.

Головуючий: А.В. Помогаєв