АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 75913166/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/552/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Стрюкової ІриниОлександрівни - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.08.2008 з відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 398/П/23/2008-840, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 100 194,60 доларів США на строк до 28.08.2025 зі сплатою 14,59 % річних. Також 28.08.2008 між Банком та відповідачкою ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникають з кредитного договору. Позивачем вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов'язання не виконуються належним чином, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту, яка станом на 06.08.2015 становить 203 092,07 доларів США та складається: з непогашеного кредиту - 100 194,60 доларів США, несплачених відсотків - 102 897,47 доларів США, пені в сумі 1 006 567,99 грн. та штрафу - 216 078,32 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 203 092 (двісті три тисячі дев'яносто два) долара США 07 центів. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 65 697 (шістдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто сім) 84 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу за порушення умов договору представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу за порушення умов договору та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ПАТ КБ «Надра» у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що розмір пені чітко передбачений пунктом 5.1 кредитного договору №398/П/23/2008-840, а розмір штрафу передбачений пунктом 5.2 цього договору та в день підписання вказаного договору відповідачі були обізнані в цьому. Пеня була нарахована відповідно до умов кредитного договору, нарахування відбулося за один рік відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України за період з 06.08.2014 по 05.08.2015, а не за весь період користування кредитними коштами, як посилається суд першої інстанції у своєму рішенні.

Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач повідомлявся про явку в суд в судовому засіданні, про що свідчить розписка (а.с. 163). Відповідачі про явку в судові засідання повідомлялась за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. Надіслані відповідачам судові повістки повернулись без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», телеграми - не доставлені (а.с. 126, 127, 133, 134, 136, 137, 151, 152, 158, 159, 166, 167, 168). У відповідності до вимоги статті 77 ЦПК України відповідачі не повідомляли суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження. Таким чином, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «КБ Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 398/П/23/2008-840, відповідно до умов якого ВАТ «Комерційний банк «Надра» надав позичальнику кредит у сумі 100 194,60 доларів США на строк до 28 серпня 2015 року зі сплатою 14,59 % відсотків річних. Відповідно до п.3.3 Кредитного договору відповідач зобов'язався починаючи з 12 вересня 2008 року щомісячно до 10 числа поточного місяця вносити черговий мінімальний платіж, розмір якого складає 1 337,00 доларів США, на погашення сплати заборгованості ( тіла, відсотків). Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачене право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 року з відповідачкою ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникають з кредитного договору. Згідно з підпунктом 1.2. договору поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до підпункту 5.3. договору поруки він діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

В матеріалах справи відсутня інформація про направлення кредитором досудової вимоги позичальнику, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

У зв'язку з невиконанням позичальником строків повернення кредиту, що встановлені договором та виникненням заборгованості кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК Україниправо на дострокове повернення повної суми заборгованості по кредитному договору та сплати процентів, пред′явивши 19 серпня 2015 року позов до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також дострокового повернення частини позики, що залишилася. Обрахована станом на 06 серпня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_5 перед позивачем щодо повернення кредитних коштів складає суму 203 092,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 5 602 502,47 грн. з яких 100 194,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 2 160 783,22 грн. - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена; 102 897,47 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 2 219 072,95 грн. - заборгованість за процентами за період з 28 серпня 2008 року по 05 серпня 2015 року; пеня за прострочення сплати кредиту - 1 006 567,99 грн. та штраф за порушення умов кредитного договору - 216 078,32 грн.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» про солідарне стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_5 згідно договору взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачені в договорі терміни грошові кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості, а тому позивач має право стягнути заборгованість по кредиту та процентам, а також вимагати дострокове стягнення заборгованість по кредиту, що залишилася.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначеного періоду та суми нарахованої заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачів, як солідарних боржників, та в частині вирішення вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредиту та штрафу за порушення умов кредитного договору, виходячи з наступного:

Як установлено судом, боржник ОСОБА_5, а відтак і поручитель ОСОБА_6 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 серпня 2025 року, сплачуючи її частинами, щомісячними платежами у розмірі 1 337,00 доларів США до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з 12 вересня 2008 року - п. 3.3 договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником жодного платежу по поверненню кредиту здійснено не було, що не заперечувалось відповідачами в суді першої інстанції (а.с. 96-98 журнал судового засідання).

Відповідачі не заявляли про застосування позовної давності у спорі.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати, тому суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Колегією суддів встановлено, що у договорі поруки від 28 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання усіх зобов'язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як убачається з умов кредитного договору чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Із поданого розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником, починаючи з 12 вересня 2008 року, платежі по поверненню суми кредиту (тіла) та відсотків не сплачувалися. З позовом до суду про дострокове повернення позики кредитор звернувся 19 серпня 2015 року.

Встановленні обставини у справі свідчать про те, що вимогу до поручителя ОСОБА_6 про повернення боргових сум кредитор пред'явив більш ніж через шість місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів за період який виник до 19 лютого 2015 року (за період з 12 вересня 2008 року по 18 лютого 2015 року в сумі 85 568,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 1 845 347,94 грн.) заборгованість не підлягає стягненню з поручителя, оскільки в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України в цій частині вимог порука є припиненою.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Таким чином, до збігу шестимісячного строку з моменту пред′явлення позову ( 19 серпня 2015 року), та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів слід обчислювати нарахування боргових сум, які підлягають стягненню з поручителя.

На підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості та в межах заявлених ним вимог з поручителя ОСОБА_6 слід стягнути заборгованість по кредиту та процентам в сумі 117 524,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 2 534 508,23 грн. Визначена сума заборгованості підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_5

Перевіряючи доводи позивача в частині вирішення судом першої інстанції вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати мінімального платежу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Умовами кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником - ОСОБА_5 строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, останній сплачує Банку - позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення ( п. 5.1).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення пені становить період з 06 серпня 2014 року по 08 серпня 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 19 серпня 2015 року.

У матеріалах справи відсутня заява відповідачів про застосування строків позовної давності, подана до винесення місцевим судом рішення, відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність не може застосовуватися за жодних обставин, оскільки можливість її застосування пов'язується лише з наявністю про це заяви сторони у спорі.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 46 674,13 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 1 006 567,99 грн. з підстав спливу позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині вимог.

Відповідно рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредиту підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» пені в розмірі 46 674,13 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 1 006 567,99 грн.

Аналізуючи доводи позивача в частині вирішення судом першої інстанції вимог щодо стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Умовами п. 5.2. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності у разі порушення позичальником п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9, 4.3.10 цього договору у розмірі 10% від суми кредиту за кожен видадок.

Заявлена вимога позивачем про стягнення штрафу за порушення умов договору становить розмір 10 019,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 216 078,32 грн.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в частині стягнення штрафу з підстав спливу позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачами заява про застосування строків позовної давності не подавалась, а суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору з підстав недоведеності.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Предметом доказування в частині стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору є факти порушення позичальником пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9, 4.3.10 умов кредитного договору, а саме: п. 4. 3.1. договору встановлено обов'язок позичальника забезпечити банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій для надання кредиту; п. 4.3.2. - суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки; п. 4.3.7. - протягом двох робочих днів повідомити банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують; п. 4.3.9. - на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника; 4.3.10. - надати додаткові засоби забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, невиконання дії або визнання недійсним договору іпотеки, зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов'язань за цим договором.

Як вбачається із пред'явленого ПАТ КБ «Надра» позову та наданих пояснень представником позивача, зміст вимог в частині стягнення штрафу зводиться до констатації сплати штрафу за умовами кредитного договору без посилання на конкретні факти (докази) порушення позичальником пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9, 4.3.10 умов кредитного договору, невиконання яких є передумовою покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, позивачем у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК Українине надано суду доказів на підтвердження порушення позичальником пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9, 4.3.10 умов кредитного договору, а тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» в частині стягнення з відповідачів штрафу за порушення умов договору у розмірі 10 019,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 216 078,32 грн. слід відмовити.

За таких обставин, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. Підлягає стягненню на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» з ОСОБА_5 заборгованість по кредиту та процентам в сумі 1 845 347,94 грн. Заборгованість за кредитним договором в сумі 3 541 076,22 грн., яка складається із заборгованості по кредиту та процентам в сумі 2 534 508,23 грн. та пені за прострочення сплати мінімального платежу в розмірі 1 066 567,99 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6. В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційноїабо касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішенняабо ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, на відшкодування сплаченого судового збору на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» слід стягнути з ОСОБА_5 - 4 088,20 грн., з ОСОБА_6 - 2 001,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Стрюкової Ірини Олександрівни - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредиту та процентам в сумі 1 845 347,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 3 541 076,22 грн., яка складається із заборгованості по кредиту та процентам в сумі 2 534 508,23 грн. та пені за прострочення сплати мінімального платежу в розмірі 1 066 567,99 грн. В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 4 088,20 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 2 001,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: