Справа № 539/3139/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

при секретарях судового засідання Павличенко О.А., Шрейтер С.О.,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

та представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

В позові вказала, що за адресою м. Лубни, вул. Залізнична, 231 знаходиться садиба, яка складається з житлового будинку та допоміжних господарських будівель. Цей будинок знаходився у спільній частковій власності її батька ОСОБА_5 та його дочки (її сестри) ОСОБА_2 Частки співвласників були рівними. Відповідач ОСОБА_2 отримала свою частку у власність на підставі договору дарування від їх матері ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_2) К.М., яка у свій час знаходилася у шлюбі з її батьком ОСОБА_5

У колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був визначений порядок користування спільним нерухомим майном та присадибною земельною ділянкою. У 1983 році вони уклали договір конкретного користування, відповідно до якого кожному співвласнику переходили у користування конкретні приміщення у будинку та конкретні допоміжні господарчі будівлі. Фактично домогосподарство було поділено реально, кожен мав окремий вхід.

Відносини між співвласниками були напружені, часто виникали конфлікти.

У 2013 році ОСОБА_5 склав заповіт , яким все своє майно заповів їй. У 2014 році її батько звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 щодо поділу будинку та визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою. В ході розгляду справи між сторонами було укладено мирову угоду.

У 2016 році ОСОБА_5 помер. Вона, як спадкоємець звернулася до нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори і подала заяву про прийняття спадщини, але нотаріус попросила надати їй оригінал договору конкретного користування від 13.08.1983 року. Вона звернулася до відповідача ОСОБА_2 з проханням надати їй оригінал вищевказаного документу, на що отримала відмову. Не надійшла і відповідь з Полтавського державного нотаріального архіву щодо видачі дубліката договору конкретного користування.

Таким чином, з незалежних від неї вищевказаних причин оригінал договору надати нотаріусу вона не змогла, тому нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і змусило її звернутися до суду.

На підставі вищевикладеного, позивач прохає суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_5 на ? частину житлового будинку та господарчо-побутових будівель, розташованих за адресою м. Лубни, вул. Залізнична, 231 Полтавської області і виділити їй в користування частину приміщень у будинку та частину господарчо-побутових будівель відповідно до її частки з урахуванням договору конкретного користування від 13.08.1983 року. Призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, прохає їх задовольнити, пояснивши, що при особистому зверненні до Полтавського державного нотаріального архіву з проханням надати дублікат договору конкретного користування від 13.08.1983 року отримала відповідь №1/01-21 від 11.01.2017 року, з якої вбачається, що вона не входить в коло осіб, які мають право на отримання його дубліката. Таким чином вона позбавлена можливості оформити спадщину, яку їй заповів батько. Підозрює, що саме у відповідача знаходяться обидва оригінали договору конкретного користування, так як в судове засідання у 2015 році, коли з позовом звертався її батько, відповідач надала суду оригінал вищевказаного договору виданий на ім»я батька. Їй же надати цей документ відмовляється, чим чинить перешкоди в оформленні нею спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник за довіреністю (а.с.42) ОСОБА_3 проти позову заперечують, вважають вимоги позивача надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_2 зазначила, що їй дійсно, згідно договору дарування від 01.04.1999 року належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями розташована за адресою м. Лубни, вул. Залізнична, 231, де вона і проживає. Інша ? частина цього домоволодіння належала її батькові ОСОБА_5, який все своє майно заповів її сестрі - позивачу ОСОБА_1 Тобто вони, як діти є спадкоємцями першої черги, однак до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, так як вважає, що відповідно до заповіту належне батькові майно повинна успадкувати її сестра ОСОБА_1 Жодних перешкод в її праві на спадщину вона не вчиняла, а тому враховуючи викладене не вважає себе належним відповідачем по справі. Крім того, порядок користування домогосподарством був встановлений самим договором конкретного користування від 13.08.1983 року, а порядок користування земельною ділянкою на якій розташоване дане домоволодіння визначено мировою угодою по справі №539/3421/14-ц у 2015 році, про що ніхто не заперечує, а тому і не вбачає підстав для призначення судової будівельно-технічної експертизи. Стверджує, що оригіналу договору конкретного користування від 13.08.1983 року у неї немає, а є лише копія, яка і була надана суду у 2015 році.

Представник залученої до участі в справі в якості третьої особи - Другої лубенської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, згідно довіреності від 14.02.2017 року суду пояснила, що дійсно в Другій лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №39/2016 на майно померлого 18.01.2016 року ОСОБА_5 на підставі заяви про прийняття спадщини від дочки померлого ОСОБА_1 У справі мається заповіт складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на все майно. Однак, постановою нотаріуса від 31.08.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку №231, що знаходиться по вул. Залізничній в м. Лубни Полтавської області. Постановою нотаріуса від 31.08.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у спадкоємця договору конкретного користування. За наявності вказаного документа перешкод для оформлення позивачем спадини не вбачає.

Представник третьої особи виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не з»явився, направивши суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду (а.с.41).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 18 січня 2016 року в м. Лубни Полтавської області помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.28). Факт родинних відносин між ними підтверджується копією свідоцтва про народження та про одруження позивача (а.с.9,10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому ? частину домогосподарства, розташованого за адресою м. Лубни, вул. Залізнична 231 Полтавської області. Право власності померлого на вказане майно підтверджується копіями дубліката договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Полтавського обласного державного нотаріального архіву 13.04.2012 року за р/1-84 та зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» 20.10.2012 року та договору конкретного користування, посвідченого державним нотаріусом Першої лубенської державної нотаріальної контори 30.08.1983 року за р№3053 та зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» 05.09.1983 року (а.с.11-16, 18).

Інша ? частина вищевказаного домогосподарства належить відповідачу по справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, 01.04.1999 року за р№7 та зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» 08.04.1999 року, що підтверджується його копією (а.с.17).

На запит суду Полтавським обласним державним нотаріальним архівом надано копію договору конкретного користування від 30.08.1983 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (яка в подальшому подарувала свою частину домогосподарства відповідачу) уклали договір яким визначили, які саме приміщення переходять у користування кожному з них (а.с.63).

Крім того, ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року було визнано мирову угоду сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до якої сторони дійшли згоди про порядок користування присадибною земельною ділянкою за адресою м. Лубни, вул. Залізнична, 231, що підтверджується її копію. Ухвала набрала законної сили 24.03.2015 року (а.с.26,27).

20.09.2013 року ОСОБА_5 склав заповіт згідно якого належну йому частину будинку за адресою м. Лубни, вул. Залізнична, 231 та все інше належне йому майно повністю заповів своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.25).

Позивач ОСОБА_1, являючись спадкоємцем за заповітом звернулася до державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5 позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю в неї оригіналу договору конкретного користування (а.с.31).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 хоча і являється дочкою померлого ОСОБА_5, але не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька та не вчиняла дій направлених на прийняття спадщини.

Позивачем по справі не надано суду належних доказів вчинення відповідачем дій, які б перешкоджали набуттю позивачем права власності на спадкове майно.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у зазначених спорах за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Як пояснив в судовому засіданні представник нотаріальної контори право власності позивача на спадщину в даному випадку може бути встановлено за умови надання нотаріусу договору конкретного користування, який може бути витребуваний з Полтавського обласного державного нотаріального архіву безпосередньо нотаріальною конторою.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутність перешкод для позивача в оформленні своїх спадкових прав, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1268 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 213-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_9 Е. Г.