ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1839/15-ц
провадження № 2/753/125/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 164 684,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 596 747,40 грн. та виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2621/0308/88-047, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 123 100,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом строком з 17 березня 2008 року по 15 березня 2018 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк», з одного боку та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з іншого, іпотечного договору № 2621/0308/88-047-Z-1, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Сведбанк» передав ТОВ «ФК «Вектор плюс» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ТОВ «ФК «Вектор плюс» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач посилається на те, що відповідач як позичальник, умови кредитного договору належним чином не виконала, про що вона повідомлялась шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань, в зв'язку з чим станом на 22 січня 2015 року у неї наявна заборгованість в сумі 164 684,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 596 747,40 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 110 614,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 січня 22015 року становить 1 744 161,55 грн., заборгованість за процентами - 28 00948 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 січня 2015 року становить 441 653,48 грн., пеня - 26 061,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 січня 2015 року становить 410 932,37 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року суддею Лужецькою О.Р. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2015 року провадження у справі було зупинено до встановлення правонаступника відповідача ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 01 червня 2016 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача - ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2016 року позовну заяву ТОВ «ФК «Вектор плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку - залишено без розгляду.

В судовому засіданні, позивач звернувся до суду з заявою від 12 вересня 2016 року, в якій, посилаючись на ст. 31 ЦПК України просить в рахунок виконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усьогочасу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Дослідивши подану представником позивача заяву про уточнення позовних вимог, враховуючи, що заява подана у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що ТОВ «ФК «Вектор плюс» не довів своє право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 у належний спосіб.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2621/0308/88-047, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 123 100,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом строком з 17 березня 2008 року по 15 березня 2018 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк», з одного боку та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з іншого, іпотечного договору № 2621/0308/88-047-Z-1 від 17 березня 2008 року, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1, щомісяця, через касу банку відповідно до Додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених п.5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1 цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 22 січня 2015 року у неї наявна заборгованість в сумі 164 684,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 596 747,40 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 110 614,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 січня 22015 року становить 1 744 161,55 грн., заборгованість за процентами - 28 00948 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 січня 2015 року становить 441 653,48 грн., пеня - 26 061,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 січня 2015 року становить 410 932,37 грн.

Водночас, відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Сведбанк»» та ОСОБА_2 іпотекодержателю надано право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов'язання за кредитним договором.

Звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.12.3.1 іпотечного договору сторони погодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням процедури, передбаченої п.12.3 Договору іпотеки.

Судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Сведбанк» передав ТОВ «ФК «Вектор плюс» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ТОВ «ФК «Вектор плюс» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В силу положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-1851цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду, позивач, як на підставу своїх вимоги, посилається на положення ст.392 ЦК України.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, набуття ТОВ «ФК «Вектор плюс» права власності на предмет іпотеки у разі наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, матеріали справи не містять згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя.

Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА