Справа № 303/5959/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ «ОСОБА_1 та Кредит» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у жовтні 2016 року.

Просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 49 862,48 грн., що складається з 12 350 грн. заборгованості по нарахованій щомісячній комісії за користування кредитними коштами, 12 581,24 грн. заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами та з пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором у сумі 24 931,24 грн., а також судові витрати в сумі 1378 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за №15-502/288, відповідно до якого ОСОБА_1 надав Позичальнику кредит у сумі 10000 грн., а Позичальник зобовязалася повернути зазначену суму коштів, а також плату за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 04.04.2008 року між позивачем і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 288-1, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 зобовязався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань у повному обсязі.

У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачі взяті на себе зобовязання не виконали, внаслідок чого станом на жовтень 2016 року їх заборгованість перед АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» складає 49862,48 грн. (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Тургенєва, 11/2, код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (рахунок №1026 в Національному банку України, МФО 300001, ) суму 49862,48 грн. (сорок девять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 48 коп.) (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року) заборгованості за кредитним договором від 04.04.2008 року №15-502/288, а також суму 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) у відшкодування судових витрат. У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми 49862,48 грн. відмовлено.

Не погодившись із указаним рішенням, представник ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права. Указує, що правова позиція ВСУ від 17.09.2014 р. у справі № 6-41 цс 14, на яку посилається суд першої інстанції, не узгоджується з відносинами в справі за позовом Банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Також зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що порука є припиненою.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного 04 квітня 2008 року кредитного договору за №15-502/288 між ВАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит», та ОСОБА_2, ОСОБА_1 надав Позичальнику кредит у сумі 10000 грн., а Позичальник зобовязалася повернути зазначену суму коштів, а також плату за користування кредитом.

Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується підписаними останньою розпискою держателя картки та меморіальним ордером від 04 квітня 2008 №2680106 (а.с. 9).

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 04.04.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №288-1, у відповідності до умов якого, Поручитель зобовязалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору (а.с. 8).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи установлено, що заборгованість позичальника станом на 15 вересня 2016 року (розрахунок, а.с. 14-17) за предметом позову у сумі 49862,48 грн. (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року), підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, відповідно до п.п. 5.1. Договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

Положеннями частини першої ст. 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частин першої та другої статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поряд з цим, за частиною першою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судовим наказом від 30 березня 2010 року (а.с. 11) Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області солідарно стягнуто з відповідачів за даним позовом заборгованість за Кредитним договором у сумі 20612,61 грн. (в т.ч. 6591.99 грн. заборгованості по тілу кредиту, 610.44 грн. заборгованість по відсотках та комісії, 13410.18 грн. пеня за простроченими відсотками та тілом кредиту).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-41цс14 у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання (дострокове виконання основного зобовязання), звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня видачі судового наказу або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту.

Отже, строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 31 березня 2010 року, оскільки такі вимоги були заявлені більше ніж через шість місяців, а саме 05 жовтня 2016 року, після настання строку виконання зобовязань.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не спростовують висновку суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України , -

у х в а л и л а:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит» відхилити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :