Справа № 481/1367/16-ц
Провадж.№ 2/481/98/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

08.02.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

Встановив:

13 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в якому просить визнати договір фінансового лізингу № 1975 від 11.11.2016 року укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» недійсним, стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в сумі 57360,00 грн. та судові витрати по справі.

Вимоги позивач обґрунтувала тим, що 11.11.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу № 1975 з додатками № 1 та № 2, відповідно до умов якого відповідач, як лізингодавець зобов'язаний придбати та передати їй, як лізингоодержувачу KIA Sportage FL Comfort, об'ємом двигуна 1.7, дизель , а лізингоодержувач до отримання предмету договору сплатити передбачені договором платежі. Позивач на виконання умов договору сплатила 57360,00 грн. та вважала, що сплатила частину вартості автомобіля. Те, що призначення даного платежу є комісія за організаційні заходи пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору вона не усвідомлювала, оскільки повністю довірилась працівникам відповідача. Пізніше, після детального вивчення підписаного договору та після спілкування в телефонному режимі із представниками відповідача, позивач зрозуміла, що її ошукали, ввели в оману, як щодо призначення вже сплачених коштів, так і до самої ціни автомобіля та виду договору який вона підписала і його правових наслідків Позивач вважає вказаний договір є недійсним в силу його нікчемності, тому змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд позов задовольнити, визнати договір фінансового лізингу № 1975 від 11.11.2016 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та нею недійсним в силу його нікчемності та стягнути з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на її користь кошти в сумі 57360,00 грн. сплачені за нікчемним правочином.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позов, в яких справу просить розглянути без його участі. Вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважає їх безпідставними та просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що 11.11.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу № 1975. Предметом даного договору є транспортний засіб KIA Sportage FL Comfort, об'ємом двигуна 1.7, дизель, ціна товару 21893,13 доларів США.

Відповідно до квитанцій Волинської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» позивач ОСОБА_1 сплатила відповідачу 57360 грн., призначення платежу - комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 1975 від 11.11.2016 року.

За умовами розділу І Договору лізингу, предметом лізингу є транспортний засіб, зазначений у ст. 1.1 та у Специфікації (Додаток № 2 Договору), в якому визначаються детальні особливості Предмету Лізингу.

Як вбачається з додатку № 2 до Договору лізингу, в ньому повно не зазначено особливості предмету лізингу, а саме не зазначені рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо.

Згідно п. 5.8 вказаного договору, лізингоодержувач свідомо обирає предмет лізингу, який визначається у п. 1.1 даного договору. В результаті цього лізингодавець не несе відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу для будь-якої мети.

Відповідно до умов п. 8.2 Договору фінансового лізингу, вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 21893,13 доларів США з урахуванням ПДВ, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 573600,00 грн..

У пункті 8.3 договору зазначено, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату даного договору, може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Пунктом 8.5 вказаного договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку № 1 та Додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця.

У Додатку № 1 від 11.11.2016 року до цього договору визначено вартість предмета лізингу, яка становить 21893,13 доларів США; авансовий платіж - 50 %; суму виплати авансового платежу - 10946,56 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 912,21 доларів США; комісію за організацію договору (10%) 2189,31 доларів США, комісію за передачу предмету лізингу (3%) 656,79 доларів США, а Додаток № 3 ( про який йдеться у п.8.5) до договору взагалі відсутній.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України », від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 11.11.2016 року, укладений між сторонами по справі нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи обставини справи суд прийшов до висновку, що оскільки на порушення вимог статті 799 ЦК України спірний договір нотаріально не посвідчений, то згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним.

Крім того, судом встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-330цс16, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другійстатті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(даліЗакон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначенню ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

У спірному договорі фінансового лізингу( п. 12.1 ) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 40 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу суд приходить до висновку, що положення вказаного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» 11.11. 2016 року, обмежують права позивача, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі та в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, а тому є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства.

З вищевикладених підстав суд вважає за необхідне визнати умови договору фінансового лізингу несправедливими, а договір недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 сплачені нею кошти в сумі 57360,00 грн.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений нею при зверненні до суду у розмірі 1102,40 грн. Крім того стягнути з відповідача на користь держави недоплачений позивачкою судовий збір у сумі 24 ,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати договір № 1975 фінансового лізингу від 11 листопада 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за договором № 1975 фінансового лізингу від 11 листопада 2016 року, в сумі 57360 (п'ятдесят сім тисяч триста шістдесят ) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 24 (дванадцять чотири) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі через Новобузький районний суд Миколаївської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення .

Суддя