Номер провадження 2/643/6965/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2017 року суддя Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М., розглянувши заяву про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та про позбавлення батьківських прав передано в провадження судді Довготько Т.М. у зв'язку із заявленим самовідводом суддею Горбуновою Я.М.

Ухвалою суду від 30.12.2016року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 10.01.2017року на 16-00год.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вище вказаним позовом.

04.01.2017року через канцелярію суду позивач ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову на підставі ст. ст.151, 152 ЦПК України в якій просить:

- накласти заборону на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_4 для виїзду за кордон України - в Португалію, у супроводі біологічної матері, проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд батька - ОСОБА_1, оскільки виїзд будь-куди, а тим більше за кордон з неадекватною особою, яка схильна до суїциду є небезпечним для дитини, до розгляду справи по суті;

- накласти заборону на виготовлення проїзного документа його неповнолітньому сину ОСОБА_4 для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_1, оскільки виїзд будь-куди, а тим більше за кордон з неадекватною особою, яка схильна до суїциду малолітньої дитини (його сина ОСОБА_4) є небезпечним для дитини, до розгляду справи по суті;

- до набрання чинності рішенням по справі заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти будь-які дії щодо вивезення його сина малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі м. Харкова - без згоди батька - ОСОБА_1, та залишати дитину з будь-якими особами, зокрема біологічної матері його сина ОСОБА_3 та розгляду справи по суті із метою недопущення вивезення малолітньої дитини (його сина) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також враховуючи намагання відповідача в найкоротший термін залишити державу України з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Суд дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали цивільної справи приходить до наступного.

Згідно із ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується в тому числі, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено Сімейним кодексом України , мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ст.141).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Відповідно до п. 22 ч. 1 цих Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Дане положення направлене на реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статей 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_4 заперечує проти виїзду сина як за межі України, так і за межі м. Харкова, в т.ч. заборони залишати дитину з будь-якими особами крім матері. Проте всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог чи існування загроз таких дій, суду не надано.

У постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі наведеного, суд вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів.

Суддя - Т.М.Довготько