РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року

Київський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Д.В. Нев»ядомського

за участю секретаря А.А.Кузнецовій

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат та 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В:

24.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якій просить:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.05.2016 року в розмірі 25 099,99 грн. (двадцять пять тисяч девяносто девять гривень девяносто девять копійок) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3069,64 (трьох тисяч шістдесят девять гривень сорок чотири копійки) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 1 009,90 грн. (одної тисячі девяти гривень девяносто копійок) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 3% річних в розмірі 301,00 грн. (триста одної гривні 00 коп.);

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збірв розмірі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одної гривні двадцять одної копійки) по 275,60 (двісті сімдесят пять гривень двадцять одна копійка) з кожного .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики.

Зазначений договір було укладено за адресою м. Харків, вул. Старошишківська, 7.

Згідно вказаного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову позику в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 27.05.2016 року складало в еквіваленті 25099,99 грн.

ОСОБА_4 зобов'язалися повернути позичені гроші до 30 червня 2016 року.

Позика була надана для особистих потреб позичальників.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власноруч написали ОСОБА_1 розписку, що відповідає вимогам п, 2 сі. 1047 Цивільного кодексу України.

По закінченні зазначеного строку для виконання зобов'язання відповідачі не повернули грошові кошти та всіляко ухиляються від повернення позики.

Розписка на яку посилається Позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальниками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США були передані позивачем ОСОБА_4, та прийняті останніми у момент підписання розписки.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої

самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у розписці встановлено до - ЗО червня 2016 року.

Станом на 23 листопада 2016 року сума позики в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 25099,99,00 грн., Відповідачами не повернута.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, розмір пені складає 3069,64 грн.

У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, па вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, розмір інфляційних втрат за весь час прострочення складає 1009,90 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, розмір 3% річних складає 301,00 грн.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_5О.) зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити..

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання з'явився, заявлений позов визнав частково.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, надала відповідну заяву про слухання даної справи без її участі на підставі закону.

Суд, прийнявши до уваги доводи позивача, зазначені у позовні заяві , дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи у договорі позики строк виконання ОСОБА_4 встановлено до 30 червня 2016 року .

Так, позивач зазначив , що неодноразово у усній формі просив відповідачів повернути заборгованість , однак сума заборгованості позики в розмірі 1000, 00 доларів США повернута не була .

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу за договором позики, однак кошти відповідачем не було повернуто.

Отже, у встановлений термін відповідачі кошти не повернли та в добровільному порядку відмовляються виконати своє зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, проведеного Верховним Судом України зазначено, що у судів виникають труднощі при вирішенні питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. При розгляді цього питання слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1,1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК..

Згідно з правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду України № 6-79цс12 від 18 липня 2012 року та № 6-48цс12 від 30 травня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1048 ЦК Українидоговір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважаються оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не вставлений ЦК України, іншими законодавчими актами або умовами договору. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким, чином вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики підлягає задоволенню, оскільки є правильно нарахованими та ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі зазначеного, та оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання, пов'язані з позикою грошей, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідачів та суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми боргу, та їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати..

Таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.05.2016 року в розмірі 25 099,99 грн. (двадцять пять тисяч девяносто девять гривень девяносто девять копійок) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3069,64 (трьох тисяч шістдесят девять гривень сорок чотири копійки) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 1 009,90 грн. (одної тисячі девяти гривень девяносто копійок) ;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 3% річних в розмірі 301,00 грн. (триста одної гривні 00 коп.);

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збірв розмірі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одної гривні двадцять одної копійки) по 275,60 (двісті сімдесят пять гривень двадцять одна копійка) з кожного .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Д.В. Невядомський