Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/336/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач посилався на те, що укладений 12 липня 2014 року між сторонами шлюб не склався, збереження сім`ї є неможливим, а тому просив розірвати шлюб. Крім того зазначено, що в період шлюбу народився син ОСОБА_4, який проживає з позивачем і перебуває на утриманні матері. Домовленості між батьками дитини щодо участі батька в утриманні дитини не досягнуто. Відповідач працездатний, працюючий, але без укладення трудового договору, тому позивач просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року позов задоволено повністю. Суд вирішив: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 липня 2014 року; після розірвання шлюбу позивачці залишити її шлюбне прізвище Чумаченко; стягнути аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 25 квітня 2016 року і до досягнення сином повноліття, тобто до 14 січня 2033 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В поданій відповідачем апеляційній скарзі на рішення суду він просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення аліментів, стягнувши їх у розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 25 квітня 2016 року до 14 січня 2033 року. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаргу відповідач стверджує про порушення судом норм процесуального і матеріального права. Зокрема він посилається на те, що судовий розгляд належним чином не проводився. Вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 184 СК України підстав для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Хоча він офіційно і не працює, але має стабільний заробіток.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року в частині вирішення спору про розірвання шлюбу сторонами не оспорюється і відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України у неоскарженій частині апеляційним судом не переглядається.

У судове засідання відповідач особисто не зявився.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу. Додатково пояснив суду, що після ухвалення судом рішення у справі відповідач працевлаштувався на посаду менеджера з продажу ТОВ «Агро Арена».

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, письмово повідомив суд про свою неявку та клопотав про розгляд справи за його відсутності(а. с. 78 79), що за приписами ст. 305 УПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивач також надіслав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу у яких висловлює думку щодо обґрунтованості і законності рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів, посилаючись на знецінення національної валюти України, ріст цін на товари і послуги, потрібні для забезпечення дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, письмові пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2, сторони по справі, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 лютого 2014 року відділом ДРАЦС РС Ульяновського РУЮ, актовий запис №28, про що було видано свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 076986 (а.с.8).

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактичні шлюбні відносини сторони припинили (і оскаржуваним рішенням суд розірвав шлюб), дитина проживає разом з матірю ОСОБА_2

Суд також встановив, що позивач працює, але без офіційного укладення трудового договору.

Правильність встановлення судом вказаних обставин справи сторонами не оспорюється.

Апеляційним судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку ст. 189 СК України, не укладався.

Підстави для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні.

Задовольняючи повністю позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок відповідача надавати утримання дитині виник на підставі норм ст. 180 СК України і відповідач визнав позов.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення неповною мірою відповідає цим вимогам закону.

За змістом ст. ст. 180, 181-182, 184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення для справи. У разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Порівняльний аналіз змісту ст. 183 і ст. 184 СК України дає підстави для висновку, що визначення розміру аліментів у частці можливий за наявності у матері, батька дитини регулярного, сталого заробітку (доходу), отримуваного у грошовій формі.

В інакшому випадку аліменти підлягають визначенню у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, і сторони по справі, про те, що відповідач, як батько, проживаючий окремо від дитини, зобовязаний приймати участь в утриманні малолітнього сина ОСОБА_4, а оскільки між сторонами домовленість з цього питання не досягнута, рішенням суд з відповідача підлягають стягненню аліменти.

Щодо визначення способу виконання обовязку відповідача, то колегія суддів відзначає, що він не надав суду першої інстанції жодного доказу наявності у нього постійного і регулярного заробітку чи іншого доходу, що унеможливило присудження судом аліментів у частковому виразі.

Не надав таких доказів відповідач і при поданні апеляційної скарги.

Та обставина, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відповідач працевлаштувався не впливає на правильність рішення так, як вона не існувала на час вирішення спору, а отже не могла бути врахована судом при вирішенні спору.

Висновок місцевого суду про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідає обставинам справи та приписам ст. 184 СК України.

Отже доводи апеляційної скарги про неправильність визначення судом способу присудження аліментів не заслуговують на увагу.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд мав встановити та врахувати обставини, передбачені ст. 182 СК України.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд не перевірив наявність обставин, які впливають на розмір аліментів, відповідних мотивів визначення аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно у рішенні не навів.

Посилання суду на визнання відповідачем позову є безпідставним так, як заява відповідача про визнання позову в частині стягнення аліментів у справі відсутня.

А згідно довідки секретаря судового засідання (а. с. 39), сторони в судове засідання, в якому було розглянуто справу, не зявилися.

Як вбачається зі справи та пояснень наданих сторонами апеляційному суду, вони погоджувалися, що стан здоровя дитини задовільний, дитина самостійних доходів чи коштів не має, перебуває на утриманні матері.

Відповідач на стан свого здоровя не скаржився, працездатний, утриманців не має, погоджується з тим, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти.

Враховуючи вказані обставини а також вік дитини, її потреби, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обовязку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягли стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісячно. Вказана сума підлягає індексації відповідно до закону.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір стягнутих на підставі рішенням суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 3 000 (трьох тисяч) грн. до 1200 (однієї тисячі двохсот) грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову, тобто з 25 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 14 січня 2033 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

ОСОБА_7