Справа № 583/3453/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту», третя особа відокремлений підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» автостанція «Охтирка», про захист прав споживачів,

встановив:

14 листопада 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що 29.07.2016 року позивачі в касі автостанції «Охтирка» придбали два квитка на посадочні місця №18, 19 загальною вартістю 49,18 грн. на останній рейсовий маршрут «Охтирка ОСОБА_5», який відправляється 29.07.2016 року о 18:30 год. Близько 18:15 год. для посадки пасажирів була подана автобусна маршрутка марки «ГАЗ-СПВ Рута 20», державний номерний знак НОМЕР_1. Посадочні місця позивачів знаходилися попереду біля місця водія транспортного засобу, тому вони звернулися до нього із проханням відкрити двері для зайняття посадочних місць, на що водій відмовив та сказав займати вільні місця в салоні маршрутного автобуса. Контролер автостанції «Охтирка», яка вийшла для перевірки порядку посадки в автобусну маршрутку, підтвердила, що посадочні місця позивачів дійсно знаходяться біля місця водія, та повідомила, що вплинути на водія не має можливості, так як він їй не підпорядкований. Водій двері не відкрив, позивачі викликали поліцію. Автобусна маршрутка, під керуванням водія ОСОБА_4 о 18:30 год. виїхала з автостанції «Охтирка» з пасажирами, посадочні місця №18, №19 залишилися не зайнятими, а позивачі залишилися на пероні з квитками. Позивачі звернулися до управління захисту споживачів, але перевізник не надав згоди на проведення перевірки, тому заходи управлінням не були вжиті.

Неправомірними діями водія маршрутного автобусу та внаслідок недбалої організації пасажироперевезення працівників відокремленого підрозділу ТОВ «Сумиоблавтотранс» автостанції «Охтирка», позивачам було завдано моральної шкоди, яка проявилася у внутрішніх переживаннях та хвилюваннях в момент виникнення конфлікту з водієм, представниками автоперевезень пасажирів, безпідставним та протиправним позбавленням виїхати з м. Охтирка та відвідати батьків у смт. Велика Писарівка, зривом налаштованих планів, та яку позивачі оцінюють в розмірі по 3000 грн. на кожного.

В звязку з чим, просять розірвати договори перевезення від 29.07.2016 року, укладені ОСОБА_1 та Ковалівською (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1) Т.А., з однієї сторони як пасажири кожен окремо, з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 за посередництвом ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту», з іншої сторони як перевізниками, через надані послуги з пасажироперевезення структурним підрозділом ТОВ «Сумиоблавтотранс» автостанція «Охтирка», на підставі квитків пасажирів №702216696 та № 702216697 відповідно за чеками № 438674 та №438675 на перевезення пасажирів рейсовим маршрутом №1942 о 18:30 год. сполученням від автостанції «Охтирка» до автостанції «Велика Писарівка». Стягнути в солідарному порядку з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 вартість проїзних квитків відповідно до чеків від 29.07.2016 року по 24,59 грн. кожному та пені у розмірі 3% вартості ненаданої за договором перевезення послуги в сумі 68,82 грн. на кожного позивача. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 3000,00 грн. на кожного позивача окремо. Стягнути з водія маршрутного автобуса ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 3000,00 грн. на кожного позивача окремо.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 04.01.2017 року позовна заява в частині стягнення в солідарному порядку з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 вартості проїзних квитків від 29.07.2016 року по 24,59 грн. кожному на загальну суму 49,18 грн., - залишена без розгляду за заявою позивачів, у звязку з фактичним поверненням даних коштів з боку перевізника.

У заяві від 04.01.2017 року представник позивачів збільшив позовні вимоги та посилаючись на те, що 22.12.2016 року поштою позивачам повернуті кошти за квитки, додатково просив визнати такими, що не відбулися виконання умов за договорами перевезення від 29.07.2016 року, укладених між позивачами та ФОП ОСОБА_3, та стягнути в солідарному порядку з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» на користь позивачів пеню у розмірі 3% вартості ненаданої послуги за період з 29.07.2016 року по 21.12.2016 року в сумі 108,04 грн. на кожного.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити.

Представники ТОВ «Сумиоблавтотранс» ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

У письмових запереченнях зазначають, що при придбанні позивачами 29.07.2016 року квитків їм була надана вичерпна інформація щодо вартості поїздки, напрямку рейсу та часу відправлення., тобто автостанція надала їм послуги, передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт» у повному обсязі. Під час проведення перевірки за фактами, викладеними у позовній заяві, було зясовано, що у водія маршрутного автобусу не було можливості надати пасажирам з квитками місця №18, 19, через несправність передніх правих дверей автобуса. Черговою автостанції позивачам було запропоновано замінити квитки на інші місця, на даний рейс були вільними 6 місць, або повернути придбані квитки в касу. Позивачі не скористалися правом на повернення квитків у касу та отримання повної вартості квитка згідно п.135 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, у випадку ненадання пасажиру місця, зазначеного у квитку, у разі відмови пасажира від іншого запропонованого місця, хоча право на повернення квитків у касу їм було розяснено.

Відповідачі ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що 29.07.2016 року по дорозі на автостанцію лопнула пластмасова защілка передніх правих дверей автобуса, цю несправність було ліквідовано у гаражі вже коли автобус повернувся з рейсу. Тому не було можливості надати позивачам місця №18, №19. Але вартість квитків на всі місця була однаковою, отже, ненадання місця згідно квитка, не є істотним недоліком послуги, оскільки позивачі могли зайняти інші запропоновані їм місця, але не схотіли.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що 29.07.2016 року він направлявся на автостанцію для виконання останнього рейсу на ОСОБА_5. На передньому місці біля водія сиділа дівчина, яка виходила по дорозі і сильно вдарила дверями. Вже на автостанції він став замітати салон і побачив, що заблоковані передні праві двері. Рейс був затриманий оскільки два пасажири не зявилися вчасно на посадку. Зявившись із запізненням, один з пасажирів почав вимагати надати їм місця №№18, 19 згідно квитків, що було неможливо, на пропозицію водія та посадкової зайняти інші місця він не реагував, одразу ж почав телефонувати у поліцію. Автобус вирушив без позивачів о 18 год. 36 хв.

Позивач ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні як свідок в порядку ст.184 ЦПК України, пояснив, що 29.07.2016 року він із нареченою близько 12 год.40 хв. на автостанції «Охтирка» придбали квитки на останній рейс у смт.В.Писарівку на 18 год.30 хв. на два передні місця у автобусі. У зазначений час свідок та його наречена зявилися на автовокзал, намагалися сісти на свої місця, однак двері були заблоковані водієм шляхом натискання на відповідну кнопку в їх присутності. Водій відмовився відчинити двері, сказав сідати у «будку». Свідок відмовився. Працівник автостанції зясовувала у водія, чому він не відчиняє двері, після чого пояснила свідку, що водій відмовляється, вона нічого не може вдіяти. Перед тим, як відїжджати, водій демонстративно відчинив бокові передні двері і знову їх зачинив, посміхаючись. Свідок вважає, що водій це зробив навмисно, щоб познущатися з них. У розмові із свідком, водій використовував нецензурну лексику. Після чого свідок звернувся за допомогою до поліції, зробивши виклик по телефону. Водій не став чекати поліції і поїхав. Поліція приїхала пізніше. Після проведення перевірки поліцією свідок намагався здати квитки у касу, але йому відмовили, так як автобус вже поїхав. Також свідок повідомив, що за два місяця до цього його наречена ОСОБА_2 при поїздці з В.ОСОБА_5 до м.Охтирка вже мала аналогічний досвід спілкування з цим водієм, коли він не пустив її на переднє місце згідно придбаного квитку, заблокувавши передні двері, за його вказівкою вона була вимушена зайняти місце в салоні автобусу, при цьому водій грубо поводився. Після чого свідок зателефонував ОСОБА_3 зі скаргою на дії водія, однак ОСОБА_3 відповів, що не може нічого вдіяти, іншого водія в нього немає. Тому свідок вважає, що водій ОСОБА_4, грубо поводячись, порушує права споживачів, і це має систематичний характер.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 29.07.2016 року рейс на ОСОБА_5 о 18 год.30 хв. було затримано, так як при перевірці нею пасажирів було виявлено відсутність двох пасажирів, тому будучи диспетчером автостанції і посадковою, ще раз оголосила рейс. Після чого до маршрутки із запізненням підійшло двоє пасажирів, які хотіли зайняти свої місця попереду. Водій сказав їм що передні двері не працюють і запропонував зайняти інші місця у салоні, на що пасажир відповів, що його це не влаштовує. Тоді свідок запропонувала їм здати квитки у касу, але пасажир нікого не слухав, почав телефонувати, як він повідомив, у поліцію.

Судом встановлено, що відповідач - субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 06.06.2005 року, з видом діяльності надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом, згідно ліцензії Міністерства транспорту та звязку України від 18.08.2011 року має право на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за маршрутом Охтирка В.ОСОБА_5.

Відповідач ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» надає автостанційні послуги у відповідності до договору №175 від 15.03.2011 року із СПД ОСОБА_3

Встановлено, що позивачі 29.07.2016 року о 12 год.41 хв. придбали у касі на автостанції м.Охтирка два пасажирські квитки на автобус з АС Охтирка до АС В.ОСОБА_5, який відправляється 29.07.2016 року о 18 год.30 хв., рейс №1942, вартістю по 24,59 грн. кожний (а.с.11).

Між сторонами виникли правовідносини з договору перевезення, які регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Придбавши квитки, позивачі таким чином згідно ст.910 ЦК України уклали договір перевезення пасажирів із перевізником фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, за яким перевізник зобовязався перевезти їх до пункту призначення.

Відповідно до ст.911 ЦК України, пасажир має право одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком, а також відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами).

Стаття 906 ЦК України встановлює, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право у тому числі на належну якість продукції та обслуговування.

Відповідно до ст.10 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили (ч.6 ст.10 Закону)

Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини (ч.12 ст.10 Закону).

Відповідно до п.158 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, пасажир автобуса зобовязаний займати зазначене у квитку місце, зберігати квиток до кінця поїздки і предявляти в розгорнутому вигляді на вимогу осіб, що мають право здійснювати контроль.

Перевізник не виконав свої зобовязання за укладеним договором перевезення, оскільки позивачам з боку працівника ФОП ОСОБА_3 водія ОСОБА_4 не була надана можливість зайняти місця згідно придбаних квитків (№18 та №19), які знаходилися попереду, біля місця водія, а були запропоновані інші місця в салоні, від яких позивачі відмовилися.

З відомості продажу квитків №31050 від 29.07.2016 року вбачається, що на рейс по маршруту Охтирка В.ОСОБА_5 час відправлення 18 год. 30 хв. було продано 13 місць (з першого по одинадцяте місце, а також місця №18 і №19), квитки на місця № 12 17 не були продані.

Отже, в салоні автобусу залишалося вільними шість пасажирських місць, рівноцінних за вартістю місцям №18 та №19, два з яких були запропоновані водієм позивачам для поїздки.

Відповідно до п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, перевізник зобов'язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів.

З обставин справи вбачається, що перевізник не дотримався вимог чинного законодавства, що регулюють відносини у сфері перевезення, не надавши можливість позивачам зайняти у салоні автобусу місця згідно придбаних квитків, та запропонувавши інші вільні місця в салоні автобусу, при цьому факт несправності бокових передніх дверей автобусу, які відкривали доступ до місць №18 та №19, суду не довів.

Однак, вказаний випадок регулюють норми пункту 135 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, відповідно до якого особа, яка придбала квиток, має право на повернення його в касу до відправлення автобуса і виплату суми, що дорівнює повній вартості квитка, у разі: відміни рейсу або відправлення автобуса із запізненням; ненадання пасажиру місця, зазначеного у квитку (у разі відмови пасажира від іншого запропонованого місця); надання для перевезення автобуса, клас якого нижчий, ніж зазначено у розкладі руху на автостанції.

З показів свідка ОСОБА_9 вбачається, що позивачам було розяснено контролером автостанції їх право повернути в касу до відправлення автобуса квитки, із отриманням повної вартості квитка, але вони цим не скористалися, наполягаючи на тому, щоб їм водій відкрив допуск до місць №18, №19, а коли водій відмовився, викликали по телефону поліцію.

З показів позивача ОСОБА_1, допитаного в судовому засіданні як свідка, вбачається, що між водієм і позивачами виник конфлікт з приводу культури спілкування водія із пасажирами - споживачами послуг перевізника.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Відповідно до змісту ст.ст. 3, 15 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Своє право на відшкодування вартості придбаних квитків позивачі свідомо не використали до моменту відправлення автобусу у відповідності до пункту 135 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, тому у відповідачів відсутні законні підстави для відшкодування відповідачам вартості квитка та виплаті неустойкиза затримку у поверненні коштів.

Позивачами подана позовна вимога про стягнення неустойка за затримку надання послуги, що розрахована за період з 29.07.2016 року по 22.12.2016 року (день отримання поштового переказу від Перевізника із поверненням коштів за квитки).

Відповідно до ст.10 ч.4 Закону №3131-IV «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, ст.10 ч.4 Закону №3131-IV «Про захист прав споживачів», на яку посилаються позивачі у позові, не передбачена неустойка за затримку у поверненні коштів, а передбачена неустойка за затримку надання послуги, проте в даному випадку затримки надання послуги не відбулося.

Перевізник 29.07.2016 року не відмовлявся від надання послуги щодо перевезення по відповідному маршруту згідно з визначеним часом, не допустив прострочення надання послуги.

Перевізник не виконав лише своє зобовязання в частині надання місця згідно квитка, а в іншій частині (в частині надання пасажиру для зайняття іншого рівноцінного місця) послуга позивачам пропонувалася, від чого вони самі свідомо відмовилися.

Позовна вимога про розірвання договору перевезення також не підлягає задоволенню, оскільки з обставин справи вбачається, що вказаний договір укладений на перевезення, що повинно було відбутися 29.07.2016 року, і позивачі мали можливість його розірвання шляхом повернення в касу придбаних квитків, чим вони не скористалися.

На даний час вказаний договір вже не діє між сторонами, можливість його виконання сторонами 29.07.2016 рокувтрачена за спливом часу.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання такими, що не відбулися, виконання умов за договорами перевезення, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законом або договором, зокрема, ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», і не забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Аналогічні положення містить п.145 Правил надання послуг пасажирського транспорту, згідно якого перевізник зобовязаний компенсувати шкоду, заподіяну здоров`ю та майну пасажирів.

Вимоги, предявлені до відповідача ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту», є безпідставними, оскільки за п.124 Правил надання послуг пасажирського транспорту, відповідальність керівників автостанцій настає лише за якість і безпечність послуг, що надаються автостанціями пасажирам і перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Інших позовних вимог відповідно до способів захисту, передбачених чинним законодавством, які б могли забезпечити відновлення порушеного права, позивачами не заявлено, тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту», третя особа відокремлений підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» автостанція «Охтирка», про захист прав споживачів, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник