Справа № 539/3883/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарях Карпенко Т.П., Мирна Т.Ф.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.01.2015 р. померла її рідна тітка ОСОБА_6. 21.08.2015 р. вона та відповідач ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,6598 га. по ? частині кожна. При отриманні свідоцтва про право на спадщину вона дізналася, що 6.05.2009 року у Шершнівській сільській раді було посвідчено заповіт ОСОБА_6, за яким вона заповіла житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с. Шершнівка Лубенського району Полтавської області вул. Дружби, 3 відповідачу ОСОБА_2

Батьки ОСОБА_6 давно померли, дітей у неї не було, у шлюбі не перебувала, її спадкоємцями по закону були лише вона (племінниця), ОСОБА_5 (племінниця) та її брат ОСОБА_7, який відмовився від спадщини на її користь.

ОСОБА_2 є абсолютно чужою людиною для ОСОБА_6 ОСОБА_2 жив у будинку ОСОБА_6 як квартирант, ОСОБА_6 неодноразово жалілася, що не може вигнати його. На той час ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із своєю дружиною.

Вона постійно допомагали ОСОБА_6 та доглядала за нею. В 2005 р. ОСОБА_6 була зроблена онкологічна операція. За декілька місяців до дня смерті, ОСОБА_6 розповіла їй де сховані гроші на інші цінності, запевняла її, що все що залишиться, дістанеться їй ОСОБА_1

Вважала, що заповіт на імя ОСОБА_2, який був для неї чужою людиною, є несправедливим, не відповідає справжній волі ОСОБА_6, складений під впливом збігу вкрай скрутних обставин морального плану, тривалої та тяжкої хвороби, що вплинуло на її волевиявлення. Таким чином, заповіт суперечить, як ЦК України, так і моральним засадам суспільства. Також вважала, що ОСОБА_6 за станом здоровя не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами

На підставі викладеного, ОСОБА_1 прохала суд : визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який був посвідчений 6.05.2009 р. Шершнівською сільською радою на імя ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с. Шершнівка Лубенського району Полтавської області вул. Дружби, 3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та прохала його задовольнити , обґрунтовувала позовні вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. У письмових запереченнях на позов, наданих відповідачем, зазначалося, що ОСОБА_6 все своє життя і до смерті , в тому числі на час оформлення заповіту 6.05.2009 р., не перебувала та не могла перебувати в такому стані, при якому не могла усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Вона ніколи не перебувала на обліку у лікаря психіатра, не страждала на психічні захворювання, завжди була розсудливою та адекватно сприймала події. Коли ОСОБА_6 страждала на онкозахворювання, він у 2005 році возив її до Полтавського онкологічного диспансеру на обстеження та операцію. З 23.09.2005 р. по 6.05.2009 р. ОСОБА_6 за медичною допомогою не зверталася, на лікуванні не перебувала. Весь цей період вела активний спосіб життя вела домашнє господарство, обробляла присадибну земельну ділянку. Весь цей час вони проживала разом як одна сімя. За час проживання із ОСОБА_6 із 2001 р. він за свої кошти добудував до будинку по вул.. Джужби, 3 с. Шершнівка веранду, до літньої кухні - прибудову і баню, збудував сінник, свинарник, забетонував все дворище, проводив поточні ремонти будівель. Оспорюваний заповіт було складено ОСОБА_6 майже одночасно із іншим заповітом ОСОБА_6 на імя позивача ОСОБА_1 на інший житловий будинок в с. Шершнівка, вул. Жовтнева, 27.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 прохали суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву, у якій прохала справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 21.01.2015 року померла ОСОБА_6 в с. Шершнівка Лубенського району Полтавської області. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй майно.

06.05.2009 року секретарем виконкому Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області ОСОБА_8 було посвідчено заповіт ОСОБА_6, згідно якого вона заповіла ОСОБА_2, відповідачу по справі, належний їй житловий будинок з господарськими будівлями , який знаходиться в с. Шершнівка Лубенського району Полтавської області, вул.. Дружби, 3. У заповіті зазначено, що він записаний зі слів ОСОБА_6 та до підписання нею прочитаний вголос та власноручно нею підписаний. У заповіті також зазначено, що ОСОБА_6 розяснено зміст ст.. ст. . 1233-1236, 1241, 1248, 1253, 1254, 1307 ЦК України. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

В судових засіданнях по справі були допитані наступні свідки.

Свідок ОСОБА_9 пояснювала, що психічних розладів у ОСОБА_6 не було, вона адекватно сприймала дійсність.

Свідко ОСОБА_10, пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1, психічних розладів у ОСОБА_6 не було.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала у Войнихівській АЗПСМ, завідуючою лікарської амбулаторії. Знала ОСОБА_6, ніяких відхилень у її психіці ніколи не було. Хворіла на онкологічне захворювання, однак завжди була адекватною.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що добре знає ОСОБА_6, у 2009 р. і взагалі ніяких відхилень у психіці ОСОБА_6 ніколи не було, завжди адекватно сприймала дійсність.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що у 2009 році у ОСОБА_6 ніяких відхилень у психіці не було, вона завжди адекватно сприймала дійсність.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що в 2009 році у ОСОБА_6 психічний стан був нормальний.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що в 2009 році відхилень психіки у ОСОБА_6 не була, на психічний стан вона ніколи не скаржилася.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що в 2009 році відхилень у психіці ОСОБА_6 він не помічав, вона була психічно здорова.

Згідно довідки Лубенської КЦМЛ від 2.02.2017 р., ОСОБА_6 у період з 2005 по 2009 р.р. у Лубенській КЦМЛ не зареєстрована.

Згідно довідки Лубенської КЦМЛ від 20.01.2017 р. ОСОБА_6 у період з 2005 по 6.05.2009 р. на стаціонарному лікуванні в онковідділенні Лубенської КЦМЛ не перебувала.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на час посвідчення заповіту 6.05.2009 року ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра не перебувала, самостійно, за допомогою близьких або за призначенням лікаря за медичною допомогою до лікаря психіатра не зверталася, даної допомоги не потребувала, оскільки ніяких відхилень психіки не мала.

При цьому суд враховує, що цього ж дня 6.05.2009 р., коли було вчинено оспорюваний заповіт ОСОБА_6 заповіла також і позивачці частину належного їй майна, а саме будинок по вул.. Жовтнева, 27 в с. Шершнівка.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що по справі не має жодного доказу, який би вказував на те, що станом на час посвідчення заповіту 6.05.2009 року, ОСОБА_6 хворіла психічними хворобами чи у неї був психічний розлад.

Тому не має підстав вважати, що ОСОБА_6 при посвідченні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Також не підлягають до задоволення позовні вимоги , заявлені і з інших підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ( 435-15 )), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не вказав на те, що ОСОБА_2 міг застосовувати до ОСОБА_6 фізичний чи психічний тиск у звязку з чим нею було складено заповіт на імя відповідача.

Таким чином, матеріали справи також не містять належних доказів про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд вважає, що позивачем взагалі не доведено факт наявності у ОСОБА_6 станом на 6.05.2009 року будь-якої тяжкої обставини, у зв'язку з наявністю якої вона заповіла частину майна ОСОБА_2

Дотипані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 пояснювали, що у 2009 році ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спільно тримали господарство, при цьому ОСОБА_6 обробляла огород, вела активний спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що постійно ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не проживали, спільного господарства не вели. ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_6 по господарству, розводив кролів. ОСОБА_10 пояснював, що ОСОБА_6 платила ОСОБА_2 за те, що він робив.

Позивачка ОСОБА_1 пояснювала, що ОСОБА_2 весь цей час залишався одруженим із своєю дружиною, приїздив із своєю дружиною у гості до ОСОБА_6

Разом із тим, суд враховує, що чинним законодавством можливість складання заповіту на певну особу не ставиться у залежність від родинних відносин заповідача та особи , на користь якої заповіт посвідчено або ж наявності підстав для встановлення факту їх проживання без реєстрації шлюбу відповідно до ст. 74 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 станом на час посвідчення заповіту були знайомі впродовж багатьох років, повязані спільним виконанням різних видів робіт.

Таким чином, не можна вважати, що оспорюваний заповіт суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_2 складаються з витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн., що відповідає п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України.

Так, відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З журналів судового засідання вбачається, що адвокат ОСОБА_4 брав участь у судових засіданнях як представник відповідача ОСОБА_2 та особа, що надає йому правову допомогу : 23.01.2017 р. 38 хв., 22.02.2017 р. 203 хв., 3.03.2017 р. 120 хв., а всього 361 хв.

Разом із тим, пунктом 48 постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом ОСОБА_4, який брав участь у справі як представник відповідача ОСОБА_2 та особа, що надає йому правову допомогу, надано суду розрахунок вартості наданих послуг зі складання процесуальних документів, а саме заперечень на позовну заяву тривалістю 120 хв.

Суд знаходить вказаний розрахунок обґрунтованим, враховуючи обсяг матеріалів справи та обсяг складених письмових заперечень.

При проведенні судових засідань під час розгляду справи та вчинення ОСОБА_4 інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги ОСОБА_2, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1600 грн. , 40% від 1600 грн. становить 640 грн.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу ОСОБА_2 у даній справі становить : 481 хв. (361 хв + 120 хв.) /60 хв. х 640 грн. = 5130 грн. 67 коп.

Розмір реально понесених витрат ОСОБА_2 на правову допомогу становить 6000 грн., що перевищує вище обрахований граничний розмір витрат (5130,67 грн.), а тому при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу , понесених ОСОБА_2, суд виходить із розміру граничних витрат, обрахованих згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» виходячи із суми 5130,67 грн.

Враховуючи викладене, те, що в задоволенні позову відмовлено, вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5130 грн. 67 коп.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5130 грн. 67 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_17 Ю. А.