13.02.2017 227/4482/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2017 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.
при секретарі Малашко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
28 листопада 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 Донецької області. В зазначеній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_1, але з 2012 року поїхав до Російської Федерації де і проживає по теперішній час, до України не приїжджає для добровільного зняття з реєстраційного обліку, що порушує права позивача як власника нерухомого майна. Просить визнати ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 Донецької області.
Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, викликався до суду за допомогою пошти та оголошення про виклик до суду в якості відповідача в газеті «Урядовий Кур'єр» № 20 від 02.02.2017 року.
Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно копії договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2000 року, власницею квартири за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, є позивач ОСОБА_3
Відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області позивачу було надано довідку № 181/2722-14/02 від 14.11.016 року, відповідно до якої за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_3 зареєстровані: чоловік ОСОБА_2, син ОСОБА_1, дочка ОСОБА_4.
Також реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 зареєстрований 24.10.2008 року.
Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1., а саме з 12-ї сторінки, він був зареєстрований 07.11.2014 року в Російській Федерації, АДРЕСА_2, відповідно і мешкає за цією адресою.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач до суду не з'являвся, тому був викликаний через оголошення в газеті "Урядовий Кур'єр» № 20 від 02.02.2017 року, але до суду також не з'явився.
Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі позивача з листопада 2014 року, оскільки відповідач був зареєстрований в Російській Федерації де і мешкає на час розгляду справи, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 182, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 ЦПК України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко