Провадження №2/523/1287/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без укладення шлюбу з 1992 року по день його смерті, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини вказаної квартири.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2. Позивач звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкового майна, однак отримала відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що вона не надала підтвердження, що була дружиною спадкодавця. Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначила, що з 1992 року по день смерті ОСОБА_2 вони проживали спільно, з 2003 року були зареєстровані в одній квартирі, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, мали спільний бюджет, були сім'єю, відвідували друзів, приймали гостей, сумісно планували подальше життя, займалися вихованням дітей її доньки, разом здійснювали усі покупки. У значні та важливі події життя завжди були поруч, підтримуючи один одного. Більше того, донька позивача ОСОБА_3 з сім'єю також деякий час проживала з ними в одній квартирі, сприймаючи ОСОБА_2 як члена своєї сім'ї . Після смерті ОСОБА_2 всі заходи з його поховання були проведені позивачем за її рахунок. Вона є спадкоємцем четвертої черги. Вказана вище квартира хоч і значиться за ОСОБА_2, однак була придбана у період перебування позивача та ОСОБА_2 в фактичних шлюбних відносинах, квартира є їхньою спільною сумісною власністю, як набута в період шлюбу, частки є рівними.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та викладенні в ньому обставини.

Представник відповідача в засідання не з'явився, про причини неявки не повідомляв. Направив клопотання про витребування доказів, яке було вирішено судом з урахуванням отриманих відповідей на раніше прийняту ухвалу.

Заслухавши позивача та його представника, а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2. За його життя він був власником трикімнатної квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі- продажу від 26.01.2000 року.

Починаючи з 1992 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати разом як чоловік та дружина в двокімнатній квартирі, належній позивачу. Згодом вони її продали та купили трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Згідно з довідкою №839 від 31.03.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2- відповідальний, 15.06.2001 року, ОСОБА_1 - дружина та її донька- ОСОБА_3 з 06.08.2003 року, онуки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 02.02.2011 року.

Із договорів -замовлення видно, що похованням ОСОБА_2 займалася ОСОБА_1.

Встановлені судом обставини щодо проживання позивача з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини з 1992 року знайшли своє підтвердження показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Так, в свої показаннях свідок ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_2 є другом та однокласником її чоловіка ОСОБА_9. Вперше прийшли до них в гості в 1991 році, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також донька позивача ОСОБА_10, жили в двокімнатній квартирі, належній ОСОБА_1, в будинку на тій же вулиці Ген Бочарова. Зустрічалися дуже часто, і на свята і на Днях народження, ОСОБА_1 була дуже гостинною господаркою. ОСОБА_2 звернувся до них з проханням дати у борг гроші, оскільки їм запропонували по низькій ціні трикімнатну квартиру, але через відсутність коштів не змогли йому допомогти, вони продали квартиру ОСОБА_1 . В наступному з 2002 року свідок зі своїм чоловіком приходили до сім'ї ОСОБА_2 вже в трикімнатну квартиру, в якій також деякий час проживала і донька ОСОБА_1 ОСОБА_4 разом зі своєю сім'єю, у них були дуже добрі стосунки. Вони дуже тісно спілкувалися, а в 2004 році, коли свідку необхідно було робити складну операцію, нею було вирішено похреститися і її хрещеним батьком був саме ОСОБА_2. До часу смерті ОСОБА_2 свідок навіть не знала, що ОСОБА_1 мала інше прізвище та шлюбні відносини не були оформлені, тоді як вона завжди вважала їх чоловіком та дружиною.

Свідок ОСОБА_5 є подругою позивача та зазначала, що з позивачем знайома з 1981 року, разом працювали, ОСОБА_1 - економістом, а вона - майстром в плавильному цеху. Приблизно в 1984 -1985 році ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2, який на той час працював майстром, потім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на початку 90-х років стали проживати як чоловік та дружина разом в двокімнатній квартирі, розташованій на 4 поверсі в будинку на вул.Генерала Бочарова. Згодом квартиру ОСОБА_1 продала, купили трикімнатну квартиру разом з ОСОБА_2, в якій також проживали разом з донькою ОСОБА_1 та онуками, свідок також приходила в гості до них, вони продовжували спілкуватися.

З 02.07.1978 року позивач знаходилася у шлюбі з ОСОБА_13, який 27.09.1989 року рішенням Суворовського районного суду в м.Одесі було розірвано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується і представленими фотографіями, які виготовлені в різний період часу та при різних обставинах, та на яких зображені позивач та ОСОБА_2.

Частиною 2 статті 256 ЦПК визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - відеозаписів , висновків експертів .

Дослідивши усі надані докази в сукупності, суд пришов до висновку, що факт спільного проживання однією сім'єю з 1992 року по день смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження належними доказами.

Згідно з матеріалами спадкової справи №936/2016 року, яка була направлена до суду 22.02.2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою, вих. №872/02-14, 04.10.2016 року з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_1 Відповідно до довідки дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані станом на 04.10.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Державний нотаріус ОСОБА_14 своєю постановою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що вона не надала документів, що вона є дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти, позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2.

Як було судом зясовано квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 26.01.2000 року, та право власності зареєстровано 18.02.2000 року.Таким чином, майнові правовідносини регулюються законодавством, яке діяло на час їх виникнення.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, приймаючи до уваги те, що факт спільного проживання однією сім'єю знайшов своє підтвердження, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому виходячи із наявних в справі доказів, суд прийшов до висновку, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири.

Керуючись ст.ст. 10.11,58, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без укладення шлюбу з 1992 року по день його смерті.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення, а для відповідача з дня отримання його копії.

Суддя :