У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Сумського обласного центру зайнятості, третя особа - Роменський міськрайонний центр зайнятості Сумської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами Сумського обласного центру зайнятості та ОСОБА_3 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 8 серпня 2016 року і рішення апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 12 травня 2004 року він працював у Роменському міськрайонному центрі зайнятості населення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта, а з 1 квітня 2015 року - на посаді провідного юрисконсульта цього ж центру зайнятості. Згідно наказу Сумського обласного центру зайнятості від 8 лютого 2016 року № 13-к його було звільнено з 10 лютого 2016 року із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки йому не було надано переважне право на залишення на роботі згідно вимог ст. 42 КЗпП України, так як його освітній рівень, продуктивність праці та безперервний стаж роботи більший, ніж у інших працівників, які працюють на аналогічних посадах відповідача. Крім того, профспілковий комітет Роменського міськрайонного центру зайнятості, членом якого він є, не дав згоди на його звільнення, належно обґрунтувавши таку відмову. Під час проведення процедури скорочення штату роботодавцем порушено вимоги ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме з дати повідомлення про можливе вивільнення працівників по дату розгляду подання, роботодавцем не проведені консультації з профспілковими організаціями про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Також вказував, що зазначеними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 просив суд: скасувати наказ від 8 лютого 2016 року № 13-к про його звільнення; поновити його посаді провідного юрисконсульта у Роменському міськрайонному центрі зайнятості населення; зобов'язати відповідача обчислити та виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також відшкодувати завдану моральну шкоду.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 8 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ Сумського обласного центру зайнятості від 8 лютого 2016 року № 13-к в частині звільнення ОСОБА_3 з посади провідного юрисконсульта Роменського міськрайонного центру зайнятості Сумської області. Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного юрисконсульта Роменського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з 10 лютого 2016 року. Стягнуто з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 5 335 грн 23 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 10 лютого 2016 року по 8 серпня 2016 року включно, з послідуючим відрахуванням з цієї суми всіх необхідних платежів та зборів. Стягнуто з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 800 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 8 серпня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким в цій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Сумський обласний центр зайнятості, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення міськрайонного суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу змінити, задовольнивши його позов повністю.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із того, що профспілковий комітет не надав згоди на його звільнення і позивачу не було запропоновано дві нові штатні посади. Стягуючи середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, суд виходив із середньомісячної заробітної плати згідно довідки відповідача. Крім того, діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, розмірі якої судом визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди та відмовляючи у задоволенні цих вимог, виходив із того, що Сумський обласний центр зайнятості є неналежним відповідачем, оскільки Роменський міськрайонний центр зайнятості є самостійною юридичною особою, проте позивач цих вимог до нього не заявляв. В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком районного суду.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 12 травня 2004 року працював у Роменському міськрайонному центрі зайнятості населення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта, а з 1 квітня 2015 року - на посаді провідного юрисконсульта цього ж центру зайнятості.

11 березня 2014 року протоколом № 3 загальних зборів первинної профспілкової організації Роменського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 було обрано до профспілкового комітету даного центру зайнятості.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2015 року № 118 затверджено граничну чисельність працівників підпорядкованих органів державної служби зайнятості, в межах затвердженої граничної чисельності регіональної служби зайнятості та зміни до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості.

Згідно змін до штатного розпису Роменського міськрайонного центру зайнятості на 2015 рік (додаток 7 до наказу Сумського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2015 року № 118) затверджено 31 штатну посади, з яких виводяться 10, серед яких провідний юрисконсульт, та вводяться 2 посади: провідний інженер з комп'ютерних систем та провідний фахівець з профорієнтації.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 30 листопада 2015 року № 133 введено в дію зміни до штатних розписів, скорочення штату та зміну істотних умов праці працівників Сумської обласної служби зайнятості, згідно якого наказано ввести в дію з 10 грудня 2015 року зміни до штатних розписів центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості, зобов'язано посадових осіб Сумської обласної служби зайнятості провести всі заходи, пов'язані зі скороченням штату та зміною істотних умов праці, відповідно до ст. 49-2 КЗпП: попередити працівників про можливе майбутнє вивільнення до 10 грудня 2015 року, відповідно до ст. 43 КЗпП Україниу разі можливого звільнення працівника отримати згоду профспілкового органу, членом якого є працівник та зробити перерозподіл функціональних обов'язків між директором, заступником директора та заступником директора-начальника відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва обласного центру зайнятості, в базових центрах зайнятості - в разі потреби.

Згідно протоколу загальних зборів трудового колективу Роменського міськрайонного центру зайнятості від 4 грудня 2015 року керівник центру зайнятості повідомив колектив про те, що з 10 грудня 2015 року будуть введені в дію зміни до штатних розписів центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості, що призведе до вивільнення працівників. 16 чоловік з колективу отримали попередження про можливе майбутнє вивільнення.

4 грудня 2015 року ОСОБА_3 попереджено про можливе майбутнє вивільнення, у зв'язку з затвердженням та веденням в дію з 10 грудня 2015 року штатного розпису та граничної численності працівників Сумської обласної служби зайнятості за п. 1 ст. ч.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньоденного місячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України. У попередженні також зазначено, що станом на 1 грудня 2015 року вакантних посад, які можна було б йому запропонувати, немає. У разі появи вакансій йому буде додатково надана письмова пропозиція щодо переведення або працевлаштування.

Згідно протоколу від 30 листопада 2015 року № 2 засідання профспілкового комітету Роменського міськрайонного центру зайнятості комітет запропонував керівництву центру зайнятості здійснити при вивільненні перестановку працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, на іншу посаду в інший відділ за його згодою, вивільнивши на цій посаді менш кваліфікованого працівника.

1 лютого 2016 року заступник директора Роменського міськрайонного центру зайнятості звернувся з поданням до голови профспілкового комітету працівників Роменського міськрайонного центру зайнятості про надання згоди на звільнення у зв'язку зі скороченням, у тому числі й ОСОБА_3

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Роменського міськрайонного центру зайнятості від 2 лютого 2016 року профспілковий комітет не надав згоди на скорочення зазначених у поданні працівників центру зайнятості, надавши відповідне обґрунтування своєї відмови.

1 лютого 2016 року заступник директора Роменського міськрайонного центру зайнятості звернувся з поданням до голови Роменської міської профспілкової організації працівників державних установ України про надання згоди на звільнення у зв'язку зі скороченням членів профспілкового комітету Роменського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3,

Листом голови Роменської міської профспілкової організації працівників державних установ України від 8 лютого 2016 року на ім'я заступника директора Роменського міськрайонного центру зайнятості повідомлено про надання згоди на звільнення у зв'язку зі скороченням ОСОБА_4, звільнення інших працівників - членів профспілкового комітету, рекомендовано здійснити відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України.

Згідно наказу Сумського обласного центру зайнятості від 8 лютого 2016 року № 13-к ОСОБА_3 звільнено з посади провідного юрисконсульта Роменського міськрайонного центру зайнятості 10 лютого 2016 року у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-491цс15 від 1 липня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Проте суди, зазначивши, що позивачу не було запропоновано дві вакантні посади: провідного інженера з комп'ютерних систем та провідного фахівця з профорієнтації, у порушення наведених вище норм права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірили доводи відповідача про те, що посада провідного фахівця з профорієнтації не була вільною і право роботодавця заповнювати вакантні посади шляхом переведення більш досвідченого працівника, а посаду провідного інженера з комп'ютерних систем позивач у силу своїх кваліфікації та освіти не зміг би виконувати.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст. ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ст. ст. 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-703цс15 від 1 липня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

У порушення наведеного та вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції взагалі не перевірили обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення позивача, а обмежились лише цитуванням цього рішення.

Крім того, у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд першої інстанції не уточнив склад осіб, які беруть участь у справі. Зокрема, згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства. У зв'язку з наведеним суду слід з'ясувати та встановити, хто є належним відповідачем у справі, хто є роботодавцем позивача, хто його приймав на роботу та чи є Роменський міськрайонний центр зайнятості самостійною юридичною особою.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню зпередачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Сумського обласного центру зайнятості та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 8 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик