№ 243/8061/16-ц
Справа № 2/243/92/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
24 лютого 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.
при секретарі - Малиновській І.Ю.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності на житловий будинок,
ОСОБА_2 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26 вересня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 2 по вул.Кооперативна у м.Словянську Донецької області. Продавцем за цим договором був ОСОБА_5, а покупцем ОСОБА_2 Фактично договір купівлі-продажу повинен був бути укладеним на її імя, оскільки будинок був придбаний за її грошові кошти та для її проживання, але у день укладення договору вона попросила свого сина відповідача ОСОБА_2 оформити договір, оскільки вимушена була поїхати на роботу в Італію, де працює з 2003 року. У подальшому вона постійно надсилала та привозила сину гроші для сплати комунальних послуг та здійснення ремонтних робіт. Окрім того, вона придбала всі необхідні меблі та побутову техніку і має намір переїхати в цей будинок, але відповідач став заперечувати проти цього. Зазначає, що раніше вона обговорювала з сином питання щодо переоформлення будинку на її імя і він погоджувався здійснити таке переоформлення, але зараз заперечує проти цього. Посилаючись на положення ст.ст.215, 235, 238 ЦК України просила визнати вищезазначений договір купівлі-продажу недійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок.
Позивачка ОСОБА_2 була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, за участю її представника ОСОБА_1, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача адвокат ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання юридичних /адвокатських / послуг № 23 від 16 вересня 2016 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, что саме позивачка придбала спірний житловий будинок за власні кошти та для власного проживання, але внаслідок збігу обставин відповідач ОСОБА_2 виступив покупцем за договором купівлі-продажу. Просила визнати договір купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно житловий будинок № 2 по вул.Кооперативна у м.Словянську був придбаний за грошові кошти позивачки його матері ОСОБА_2 та для її власного проживання. Зазначив, що він виступив покупцем за договором купівлі-продажу лише тому, що позивачка мала терміново виїхати на роботу в Італію. Проти задоволення судом позовних вимог заперечень не висловив.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про місце, день та час розгляду справи. Зазначеним відповідачам неодноразово надсилалися судові повістки, однак вони жодного разу у судове засідання не прибули. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр».
Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідачів, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідачів у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку № 5917 від 22 січня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, ОСОБА_5, передав, а ОСОБА_2 прийняв у приватну власність житловий будинок № 2 з господарськими та побутовими будовами і спорудами по вул. Кооперативній у м.Словянськ. Зазначений договір зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 січня 2009 р. /а.с.8/.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
У відповідності до ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно з п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді, встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Таким чином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. При цьому відмінність полягає не тільки у характері правовідносин, а і у субєктному складі їх учасників.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що вони протягом тривалого часу знайомі з позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_4 Зазначили, що їм відомо, що у 2008 р. ОСОБА_2 мала намір придбати для себе житловий будинок у м.Словянську, оскільки за 5 років роботи в Італії назбирала необхідну суму грошових коштів. Вона знайшла для себе будинок, попередньо домовилася з продавцем, але терміново мала повернутися на роботу в Італію, не встигнувши оформити договір купівлі-продажу. ОСОБА_2 залишила гроші своєму сину ОСОБА_2 для оформлення договору купівлі-продажу будинку та попросила його оформити цей договір замість неї, на що він погодився. З того часу відповідач ОСОБА_2 і його дружина ОСОБА_4 проживали у цьому будинку, а позивачка ОСОБА_2 надсилала їм грошові кошти для сплати комунальних послуг та виконання поточних ремонтних робіт.
Окрім того, факт надсилання позивачкою грошових коштів підтверджується також копіями квитанцій про пересилання ОСОБА_2 грошових коштів /а.с.64-106/.
Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку є удаваним правочином, тому необхідно договір купівлі-продажу визнати недійсним в частині покупця і як наслідок визнати право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 57-61, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 216, 235 Цивільного кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності на житловий будинок задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, за реєстром № 5917, згідно якого ОСОБА_11 передав, а ОСОБА_2 прийняв житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього під номером два по вулиці Кооперативній у місті Словянську Донецької області - недійсним, перевести права та обовязки покупця за даним договором на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1.
Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього під номером 2 (два) по вулиці Кооперативній у місті Словянську Донецької області (житловий будинок літера «А-1», житловою площею 49,7 кв.м., загальною площею 65,0 кв.м., літня кухня «Б», вбиральня «Г», огорожа № 1, водопровід № 2, колодязь № 3), номер запису 8361 в книзі 70а-264 від 22 січня 2009 року на імя ОСОБА_2.
Визнати ОСОБА_3 покупцем житлового будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього під номером 2 (два) по вулиці Кооперативній у місті Словянську Донецької області за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, за реєстром № 5917.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього під номером 2 (два) по вулиці Кооперативній у місті Словянську Донецької області (житловий будинок літера «А-1», житловою площею 49,7 кв.м., загальною площею 65,0 кв.м., літня кухня «Б», вбиральня «Г», огорожа № 1, водопровід № 2, колодязь № 3).
Рішення може бути оскаржене позивачем в судову палату по цивільним справам апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги до Слов'янського міськрайонного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Дане заочне рішення може бути оскаржене відповідачем за його письмовою заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_12