АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3230/17 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1896/К/17 Чорний І.Я.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Мордвінкіна Сергія Вячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період тривалої роботи більше 21 року на різних посадах на підприємстві відповідача, працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 20 % . Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 128000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня 2017 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., а також - на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом не враховано відсутність у матеріалах справи доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Судом не надано оцінки, що позивач, укладаючи трудовій договір був обізнаний про наявність шкідливих факторів виробничого середовища, та погодився виконувати роботу у шкідливих умовах. Також вважають, що розмір визначеної судом моральної шкоди є необґрунтовано завищений.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 02.08.1993 року по 15.11.1996 року, та з 28.07.1998 року по 22.02.2017 року працював електромонтером, гірничоробітником, крипільником, електрослюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання ш. "Гвардійська" ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". 22.02.2017 року звільнений за станом здоров'я за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням лікувально - експертної комісії Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 20.01.2015 року позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, справа з вираженим статико динамічними порушеннями і больовим синдромом.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання 31.03.2015 року, де в пункті 16. вказано, що працюючи в підземних умовах шахти "Гврдійська" підземним крипільником, виконував весь комплекс робіт з кріплення горизонтальних та вертикальних підземних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями.

Згідно з висновком МСЕК від 16.06.2015 року серії 12 ААА № 004948 позивачу первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2016 року.

Згідно з висновком МСЕК від 19.05.2016 року серії 12 ААА № 016834 позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2018 року.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2012 року, виробничими факторами, що спричинили захворювання ОСОБА_7 є тривала важка фізична праця впродовж 27 років 06 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня перевантаження та в умовах вимушеного знаходження у робочій позі.

Шкідливі умови праці у відповідача відносилися до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я позивача, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці (а.с. 7-10).

Згідно п. 19 Акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи встановити неможливо у зв'язку із тривалістю роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів. ( а.с.13)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з червня 2015 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності , питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль, що порушує його нормальні життєві зв'язки.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

З урахуванням вищевикладених правових норм та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні

У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 20%. Лікування не призвело до позитивного ефекту, внаслідок чого сталося значне обмеження життєдіяльності, яке визначається частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, тобто потрібно весь цей час постійно додаткові зусилля для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження фізичної активності. Через втрату свого здоров'я йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 20 % втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаного з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Він змушений змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися, повне одужання неможливе. Всі ці обставини ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв'язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для свого життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2 який згідно висновку МСЕК первинно становить 20 %, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача протягом більше 20 років, конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування. Наявність стійкого больового синдрому.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 серпня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :