Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_4 з вказаним позовом в якому зазначила, що 20 травня 2014 року вона надала у борг ОСОБА_5 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2) Т.В. грошові кошти у сумі 16 000 гривень, які остання зобовязалася повернути в строк до 20 серпня 2014 року. Вказане підтверджено борговою розпискою ОСОБА_5, яку остання надала їй, як на підтвердження своїх зобовязань. У визначений договором строк відповідач борг не повернула, на її вимоги повернути борг не реагує. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 16 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Позивач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що 20 лютого 2014 року вона влаштувалася на роботу до СП «Овочі» та приступила до фактичного виконання своїх трудових обовязків з березня 2014 року. Оскільки на той час вона офіційно вона не була оформлена у вказаному підприємстві, а її робота була повязана з отриманням готівкових коштів, керівництво підприємства змусило її написати боргову розписку про те, що вона отримала у борг 16 000 гривень. Підставою написання цієї розписки було те, що в інакшому випадку її не працевлаштують офіційно, та як їй пояснювалося, ця розписка носила лише формальний характер без будь-яких правових наслідків, і оформлюється лише з метою попередження розтрати коштів підприємства. Також зазначила, що подібні розсипки пишуть майже всі співробітники вказаного підприємства за вимогою керівництва. Оскільки їй була потрібна робота вона погодилася та написала вказану розписку. Оскільки фактично ця розписка носила формальний характер, кошти їй ОСОБА_4 не передавалися, та вона взагалі з нею не знайома і жодного разу не бачила, вважає що цей договір є фіктивним, а отже вимоги позивачки є безпідставними.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні поясненням відповідачки. Зазначила, що ОСОБА_2 за виданою останньої у серпні 2014 року борговою розпискою кошти не отримувала, ця розписка носить лише формальний характер, що свідчить про фіктивність укладеного між сторонами договору.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та допитавши свідка, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Як встановлено з матеріалів справи 20 травня 2014 року ОСОБА_5 отримала у борг від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 16 000 гривень, які зобовязалася повернути по першій вимозі на протязі трьох місяців до 20 серпня 2014 року.

Вказане підтверджено представленим представником позивача оригіналом розписки ОСОБА_5 від 20.05.2014 року.

Факт написання вказаної розписки був визнаний та не оспорювався відповідачем у справі.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 20 травня 2014 року 16 000 гривень.

23 липня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, після укладення якого остання змінила своє прізвище на «Лернатович», що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія І-БВ №138439, яке видане 23.07.2015 року відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до представленої розписки ОСОБА_5 зобовязалася перед ОСОБА_4 повернути останній борг за першою вимогою протягом трьох місяців до 20 серпня 2014 року.

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача ОСОБА_4 на теперішній час знаходиться оригінали виданої ОСОБА_5 боргових розписок, що свідчить про те, що остання не виконала свої зобовязання та не повернула позичальнику свій борг.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача та її представника на те, що фактично кошти за цим договором не передавалися та позичальником не отримувалися, а укладений між сторонами правочин є фіктивним суд не приймає до уваги з таких підстав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідача ОСОБА_5 вона знає, оскільки певний час працювали на одному підприємстві БСП «Овочі». Зазначила, що за характером роботи торгові представники мають справу з готівковими коштами, у звязку з чим на цьому підприємстві склалася практика, що такі працівники пишуть боргові розписки про те, що вони нібито отримують кошти у борг від осіб, які є керівниками підприємства, і зобовязуються їх повернути. Такі розписки носять формальний характер оскільки кошти за ними фактично не передаються. Також пояснила, що вона не була присутньою при написанні відповідачем боргової розписки 20.05.2014 року та про підстави її видачі знає лише зі слів самої відповідачки.

Разом з цим суд не приймає до уваги покази вказаного свідка, як на підтвердження того факту що гроші за договором позики не передавалися, оскільки договір позики був укладений між сторонами у письмовій формі, а згідно приписів ст.1051 ЦК України у такому випадку факт не отримання грошей позикодавцем, чи отримання їх у меншому розмірі, не може підтверджуватися лише показами свідків.

Суду не представлені відповідачем та її представником належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що остання не отримувала кошти за договором позики.

Посилання відповідача та її представника на фіктивність даного правочину суд не приймає до уваги, оскільки належних і допустимих доказів цьому суду не надано.

Відповідно до ст…88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесенні останньої судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 88, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1), на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 20 травня 2014 року у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок) гривень, а всього 16 551,20 (шістнадцять тисяч пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок) гривень.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутніми при його проголошенні в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя: