Провадження № 2/344/1064/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №69 в будинку №121 по вул. Є.Коновальця в м. Івано-Франківську та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №69 в будинку №121 по вул. Є.Коновальця в м. Івано-Франківську та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до копії будинкової книги є домовласником квартири АДРЕСА_1. Окрім неї у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, однак, близько пяти років не проживає у вказаній квартирі, не виконує обовязки члена сімї, повязані з утриманням та оплатою житла. Реєстрація ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позивач в судове засідання не зявилась, 28.02.2017 року подала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час судового слухання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-23).

З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2001 року позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно копії будинкової книги позивачка є домовласником квартири АДРЕСА_2. Окрім неї у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

Згідно копії технічного паспорта від 14.10.1997 року реєстраційний номер 4112/31, позивачка є власником ідеальної частки квартири АДРЕСА_3 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, фактично там не проживає з 2012 року.

Згідно заяви №01-20/5718 від 14.09.2016 року, засвідченої КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 фактично не проживає.

Позивач вказує, що реєстрація гр. ОСОБА_2 у її квартирі, який насправді там не проживає, не надає коштів на утримання майна, перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №69 по вул. Є.Коновальця, 121 в м.Івано-Франківську.

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до частково задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №69 в будинку №121 по вул. Є.Коновальця в м. Івано-Франківську та зняття з реєстраційного обліку задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою №69 в будинку №121 по вул. Є.Коновальця в м.Івано-Франківську.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.