Справа № 127/2-3464/11
Провадження 4-с/127/184/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

з участю скаржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

державного виконавця Микитюка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3, за участю боржника ОСОБА_4, мотивуючи її тим, що 27.03.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист № 2-3464/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 272819,82 грн. На підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №32016079. В подальшому рішенням Апеляційного суду Вінницької області суму боргу зменшено. 06.10.2017 року ОСОБА_1 отримав постанову про закінчення виконавчого провадження №32016079 від 28.09.2017 року, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці скасовано. Крім того, державний виконавець Микитюк М.О. скасував арешти на все майно ОСОБА_4 Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Скаржник звертає увагу на те, скарга ОСОБА_4 була задоволена частково, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці було змінено, а саме зменшено суму боргу. Крім того, державний виконавець Микитюк М.О. протягом трьох років займався виконанням вищевказаного рішення і лише через три роки виніс неправомірну постанову про закриття виконавчого провадження. Просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Вінниця ГГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 та скасувати постанову по виконавчому провадженню № 32016079 від 28.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в скарзі, просили скаргу задовольнити. Суду зазначили, що рішенням апеляційного суду Вінницької області по справі №2-3464/11 було зменшено суму боргу, сторони залишилися ті ж самі і рішення суду не виконано по теперішній час.

В судовому засіданні старший державний виконавець Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення скарги. Пояснив, що дане виконавче провадження перебувало у його провадженні з 2015 року, він здійснював усі необхідні виконавчі дії, що передбачені законом для виконання рішення суду. 25.09.2017 року надійшла заява від боржника ОСОБА_4 про те, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року скасовано і надано копію рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року,тому ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і виконавчий лист повернуто до суду.

Боржник ОСОБА_4 зявився до судового засідання і одразу після оголошення головуючим суддею судового засідання відкритим почав кричати, висловлюватися нецензурною лайкою на адресу скаржника та його представника та покинув залу судового засідання.

За таких обставин суд розглянув справу у відсутність боржника ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, поданої скарги та виконавчого провадження № 32016079, дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 272 819,82 грн., з них: борг за розписками - у еквіваленті на національну валюту станом на час звернення до суду становить 158340,00 грн., сума інфляційних витрат за 3 роки - 95479,02 та 3% річних за весь період прострочення зобовязання у розмірі 19000,80 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн., а також 120 грн. відшкодування понесених ним судових витрат (а.с. 72 т. 1).

На підставі вказаного судового рішення, 27.03.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист № 2-3464-2011 (а.с. 16 т. 2), а 30.03.2012 року відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, про що свідчить постанова ВП №32016079 заступника начальника Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ (а.с. 17 т. 2).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року. Позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 180762,15 грн. боргу за договорами позики, з яких: 158340 грн. заборгованості за договорами в перерахунку на національну валюту України; 3421,65 грн. інфляційні витрати; 19000,80 грн. 3% річних за час прострочення розрахунку, а також судові витрати в розмірі 120 грн. В решті позову відмовлено (а.с. 143-145 т.1).

З пояснень скаржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, а також журналу судового засідання від 24.10.2012 року Апеляційного суду Вінницької області суд встановив, що ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 особисто приймали участь 24.10.2012 року в судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області і ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року, проте державного виконавця про те, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року скасовано не повідомляв, копію рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року державному виконавцю не надавав і новий виконавчий лист на підставі рішення від 24.10.2012 року не виписував.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №32016079 суд встановив, що 25.09.2017 року боржник ОСОБА_4 звернувся до начальника Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою, у якій просив прийняти рішення апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року про скасування рішення суду першої інстанції, додавши при цьому належним чином завірені копії рішень судів першої та апеляційної інстанції по справі №2-3464/11.

28.09.2017 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №32016079 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року скасовано (а.с. 3).

Таким чином, з матеріалів цивільної справи №2-3464/11 та виконавчого провадження №32016079 вбачається, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2011 року, на підставі якого 27.03.2012 року був виданий стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист і перебував на примусовому виконанні, скасоване згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року, тому постанова від 28.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження №32016079 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірною, а скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавчепровадження», суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя