АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/934/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Кучер І.Б.
Провадження № 22-ц/789/63/17 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

представників сторін, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Залозецької селищної Ради, відділу Держгеокадастру у Зборівському районі про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Залозецької селищної Ради про скасування рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із встановлення меж земельної ділянки у спільну сумісну власність,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, Залозецької селищної Ради, відділу Держгеокадастру у Зборівському районі, в якому просять суд визнати за ними право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1288га., за адресою АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_2 та зобов'язати Держгеокадастр у Зборівському районі провести державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, посилаючись на те, що вищевказана земельна ділянка належить їм в рівних частках, однак вони не можуть приватизувати вказану земельну ділянку через відмову суміжного землекористувача - ОСОБА_2 погодити межі.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд скасувати рішення Залозецької селищної Ради №51 від 12.05.2014 року про надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із встановлення меж земельної ділянки у спільну сумісну власність, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суперечить нормам ст. 89 Земельного кодексу України, оскільки вся земельна ділянка перебуває у спільній власності співвласників двоквартирного будинку та порушує ст.ст. 368, 369, 370 ЦК України.

Рішенням Зборівського районного суду від 17 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1288га., за адресою АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_2.

Зобов'язано відділ Держгеокадастру у Зборівському району Тернопільської області провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1288га., за адресою АДРЕСА_1 згідно технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Залозецької селищної Ради Зборівського району Тернопільської області без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_2.

В задоволені зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, яким задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до нього, Залозецької селищної Ради, відділу Держгеокадастру у Зборівському районі про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем та відмовити у задоволенні їх позовних вимог, а його зустрічний позов задоволити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3та ОСОБА_4 неправомірно розширили межі своєї ділянки, долучивши до неї заїзд, який перебуває в його користуванні. Під час розроблення технічної документації встановлення меж земельної ділянки в натурі розмір земельної ділянки був змінений та збільшений за рахунок заїзду до будинку АДРЕСА_2 та при її розробці не враховано існуючі картографічні матеріали по АДРЕСА_1 за наявності спору між сусідами.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник Залозецької селищної Ради вважає, що приватизацію земельної ділянки позивачів слід провести відповідно до ситуаційної схеми, яка є додатком до рішення селищної ради від 24.04.2009 року № 43.

Представник відділу Держгеокадастру у Зборівському районі вважає рішення суду першої інстанції законним, а щодо приватизації спірної земельної ділянки ОСОБА_2 вважає, що у нього відсутнє на це право і йому з цих підстав було відмовлено її у приватизації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року рішенням Зборівського районного суду за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру в АДРЕСА_1 в рівних частках.

Рішенням Залозецької селищної Ради Зборівського району № 51 від 12 травня 2014 року надано дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у спільну сумісну власність на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1211 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової забудови в АДРЕСА_1 на території Залозецької селищної Ради Зборівського району в межах населенного пункту.

Вищевказане рішення прийняте відповідачем Залозецькою селищною Радою в межах повноважень, наданих їй ч. 1 ст. 122 ЗК України та без порушення норм безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), яка закріплена п. 2 ч. 1 ст. 121 ЗК України, оскільки цим рішенням було надано дозвіл позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у спільну сумісну власність на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,1211га., хоча законом дозволена така приватизація до 0,15га.

Отже, приймаючи рішення № 51 від 12.05.2014 року про надання дозволу позивачам на розробку проекту землеустрою відповідачем не було порушено вимог ст.ст. 118, 122 ЗК України та не було виявлено будь-якої із підстав для відмови у такому дозволі, передбаченої ч.7 ст.118 ЗК України, а також таких підстав не було виявлено під час судового розгляду, а тому суд вважає, що воно прийняте без порушеннь земельного законодавства та підстави для задоволення зустрічного позову відсутні і це рішення не підлягає скасуванню.

Згідно приписів ч. 2 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 89 ЦК України передбачає, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Частина 4 ст. 89 ЗК України, передбачає що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки крім випадків, установлених законом.

Таким чином позивачі є співвласниками по 1/2 частині житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20), а власником іншої квартири у цьому будинку є громадянин ОСОБА_7

Між співвласниками цього жилого будинку було проведено розмежування прибудинкової території 2-х квартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 про що було складено ситуаційну схему (а.с.51) та 06.04.2009 року ця схема була затверджена рішенням Залозецької селищної Радою № 3 (а.с.50), а тому, надаючи рішенням № 51 від 12.05.2014 року, позивачам дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідачем Залозецькою селищною Радою не було допущено порушень ст. 89 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі правомірно звернулись до фізичної особи підприємця ОСОБА_8 для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як це передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки рішення № 51 від 12.05.2014 року відповідає вимогам земельного законодавства.

В проекті землеустрою (а.с.14) виготовлено схему розміщення земельної ділянки позивачів та кадастровий план цієї земельної ділянки з якого вбачається, що земельна ділянка позивачів від позначки Д до позначки Г межує із земельною ділянкою відповідача - ОСОБА_2 та співпадає із позначками від Д до А та Б, як це зазначено у технічній документації на земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 176, 177). Земельна ділянка, яка пропонується для передачі позивачам не виходить за межі земельної ділянки відповідача та не порушує його права на користування. А тому його відмова від погодження цієї із межі є неправомірною і суд першої інстанції правомірно визнав право на приватизацію земельної ділянки позивачами в АДРЕСА_1, без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 та зобов'язав відділ Держгеокадастру у Зборівському районі провести державну реєстрацію цієї земельної ділянки.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірно виявили зацікавленість у приватизації земельної ділянки якою він користується, неправомірно розширили межі своєї ділянки, долучивши до неї заїзд, який перебуває в його користуванні та під час розроблення технічної документації встановлення меж земельної ділянки в натурі розмір земельної ділянки був змінений та збільшений за рахунок заїзду до нього без врахування існуючих картографічних матеріалів по АДРЕСА_1 є безпідставними і не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_2 користується спірною земельною ділянкою (заїздом) без правових підстав в зв'язку з відмовою у її приватизації, а позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказана земельна ділянка надана рішенням Залозецької селищної Радою № 51 від 12.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зборівського районного суду від 17 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма