АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2042/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит», на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Банк національний кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2014 між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_6 було укладено Договір №526478-ДР-001 банківського вкладу в іноземній валюті - долар США «Стандартний» строком на 1 місяць (31день) з подальшою пролонгацією та ставкою 11,5 % річних.

Також судом установлено, що відповідно до п.п. 2.1. - 2.6. Договору Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок №5002, а Вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 1 150 000,00 доларів США на умовах цього Договору. Депозит залучається з 03.12.2014 до 03.01.2015, з подальшою пролонгацією на тих самих умовах. У випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п. 3.7. Договору).

04.06.2015 між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_6 було укладено Договір про внесення змін №1 до Договору №526478-ДР-001 банківського вкладу «Стандартний» від 03.12.2014, відповідно до умов якого сторони домовились внести зміни в п. 3.7. Договору про те, що у випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 10% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

04.06.2015 ОСОБА_6 звернулася до позивача з заявою про дострокове розірвання депозитного Договору та повернення суми депозиту та нарахованих відсотків.

Постановою Правління Національного банку України № 358 від 05.06.2015 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних банків. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №114 від 05.06.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит» з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит». Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 №563 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Паламарчука В.В.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо нікчемності Договору про внесення змін до Договору від 04.06.2015 на підставі п.1 ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними, оскільки він не містить передбачених вказаною нормою умов, які б свідчили про відмову ПАТ «Банк національний кредит» від власних майнових вимог.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній доводів. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Встановлені судом обставини щодо укладення сторонами Договору №526478-ДР-001 банківського вкладу «Стандартний» від 03.12.2014 та Договору№1 від 04.06.2015 про внесення змін до нього, їх умов, сторонами не заперечується.

Не заперечується сторонами і факт того, що 04.06.2015 ОСОБА_6 звернулася до ПАТ «Банк національний кредит» з заявою про дострокове розірвання депозитного Договору та повернення суми депозиту та нарахованих відсотків (Т1ас10), а також встановлених судом обставин щодо введення в ПАТ «Банк національний кредит» тимчасової адміністрації та проведення процедури ліквідації.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі, якщо банк відмовився від власних майнових вимог. Саме на цю обставину посилається представник Банку в обґрунтування своєї позиції щодо нікчемності додаткового Договору №1 від 04.06.2015.

Згідно із ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

В матеріалах справи відсутній звіт комісії про перевірку вказаних договорів на підтвердження та розкриття аргументації висновків комісії щодо нікчемності правочину з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону. Про нікчемність правочину, укладеного з відвідачем, йдеться лише в листі, адресованому йому від 28.08.2015 щодо встановлення нікчемності факту правочину (Т1ас11).

За таких обставин Договір про внесення змін №1 було укладено 04.06.2015 посадовими особами ПАТ «Банк національний кредит», тобто, особами які мали право вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 08.06.2015, тому твердження позивача щодо нікчемності правочину на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставним, адже доказів про те, що Банк відмовився від власних майнових вимог позивачем у передбаченому ст. ст. 10,60 ЦПК України порядку суду не надано. Додатковий Договір №1 від 04.06.2015 в частині зміни збільшення розміру процентної ставки у випадку дострокового розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника не дає підстав для висновку про те, що тим самим Банк відмовився від власних майнових вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які представник позивача посилався в обґрунтування своїх вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит», відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна