Справа № 344/4157/16-ц
Провадження № 22-ц/779/210/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Максюти І.О.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та його представника

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Борський Р.М. про зобов'язання усунути порушення в розрахунку заборгованості, розстрочити сплату заборгованості за аліментами, зобов'язати винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року частково задоволено скаргу ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Франківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Борський Р.М. про зобов'язання усунути порушення в розрахунку заборгованості, розстрочити сплату заборгованості за аліментами, зобов'язати винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Постановлено зобов'язати Франківський відділ ДВС Львівського міського управління юстиції усунути порушення в розрахунку заборгованості та скласти розрахунок заборгованості за аліментами за період з березня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, а також винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом не було належним чином обґрунтовано, на підставі чого було призупинено відрахування аліментів із заробітної плати боржника ОСОБА_4 у 2005 році. При цьому, зазначає апелянт, виконавче провадження №13455100 від 30.10.2003 року залишалось відкритим і лише 03.10.2014 року було закінчено. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що 18.03.2015 року виконавчий лист був пред'явлений вперше, оскілки даний виконавчий лист вона була змушена пред'являти повторно у зв'язку із втратою оригіналу виконавчого листа і на підставі виконавчого листа-дублікату 07.04.2015 року за її заявою було відкрито ВП №47017651. Також ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції, обмежуючи строк заборгованості трьома роками, невірно застосував до даних правовідносин норми ст. 194 СК України, оскільки в даному випадку йде мова про стягнення суми аліментів за весь період заборгованості, а не за минулий час. Крім того, апелянт звертає увагу й на те, що сума заборгованості по сплаті аліментів розрахована у сталій сумі - 31 442,29 грн і не має характеру періодичних платежів, а тому звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4 для погашення заборгованості є недоречним, оскільки у нього наявне майно для погашення даної заборгованості у повному обсязі. Посилаючись на необґрунтованість даної ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4

В судовому засіданні представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримано.

ОСОБА_4 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що суд першої інстанції правильно визначив період, за який слід вираховувати заборгованість по сплаті аліментів, і правомірно зобов'язано державного виконавця до ухвалення постанови про стягнення заборгованості із зарплати. Тому просять ухвалу в даній справі залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_4 та зобов'язуючи Франківський ВДВС Львівського МУЮ скласти розрахунок заборгованості за аліментами, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість за аліментами слід розрахувати з березня 2012 року, тобто в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання, до повноліття сина ОСОБА_7, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. Також суд першої інстанції вважав за необхідне зобов'язати Франківський ВДВС Львівського МУЮ винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, оскільки за наявності в матеріалах виконавчого провадження відомостей про офіційне працевлаштування боржника, державним виконавцем не була ухвалена вищезазначена постанова. З такими висновками суду першої інстанції частково погоджується і колегія суддів на підставі такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.10.2003 року з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, постановлено стягувати 1/4 частину заробітку боржника до повноліття дитини. На підставі виданого ОСОБА_2 виконавчого листа №2-8787/2003 ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Назване судове рішення виконувалось шляхом стягнення аліментів із заробітку боржника за місцем його роботи в Івано-Франківській обласній дитячій лікарні.

З'ясовано, що у вересні 2005 року стягнення аліментів з ОСОБА_4 було припинено у зв'язку із відновленням сімейних стосунків з ОСОБА_2 та подачею нею державному виконавцю відповідної заяви. Незважаючи на те, що така заява не збереглась, зазначений факт достовірно підтверджений поясненнями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_8, яка працює головним бухгалтером Івано-Франківської обласної дитячої лікарні. Названу обставину в судовому засіданні Івано-Франківського міського суду при розгляді іншої цивільної справи за заявою про видачу дублікату виконавчого листа визнавала й ОСОБА_2 Це відображено у змісті ухвали івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2014 року, яка перебуває в законній силі (копія ухвали - том №1, а.с.83).

Згідно норм чинного законодавства України, яке регулює порядок виконання судових рішень, виконавче провадження щодо стягнення аліментів після подачі заяви стягувачем про відкликання виконавчого листа залишається відкритим до досягнення дитиною повноліття. Відновлення стягнення аліментів можливе після повторного пред'явлення стягувачем виконавчого листа до виконання.

Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. В частині 2 названої статті вказано, що у випадку, якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа подала тільки в березні 2015 року, суд першої інстанції, встановивши вище названі факти і обставини, на думку колегії суддів, правильно застосував до спірних правовідносин ч.1 ст.194 СК України, якою визначено виконавчу давність. Оскільки ухвала суду першої інстанції в зазначеній частині постановлена у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, підстав для її скасування чи зміні у цій частині немає.

Колегія суддів вважає, що правової підстави для зобов'язання державного виконавця до ухвалення постанови про звернення стягнення заборгованості по аліментам із заробітної плати ОСОБА_4 немає. По-перше, згідно ч.3 ст.194 СК України погашення заборгованості за аліментами шляхом відрахувань із зарплати платника можливо одразу в тому випадку, коли аліменти стягуються відповідно до статті 187 СК України, тобто коли стягнення аліментів відбувалось за заявою батька за місцем його роботи. Однак, коли стягнення заборгованості по аліментам здійснюється на підставі судового рішення, виконавчі дії в межах відкритого виконавчого провадження здійснюються державним виконавцем на підставі правових норм, які регулюють їх порядок і послідовність. З цього випливає, що суд не вправі визначати або змінювати встановлений законом порядок виконання судового рішення. У підпункті 3 п.18 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року із змінами і доповненнями від 03 червня 2016 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вказано, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із законом про виконавче провадження можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або іншою посадову особою державної виконавчої служби.

Приймаючи до уваги те, що у названій частині ухвала не являється законною і обгрунтованою, вона у зазначеній частині підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 в даній справі в частині зобов'язання Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції до винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_4 скасувати.

У вимозі ОСОБА_4 до зобов'язання Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції до винесення постанови про звернення стягнення на його заробітну плату відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

І.О. Максюта