У х в а л а

іменем україни

07 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє як законний представник своїх малолітніх дітей та неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, до ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Славутич-95», про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, яка діє як законний представник своїх малолітніх дітей та неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, - ОСОБА_10 - на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Пумб»), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славутич-95» в особі в.о. директора

ОСОБА_8 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останнє отримало кредит в розмірі 2 600 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 06 серпня 2008 року між нею та банком укладено договір поруки та договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння з надвірними спорудами загальною площею 665,7 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» жилою площею 251,5 кв. м, гаражу літ. «Б», огорожі літ. «1,3-5», басейну літ. «І, ІІІ», замощення літ. «ІІ», розташованих на земельній ділянці площею 1775 кв. м., та земельна ділянка загальною площею 0,1775 га, що знаходиться за цією ж адресою.

Звертала увагу на те, що при укладенні оспорюваного іпотечного договору приватному нотаріусу було надано недостовірну інформацію, а саме в довідці про склад сім'ї та реєстрацію в зазначеному домоволодінні не були вказані її неповнолітні діти. Крім того, в зазначених матеріалах не міститься дозвіл органу опіки та піклування на укладання договору іпотеки.

Посилаючись на наведене та на те, що укладені між нею та банком договори поруки та іпотеки суперечать інтересам її дітей, які можуть залишитись без місця проживання, просила: визнати недійсними договір поруки від 06 серпня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «ПУМБ», та договір іпотеки від 06 серпня 2008 року на домоволодіння з надвірними спорудами загальною площею 665,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та складається з житлового будинку літ. «А» жилою площею 251,5 кв. м, гаражу літ. «Б», огорожі літ. «1,3-5», басейну літ. «І, ІІІ», замощення літ. «ІІ», розташованих на земельній ділянці площею 1775 кв. м, та виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 14 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, яка діє як законний представник своїх малолітніх дітей та неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, - ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зістаттею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб,а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей провизнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну оцінку доказам, наданих сторонами в їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому правильно зазначено й те, що з матеріалів справи та наданих нотаріусом документів вбачається, що при укладенні іпотечного договору сторонами було надано всі передбачені законом документи, з яких не вбачалось право володіння або право користування домоволодінням неповнолітніми дітьми, тому у нотаріуса не було жодних підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на укладення оспорюваних правочинів.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, яка діє як законний представник своїх малолітніх дітей та неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, - ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

А.В. Маляренко