Справа № 211/3705/13-ц
Провадження № 2/211/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 березня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.

при секретарі Ручка М.Л.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням знецінення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року позивачі ОСОБА_6 таОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням знецінення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що в жовтні 1988 року відповідачі звернулись із проханням позичити гроші для придбання власного будинку. 11 жовтня 1988 року відповідачам надано було в позику гроші в сумі 15 тис.руб., що підтверджується їх розписками, які завірені квартальним уповноваженим. Оскільки в розписках строк виконання зобов'язання не зазначено, тому строк виконання взятих відповідачами зобов'язань повинен бути виконаний у 7 денний строк. 27.11.2006 року відповідачам була надіслана вимога про повернення боргу, яка залишилась без відповіді.

У зв'язку із тим, що відповідачі добровільно не виконують зобов'язання та уточнивши свої позовні вимоги позивачі просили суд стягнути на їх користь, в рівних частках з відповідачів, проіндексовану суму боргу станом на 18.07.2012 року в розмірі 141040,55 грн., стягнути з відповідачів в рівних частках 3% річних в сумі 12994,22 грн., та стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати - 1667 грн. судового збору, 1700 грн. послуги аудиторської фірми.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2012 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено, стягнуто на їх користь в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проіндексовану суму боргу станом на 18.07.2012р. в розмірі 142040,55 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 12994,22грн. та судові витрати по справі ( т. 1 а.с. 112-113).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2013 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2012 року залишено без змін ( т. 1 а.с. 167-168 ухвала).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2013 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2012 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2013 року в частині стягнення суми з ОСОБА_5 скасовані, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 1 а.с. 194-195 ухвала).

04.06.2014 року позивач по справі ОСОБА_6 помер ( т. 2 а.с. 100 - копія свідоцтва про смерть).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2014 року провадження у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, ОСОБА_1М про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням знецінення суми боргу, зупинено до залучення до участі у справі правонаступника після смерті позивача ОСОБА_6, який помер 04.06.2014 року ( т. 2 а.с. 102 ухвала).

Ухвалою довгинцівського районногосуду м. Кривого Рогу від 10.12.2014 року провадження у справі поновлено, оскільки ОСОБА_7 оформила належним чином свої права, як правонаступника померлого ( а.с. 109 т.2)

12.08.2015 року померла позивач по справі ОСОБА_7 ( т. 2 а.с. 144 копія свідоцтва про смерть).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2016 року залучено ОСОБА_1, ОСОБА_2 до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_7, яка померла 12 серпня 2015 року ( т. 2 а.с. 178 ухвала).

07.10.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням знецінення суми боргу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 1988 року ОСОБА_1, ОСОБА_5 отримали в борг від ОСОБА_5ІІІ Г ОСОБА_7 15000 карбованців. Зі змісту розписки вбачається, що строк виконанняборжниками зобовязання сторонами не визначено. 20 жовтня 2006 року ОСОБА_6. ОСОБА_7 письмово звернулися до ОСОБА_7ОСОБА_5 з вимогою повернути борг. Оскільки боржником ОСОБА_1.ОСОБА_5 обовязок по поверненню боргу виконаний не був у семиденний строк від дня предявлення вимоги, як того передбачає частина 2 статті 530 ТІК України, саме з цього часу ОСОБА_6 й ОСОБА_7 стало відомо про порушення їх прав із січні 2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, який ухвалоюапеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2012 року за заявою позивачівзалишено ез розгляду по пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України. У травні 2012 року ОСОБА_6. ОСОБА_7 повторно звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1. ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики. Ухваласуду про залишення позовної заяви без розгляду не зупиняє, згідно до частини 1 статті 265ІІК України редакції 2003 року, перебігу позовної давності, але безпосередній розгляд судомсправи на думку позивачів зупиняє перебіг позовної давності (статті 261-265 ЦК України редакції 2003 року). З урахуванням чого на думку позивачів початок строку позовної давності має місце з 28 жовтня 2006 року; подання позову 12 січня 2007 року відбулось через 02 місяці 16 днів після початкуперебігу строку позовної давності 28 жовтня 2006 року, повторно позов подано 28 травня 2012 року після спливу 01 місяця 10 днів від дня 18квітня 2012 року - винесення апеляційним судом Дніпропетровської області ухвали прозалишення позову без розгляду: весь інший час (між вказаними датами й сьогоденням) - справа розглядалась в судах аж до моменту винесення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали 05 червня 2013 року про направлення справи на новий розгляд в суд першої інстанції, повернення справи до суду першої інстанції та прийняття її до провадження новим розглядом. У звязку з наведеним, перебіг строку позовної давності з моменту, коли позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 дізналися про порушення їх прав ї зверненням до суду за захистом порушених прав, мав місце 03 місяці 26 днів, що на думку позивачів не перевищує встановлений частиною 1 статті 257 ЦК України редакції 2003 року трирічний строк позовної давності.

В жовтні 1988 року відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з проханням позичити їм в борг гроші в сумі 15000 рублів (діюча на той час грошова одиниця СРСР) на придбання будинку. За відсутністю свого власного житла сімя вашого сина ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_5 та їх малолітнього сина, проживала та була зареєстрована, до 2010 року, в належному нам позивачам на праві власності будинку по вул. Вернадського за № 33 в м. Кривому Розі. Потреба мати власне житло змусила відповідача ОСОБА_5 та 3-ю особу ОСОБА_1 за сумісною згодою позичити у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 гроші на придбання будинку, первісні позивачі погодилися тобто між сторонами в відповідності до вимог ст.374 ЦК УРСР, шо аналогічно ст.1046 ЦК України відбувся договір позики. Отримання відповідачем ОСОБА_5 11.10.1988 року грошей в борг, підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачкою ОСОБА_5. Розписки як від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були завірені в цей же день 11.10.1988 року квартальною уповноваженою ОСОБА_8. На підтвердження укладення договору позики та його умов в справі є оригінали розписок. Гроші отримані в борг, згідно письмових розписок, в сумі 15000 радянських рублів подружжя ОСОБА_1 витратили на купівлю будинку. Отже договір позики відбувся, і до часу звернення первісних позивачів до суду, відповідач ОСОБА_5 та 3-я особа ОСОБА_1 борг не повернули. Строк повернення боргу в розписках не вказано, тому боржник повинен виконати такий борг в семиденний строк з дня предявлення вимог. Первісні позивачі в письмовій формі звернулися до відповідача з вимогою виконання боргового зобовязання в строк до 27 листопада 2006 року, однак вимога про повернення боргу не була виконана добровільно, в 7-ми денний строк як це передбачено законодавством, а тому первісні позивачі звернулися до суду про примусове виконання зобовязання по поверненню боргу. Отже, звернулися до суду первісні позивачі 19 січня 2007 рокуз позовом про стягнення боргу за договором позики, стягненні вартості виконаних в будинку робіт, стягнення вартості будівельних матеріалів.( цивільна справа 2-5/2011р). Справа в суді слухалася між тими ж сторонами і з того ж предмету і закінчилася тільки 18 квітня 2012 року, залишенням заяви без розгляду в відповідності до ст.207 ч.І п.5 ЦПК України, що дає можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Посилаючись на вказані обставини позивачі просили суд стягнути на їх користь в рівних частках з відповідача ОСОБА_5, проіндексовану суму боргу станом на 21.09.2016 року в розмірі 140804,79_гривень, 3% річних в сумі 7316,00 гривень,понесені судові витратив в сумі 4867 грн. ( т. 2 а.с. 221-228 ).

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, представник позивачів адвокат ОСОБА_3, кожен окремо уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні, проти уточнених позовних вимог заперечував, зазначивши, що борг відповідачем сплачений в повному обсязі та просив суд застосувати строки позовної давності.

Спеціаліст ОСОБА_9 підтримала наданий нею висновок про фактичні результати погоджених процедур.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоовленню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, 11 жовтня 1988 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1, відповідачі по справі, отримали від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кошти у сумі 15000руб, про що в простій письмовій формі оформлено розписку, яка посвідчена квартальним уповноваженим. (т. 1 а.с. 9 копія розписки).

20 жовтня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1, письмово звернулися до відповідачів із вимогою у строк до 27.10.2006р. повернути борг в сумі 15тис.руб, а з урахуванням зміни грошової одиниці України в сумі 120105грн., які бралися подружжям відповідачів для придбання будинку (т. 2 а.с. 82).

Зазначена вимога залишена відповідачами без уваги.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.374 ЦК України в редакції 1963 р., яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 11.10.1988р., за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Аналогічне положення міститься і в ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

А ст. 509 ЦК України в редакції 2003 року, зазначає, що правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно висновку спеціаліста аудиторської фірми ТОВ "Респект-ЛЛ" від 21.09.2016 року, яким здійснено перерахунок боргу з 15тис. радянських рублів на грошову одиницю гривню станом на 11.10.1988 року, розрахований у сумі 281 609,59 гривень станом на 30 вересня 2016 року. Половина боргу за ОСОБА_5 з урахуванням індексу інфляції становить 140 804,79 гривень. 3 % річних з суми боргу станом на 30 вересня 2016 року становить 14 632,56 гривнь, половина 3 % річних з суми боргу ОСОБА_5 становить 7 316,28 гривень ( т. 2 а.с. 229).

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Виходячи з наданих суду доказів, суд вважає обгрунтованими вимоги позивачів ОСОБА_1 миколайовича та ОСОБА_2, як правонаступників ОСОБА_7, яка в свою чергу також була правонаступником ОСОБА_6, про стягнення з відповідача ОСОБА_5 суми боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, в той же час суд приймаючи до уваги положення ст. 267 ЦК України, згідно якої сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачів, в зв`язку порушенням строків позовної давності.

При цьому, суд не може прийняти заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, а саме про те, що відповідачем позичені гроші були поверненнні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ще до їх звернення з позовом до суду, оскільки належних доказів цього суду не надано.

В той же час, Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа "Стаббігс та інш. проти Великобританії" рішення від 22.10.1996 року, "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980 року).

За змістом ст. ст. 256, 257 ЦК України право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу обмежується позовною давністю. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частин 3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 просив застосувати строк позовної давності та посилалася на те, що він минув.

Судом установлено, що 11 жовтня 1988 року відповідачі отримали в борг від позивачів 15 000 рублів. Зі змісту розписки вбачається, що строк виконання боржниками зобов'язання сторонами не визначено. 20 жовтня 2006 року позивачі письмово звернулись до відповідачів з вимогою повернути борг. Оскільки боржником обов'язок по поверненню боргу виконаний не був у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, як того передбачає ч.2 ст.530 ЦК України, саме з цього строку позивачам стало відомо про порушення їх права.

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2012 року за заявою позивачів залишено без розгляду по п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

У травні 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 повторно звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, однак трирічний строк з того часу, як позивачам стало відомо про порушення їх права вже минув, крім того цей строк вже минув і на час їх звернення з заявою про залишення позову без розгляду по справі № 2-5/11.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, який починається саме з моменту коли позивачам стало відомо про порушення їх права.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого, питання пропущення строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 131, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням знецінення суми боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10