АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову та арешту,

в с т а н о в и л а :

у травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2012 року та скасувати арешт, накладений Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 02/2-2779/12 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В обґрунтування позову зазначала, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 02/2-2779/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2012 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3. На сьогоднішній день відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1, належить їй на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за № 1939, виданого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. Вважає, що арешт накладений ухвалою суду на квартиру, яка їй належить на праві власності порушує її права як власника майна.

Справа № 753/10239/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/2131/17
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не взяв до уваги ухвалу Апеляційного суду м. Києва, де встановлено преюдиційні обставини, зокрема, що договір позики та похідний від нього договір іпотеки квартири, на яку накладено обтяження, були укладені у 2010 році, тобто арешт було накладено на квартиру через 3 роки після передачі такої квартири в іпотеку. Судом не враховано правову позицію Верховного Суду України від 09.04.2014 року № 6-13 цс14. Оскільки вона є власником спірної квартири, то цим майном не можуть забезпечуватися інші зобов`язання.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 02/2-2779/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

У цій справі ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2012 року за клопотанням ОСОБА_2 накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за № 1939, виданого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 60 вказаного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 по 1/3 частини кожному. Ухвалою суду арешт було накладено лише на 1/3 частину цієї квартири, яка належала ОСОБА_3 та такий арешт накладено 27.07.2012 року.

На підтвердження своїх вимог позивач надала лише копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що спірна квартира належить позивачці на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 12.07.2013 року. Тобто спірна квартира придбана позивачкою у період чинності ухвали, якою було накладено арешт на 1/3 частину цієї квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Представнику позивача при розгляді справи у апеляційному порядку було роз`яснено положення ст. 10 ЦПК України щодо доведення обставин належності спірної квартири позиваці належними та допустимими доказами, а саме надання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Проте, представник позивачки вказав, що такі документи подавати не буде та у поясненнях вказав, що він фактично оспорює ухвалу про забезпечення позову.

Разом з тим, оскарження ухвали про забезпечення позову та розгляд заяв про скасування забезпечення позову відбувається у справі, у якій вжито забезпечення позову.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про скасування заходів забезпечення позову, а відтак для задоволення позовних вимог остання мала довести належність їй спірного майна, яке перебуває під арештом.

Оскільки позивач не надала доказів правомірності набуття та належності їй спірної квартири суд першої інстанції правильно визнав вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді