СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 528/477/16-ц

пр. № 2/759/1667/17

23 січня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.

за участю секретаря Севрюк К.М.

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням процентів за користування позикою, індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу, тобто, грошові кошти в розмірі 43689,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2014 року відповідач отримала в борг від позивача 20640,00 грн, які за укладеним договором позики зобов'язувалася повернути позивачу у строк до 06.08.2014 року, однак своє зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконала. Спроби позивача врегулювати спір у досудовому порядку результатів не дали.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 43 689,04 грн., з яких 20 640, 00 грн. - сума основного боргу, 7 747,07 - проценти за користування позикою, 1162,06 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 14 139,91 - збитки від інфляції. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору у сумі 551,21 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, позов просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач позов визнала, пояснивши, що їй відомо про вказану заборгованість, яка утворилась через те, що неї не було постійного заробітку і вона довгий час не могла знайти роботу. Також пояснила, що наразі, вона працює і збирається виплачувати вказану заборгованість частково, сплачуючи посильну для неї суму кожного місяця.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 06.05.2014 року відповідач отримала в борг від позивача 20640,00 грн, які за укладеним договором позики зобов'язувалася повернути позивачу у строк до 06.08.2014 року, однак своє зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконала (а.с.10).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч.1 ст.1048 ЦК, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця в разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч.2 ст.1048 ЦК. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, оглянувши оригінал розписки, суд розцінює розписку як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, який містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які були висловлені у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та у постанові від 02.07.2014 у справі №6-36цс14.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 25 квітня 2012р. у справі №6-24 ц 12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання.

Зазначені правові позиції Верховного Суду України в силу положень ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для застосування для всіх судів України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, з урахуванням визнання позову відповідачем, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 536, 552, 625, 627, 628, 638, 632, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 179, 209, 212-215,218, 223, 224-228 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, податковий номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, податковий номер: НОМЕР_2, заборгованість в розмірі 43689,04 грн, а саме: суму основного боргу в розмірі 20640,00 грн, проценти за користування позикою в розмірі 7747,07 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1162,06 грн, суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 14139,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачену суму судового збору в розмірі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Войтенко