УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Івашко О.Л.,

розглянувши заяву у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду.

Представник заявника ПАТ «Універсал Банк», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи заявник повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив.

Відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Неявка учасників судового процесу не перешкоджає розгляду справи по суті, що передбачено ч.1 ст. 389-9 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч.1 ст.56 Закону України «Про третейські суди».

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені заявником ПАТ «Універсал Банк» підстави для видачі виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду, суд приходить до наступного.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

17 грудня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (третейський суддя Волошинович О.П.) ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 23662,57 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 23662,57 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 23662,57 доларів США.

Всього стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за Кредитним договором №06/1004К-07 від 27.06.2007 року в розмірі 23662,57 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 5589 грн. 20 коп. витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» на розгляд до третейського суду може бути переданий спір за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду спору в третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами.

За умовами Додаткової угоди б/н до Кредитного договору №06/1004К-07 від 27 червня 2007 року, яка укладена 26 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, в забезпечення виконання якого укладено окремі Договори поруки б/н від 26 листопада 2014 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ПАТ «Універсал Банк» надав ОСОБА_1 фінансовий кредит на споживчі потреби.

Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. (п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», далі Закон, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать, серед іншого, кредитні спілки.

Фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. (п.3 ч.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст.389-10 Цивільного процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Така підстава є самостійною і незалежною від того, чи оскаржувалось саме рішення третейського суду у відповідності до глави 1 «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів» розділу VІІ-1 ЦПК України та чи визнавалась третейська угода (застереження) недійсною.

Повноваження компетентного суду, який згідно із конституційною підставою правомочний розглядати будь-які справи, з недопущення до виконання рішень третейських судів, ухвалених у не підвідомчих йому справах, випливають зі ст.6 Закону України «Про третейські суди», згідно із якою підвідомчість третейських судів поширюється на обмежену категорію справ у сфері цивільних та господарських правовідносин.

Відтак, сам факт, що рішення третейського суду не оскаржено особою або третейська угода (застереження) не визнана недійсною правового значення не мають, оскільки при розгляді заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду це рішення перевіряється державним судом у визначених ст.389-10 ЦПК України межах, зокрема і в тому, чи ухвалено воно у відповідних правовідносинах згідно із компетенцією третейського суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону України «Про внесення зміни до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р.), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-856цс15, від 04.11.2015 р. у справі № 6-2074цс15, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Виходячи з вищенаведеного, суд враховує, що рішення третейського суду, яке пред'явлено до компетентного суду для примусового виконання, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону, а виходячи з характеру спірних відносин, що були предметом спору у третейському суді та стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, ці відносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що дає підстави відмовити у видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч.1 ст.389-10 Цивільного процесуального кодексу України.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст.162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. у справі №6-831цс14.

При вирішенні питання щодо підстав для видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, суд враховує, що рішення третейського суду, яке є предметом оскарження, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону, а виходячи з характеру спірних відносин та суб'єктивного складу сторін, що були предметом спору у третейському суді та стосуються виконання зобов'язань за Кредитним договором №06/1004К-07 від 27 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, за умовами кредитування кошти надані позичальнику в іноземній валюті - доларах США, ухвалюючи рішення третейський суд визначив суму боргу, яка підлягала до стягненню з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в іноземній валюті - доларах США, що дає підстави вважати, що спір переданий на вирішення третейського суду, не підвідомчий третейському суду.

Звертаючись до компетентного суду, заявник ПАТ «Універсал Банк» просить видати виконавчий лист про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17 грудня 2015 року у справі №1910/15 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителів, на свою користь заборгованість за Кредитним договором №06/1004К-07 від 27 червня 2007 року в розмірі 23662,57 доларів США, а також витрати пов'язані з вирішенням спору третейським судом в розмірі 5589,20 грн.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, та суб'єктивного склад сторін, суд приходить до наступного, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до умов укладених договорів та вимог закону, за наявності у спорі суб'єктного складу сторін, якими є кредитор та поручитель, джерело виникнення вимог кредитора залишається незмінним, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом наданим на задоволення споживчих потреб, тобто правовідносини виникли із споживчого кредиту, відтак, такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

Виходячи з суб'єктивного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, цей спір непідвідомчий третейському суду, що дає підстави відмовити у видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду на підставі п.2 ч.1 ст.389-10 ЦПК, з урахуванням положень п.2 ч.6 ст.56 Закону України «Про третейські суди».

Враховуючи викладене та керуючись п.14 ст.6, п.2 ч.6 ст.56 ЗУ «Про третейські суди», ст.ст. 209-210, 389-9, 389-10, 389-11 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду.

Роз'яснити учасникам процесу, що після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішений судом у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 15 днів з моменту винесення ухвали про відмову у видачі виконавчого листа.

С у д д я