СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/922/16-ц
Провадження №2/547/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липнягівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю оформити у нотаріуса спадщину, яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4, котра, у свою чергу, успадкувала від своєї матері ОСОБА_5 (баби позивача) за заповітом право на земельну частку (пай), належне бабі позивача, площею 4,0 умовних кадастрових гектарів, посвідчене сертифікатом серія ПЛ № 0063465. Нотаріус не може видати свідоцтво через втрату відповідного сертифіката, органи Держгеокадастру не мають повноважень щодо розпорядження землями. Мати позивача прийняла спадщину баби позивача згідно ст. 1268 ЦК України.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю, пояснив, що його баба ОСОБА_5 померла у 1998 році, мати позивача ОСОБА_4 померла у січні 2008 році у с. Вишняки, куди поїхала до родичів, позивач "випустив із виду" необхідність оформлення спадщини одразу після смерті матері, він жив у матері. Сертифікат на ім'я баби десь втрачено.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснив, що баба позивача заповіла усе своє майно своїй дочці, а та, у свою чергу, синові позивачеві. Позивач вже отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна своєї матері. Оформити як спадщину земельну частку (пай) не може через втрату за невідомих обставин оригінала відповідного сертифіката.

Позивач і його представник пояснили, що позивач протягом певного часу проживав зі своєю матір'ю, про це були відмітки у втраченому ним раніше паспорті.

Відповідач звернувся до суду із заявою про не заперечення проти заявлених вимог та розгляд справи за відсутності представника сільської ради (а.с. 22).

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні також позов визнала.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання 14.02.2017 не з'явилися, про яке повідомлені належним чином.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст. 158, 169 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу за відсутності у судовому засіданні 14.02.2017 осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Так, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 (а.с. 7, 55).

26.12.1996 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповідала своєму синові ОСОБА_1 (а.с. 54).

ОСОБА_4 померла 11.01.2008 у с. Вишняки Хорольського району Полтавської області (а.с. 53).

ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5) заповітом від 22.03.1996 заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_4 (а.с. 8).

ОСОБА_5 померла 18.01.1998 у с. Великі Липняги Семенівського району Полтавської області (а.с. 12, 67).

Згідно довідки Липнягівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 18.05.2016 № 16 ОСОБА_5 до дня смерті була зареєстрована і проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно довідки Липнягівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 16.05.2016 № 219 ОСОБА_4 до дня смерті була зареєстрована і проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із своїм сином ОСОБА_6 (а.с. 57).

Натомість, дані погосподарського обліку вказаного домогосподарства вказують, що ОСОБА_4 10.11.2005 вибула у с. Вишняки Хорольського району, інформація про проживання тут позивача відсутня (а.с. 77).

Тобто довідка Липнягівської сільської ради від 16.05.2016 № 219 не ґрунтується на первинному документі погосподарському обліку та особовому рахунку домогосподарства ОСОБА_4, головою якого вона була (а.с. 77, 78).

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області від 08.12.2016 за ОСОБА_5 рахується сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0063465, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів по бувшому ПСП "Липнягівське" за № 15 від 22.02.1997, земельна частка (пай) площею 4,0 умовних кадастрових гектарів розташована на території Липнягівської сільської ради (а.с. 44).

У спадковій справі є копія вказаного сертифіката від 10.12.1996 (а.с. 58).

Як доказ прийняття спадщини ОСОБА_4 позивач надає свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.05.2016, складене приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 9, 73). Згідно свідоцтва ОСОБА_1 (позивач) є спадкоємцем належної ОСОБА_4 земельної ділянки площею 3,48 га, державний акт серія ПЛ № 213664.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України).

З наданої нотаріусом копії спадкової справи ОСОБА_4 № 116/2016 (а.с. 46-74) вбачається, що вона розпочата і завершена 18.05.2016, тобто в один день.

Справа заведена за заявою ОСОБА_2 від 18.05.2016, як представника ОСОБА_1, нотаріус перевірив місце відкриття спадщини за вказаними довідками Липнягівської сільської ради, у т.ч. керувався довідкою Липнягівської сільської ради від 16.05.2016 № 219, яка не відповідає первинному документу даним погосподарського обліку.

Щодо таких обставин позивач і його представник пояснили, що позивач певний період часу проживав разом із матір'ю, що було зазначено у втраченому позивачем паспорті.

Суд відхиляє такі доводи, оскільки наданий позивачем паспорт зазначає, що із 13.11.1987 його зареєстрованим місцем проживання було та є с. Мала Перещепина, вул. Молодіжна, 5, Новосанжарський район, Полтавська область (а.с. 4, 5).

Більш того, дані погосподарського обліку домогосподарства ОСОБА_4 у с. Великі Липняги не містять жодної вказівки на будь-який час проживання там позивача (а.с. 77, 78).

На окрему увагу заслуговує складення 17.05.2016 позивачем за своїм паспортом від 11.12.1998, нотаріально посвідченої довіреності на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 48) та відсутність у спадковій справі будь-якого паспорта позивача ОСОБА_1 (а.с. 46-74).

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21.01.2016, справа № 547/1162/15-ц (а.с. 31), яке набрало законної сили та не оскаржувалося, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Липнягівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 просив визначити додатковий строк два місяці для прийняття спадщини земельної ділянки, яка залишилася після його матері ОСОБА_4, яка померла 11.01.2008. Позов обґрунтовано не обізнаністю позивача про існування заповіту матері, який складено 26.12.1996 на його ім'я.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що постійно спілкувався зі своєю матір'ю ОСОБА_4, часто відвідував її після її переїзду за її ж бажанням у с. Вишняки Хорольського району. Після смерті матері здійснив її поховання. Позивач не знав про існування у власності матері земельної ділянки і про заповіт, складений нею на його ім'я. Про існування заповіту і земельної ділянки довідався випадково у жовтні 2015 року під час відвідування Липнягівської сільської ради. Просив ці обставини визнати поважними причинами пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4. Спадкової справи щодо матері і щодо її співмешканця немає. Представник позивача ОСОБА_2 вимоги позову підтримав. Додатково пояснив, що він і позивач довідалися про існування земельної ділянки і заповіту ОСОБА_4 у жовтні 2015 року. Звернутися до суду із цим позовом рекомендували нотаріуси, до яких він звертався для оформлення спадщини.

У справі встановлено, що 26.12.1996 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповідала своєму синові ОСОБА_1. ОСОБА_4 за життя була власником земельної ділянки площею 3,48 га на території Липнягівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 213664 від 18.05.2005.

Із 10.11.2005 ОСОБА_4 була направлена на постійне місце проживання до будинку інвалідів і престарілих в с. Вишняки Хорольського району Полтавської області, де була зареєстрована і проживала до дня смерті до 11.01.2008. Її співмешканець ОСОБА_8 23.05.2006 також був направлений на постійне місце проживання у зазначений будинок престарілих, де до дня смерті був зареєстрований і проживав.

Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 листом від 21.10.2015 № 509/01-16 ОСОБА_2, що видати свідоцтво неможливо, оскільки не надано доказів прийняття спадщини; рекомендовано звернутися до суду для встановлення строку для прийняття спадщини.

Суд встановив, що зазначені позивачем причини неприйняття ним спадщини у встановлений строк незнання про існування заповіту, не знання про перебування у власності спадкодавця земельної ділянки не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Відтак, у судовому порядку достовірно встановлено неприйняття позивачем спадщини своєї матері у встановлений законом строк.

Суд також наголошує, що на вибуття ОСОБА_4 10.11.2005 із с. Великі Липняги у с. Вишняки також вказують дані погосподарського обліку її домосподарства (а.с. 77), про які позивач і його представник нотаріуса не повідомляли. Причини неповідомлення невідомі.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК).

Отже часом відкриття спадщини ОСОБА_4 є день її смерті 11.01.2008 (а.с. 53).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ч. 1 ст. 67 Закону України "Про нотаріат").

Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (ч. 1 ст. 68 Закону України "Про нотаріат").

Підпунктом 1.12 пункту 1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України; після смерті громадянина, який проживав у будинку-інтернаті для інвалідів, ветеранів, самотніх осіб та людей похилого віку, іншому закладі соціального призначення, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження відповідного закладу.

Отже, не надавши, з певних причин, нотаріусу відомостей щодо дійсного місця проживання і смерті спадкодавця, позивач/його представник фактично створив умову, за якої спадкова справа була відкрита, а спадщина оформлена не за місцем відкриття спадщини. Що є порушенням як ЦК України і Закону України "Про нотаріат", так і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК).

Докази складення ОСОБА_4 заповіту відсутні.

Позивач, як син померлого спадкодавця (ОСОБА_4, матері), віднесений законом до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців з дня смерті спадкодавця), він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1270 ЦК).

У справі відсутні докази проживання позивача зі спадкодавцем.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК), тобто з 11.01.2008.

Отже позивач, як можливий спадкоємець своєї матері за законом, протягом шести місяців із 11.01.2008 повинен був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Докази подання позивачем заяви про прийняття спадщини у встановлений 6-місячний строк відсутні. Йому відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Пояснення позивача і його представника про видане нотаріусом ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом, як достатній доказ прийняття ним спадщини своєї матері, судом відхиляється, оскільки ні позивач, ні відповідач не надали нотаріусу достовірних відомостей щодо місця проживання спадкодавця, не повідомили нотаріуса про вказане рішення суду від 21.01.2016, не надали дані погосподарського обліку, не повідомили про достовірно відоме позивачеві і його представникові зареєстроване і фактичне місце проживання ОСОБА_4 у будинку інвалідів і престарілих в с. Вишняки Хорольського району Полтавської області з 10.11.2005 і до дня смерті 11.01.2008, доказів реєстрації позивача за місцем проживання спадкодавця (паспорта, погосподарської книги) тощо.

Інакше кажучи надали нотаріусу неповну інформацію, а останній, не перевіривши отримані документи, в один день відкрив спадкову справу і оформив спадщину.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців з дня смерті спадкодавця), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК).

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позивач не прийняв у встановлений спосіб і строк спадщину своєї матері ОСОБА_4, а відтак суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Визнання відповідачем позову суперечить закону.

Керуючись ст.ст. 11, 57, 60, 174, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 17.02.2017.