Справа № 305/1695/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду від 20 жовтня 2016 року про відмову в забезпеченні його позову до ОСОБА_2 і державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни про визнання недійсним свідоцтва та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Рахівського районного суду від 20.10.2016, із урахуванням ухвали цього ж суду від 17.11.2016 про виправлення описки у ухвалі від 20.10.2016, якою відмовлено у задоволенні його заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді виготовляти технічну документацію та реєструвати за собою право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Вважає ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права. Посилається, зокрема, на те, що предметом спору є право позивача на обов'язкову частку у спадщині, якою є нерухоме майно (житловий будинок і земельна ділянка), розташоване по АДРЕСА_1 що належало батькові позивача. Відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, тож стала власником будинку і може провести приватизацію земельної ділянки, на якій він розташований, а також може відчужити майно. Саме тому позивач просив забезпечити позов. Однак, суд цього не врахував і постановив необґрунтовану та незаконну ухвалу, яку позивач просить скасувати, а його заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається зі змісту позовної заяви (а.с. 1-2), ОСОБА_1 пред'явив до ОСОБА_2 і Пріц О.І. вимоги про визнання недійсним свідоцтва та визнання права власності на майно в порядку спадкування, предметом спору за якими є право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 Позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину указаного майна, оскільки, будучи інвалідом ІІ групи, вважає порушеним своє право на обов'язкову частку у спадщині.

Заявою від 13.10.2016 позивач просив забезпечити позов шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді виготовляти технічну документацію та реєструвати за собою право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд і для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 3-4). Тобто, позивач ставив питання про заборону на час розгляду справи дій, що уможливлювали б цивільний оборот нерухомого майна (садиби) (ст. 177-179, 181, 182, 186, 381 ЦК України) до вирішення спору по суті. Необхідність забезпечення позову мотивував тим, що відповідач не має перешкод у оформленні документів щодо права власності, зокрема, на землю, а тому має й можливість відчужити майно, такі обставини можуть істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, що порушить майнові права позивача.

Ухвалою Рахівського районного суду від 20.10.2016, із урахуванням ухвали цього ж суду від 17.11.2016 про виправлення описки у ухвалі від 20.10.2016, у задоволенні заяви відмовлено через її необґрунтованість (а.с. 7-8, 12-13). Суд зазначив, серед іншого, що позивач не надав суду жодних доказів (документів) стосовно того, що земельна ділянка, про яку йдеться, належала ОСОБА_4 і входила до складу майна, що було успадковане відповідачем, та чи перебуває зазначена ділянка у власності ОСОБА_2, тому доводи позивача є припущеннями.

Повною мірою погодитись із таким вирішенням питання колегія суддів не може.

Відповідно до ст. 151 ч.ч. 1, 3, ст. 152 ч. 1 п. 2, ч.ч. 2, 3 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; перелік видів забезпечення позову, встановлений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України, не є вичерпним, а суд, за наявності для того підстав, може застосувати одночасно й кілька видів забезпечення позову; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки предметом позову є дійсність правовстановлюючого документа, на підставі якого може здійснюватися перехід права власності на майно, а також право власності на майно в порядку спадкування (право на обов'язкову частку в спадщині), а у випадку задоволення позову відповідна підстава для переходу права власності перестає існувати, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, спрямованих на зміну правового статусу спірного майна із виготовленням документів, необхідних для таких дій, заслуговують на увагу. Зі змісту позовної заяви убачається, що між сторонами вже вирішувався спір про визнання недійсним заповіту, що стосується спірного майна (справа № 305/1560/15-ц).

Тож спір щодо права на спадкове майно реально існує, як існує й можливість зміни правового статусу спірного майна, що без урахування факту пред'явлення вищевказаного позову, а також до набрання законної сили судовим рішенням у справі, вочевидь може істотно утруднити виконання рішення суду, може призвести до порушення майнових прав як позивача, так і відповідача. Це може мати наслідком і виникнення необхідності у докладанні в подальшому значних зусиль для відновлення відповідних прав.

Вказуючи на необґрунтованість заяви, суд не врахував повною мірою вищенаведеного та характеру спірних спадкових правовідносин. Заява позивача щодо виду забезпечення позову є співмірною із заявленими вимогами.

Таким чином, підстави для забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, спрямованих на зміну правового статусу майна, право на яке є предметом спору, існували на момент вирішення заяви судом. Таке забезпечення позову, що обмежує цивільний оборот майна на період перебування його в спорі, має запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду, на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір, а також прав третіх осіб.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову скасувати, заяву позивача задовольнити, забезпечити позов, заборонивши будь-кому вчиняти дії, спрямовані на зміну в будь-який спосіб правового статусу спірного майна, та вчиняти похідні реєстраційні дії.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Рахівського районного суду від 20 жовтня 2016 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити, забезпечити позов, заборонивши будь-кому вчиняти та реєструвати дії, спрямовані на зміну в будь-який спосіб (оформлення права власності, зміна власника, відчуження, передача в заставу, оренду, встановлення обтяження, інший спосіб) із виготовленням документів, необхідних для таких дій, правового статусу нерухомого майна (житлового будинку, земельної ділянки, будь-якого іншого нерухомого майна), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Копію ухвали направити для виконання Рахівському РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та для відома сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді