Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/252/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Придніпровський районний суд

м Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

При секретарі Василенко О.Г.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» , публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування запису в державному реєстрі іпотек , -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» , ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування запису в державному реєстрі іпотек .Свої позовні вимоги позовні вимоги мотивує тим, що 22 липня 2008 року між позивачем та акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2619/0708/71-059. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року між споживачем ОСОБА_2 та АТ «Сведбанк» в особі Софіївського відділення АТ «Сведбанк» підписаний іпотечний договір №2619/0708/71-059-Z-1 від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 Київського міського нотаріального округу.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року між позивачем, споживачем, що є поручителем ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк» в особі Софіївського відділення АТ «Сведбанк» підписаний договір поруки №2619/0708/71-059-Р-1 від 22 липня 2008 року.

Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого, сторони погодили між собою порядок набуття відповідачем права вимоги, який включає в себе певну послідовність дій сторін та обов'язковість підписання сторонами спільних документів встановленої форми і змісту, які юридично підтверджують факт виконання сторонами своїх зобов'язань за договором відступлення та містять інформацію про їх зміст і обсяг.

За договором купівлі-продажу прав вимоги, разом з вимогами за борговими зобов'язаннями ПАТ «Сведбанк» продав та передав, а ПАТ «Дельта Банк» купив та прийняв права вимоги за борговими зобов'язаннями предметом якого, також, були вимоги до фізичних осіб - споживачів, у тому числі за договором споживчого кредитування - кредитним договором №2619/0708/71-059 від 22.07.2008 року та похідними від нього - Іпотечним договором №2619/0708/71-059-2-1 від 22.07.2008р. та договором поруки №2619/0708/71-059-Р-1 від 22.07.2008р. стороною яких були фізичні особи - споживачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вказаний договір позивач вважає незаконним та несправедливим. Укладення оспорюваного договору та заміна кредитора у зобов'язанні потягнула за собою фактичну зміну умов кредитного договору в частині порядку повернення коштів.

Після укладання договору купівлі-продажу прав вимоги і порушення (зміни) наведених вище умов кредитного договору, ПАТ "Дельта Банк" не лише не уклав з позивачем додаткових договорів, а й не повідомив його про зміну умов (пунктів) кредитного договору стосовно порядку повернення коштів.

Вважає, що недотримання ПАТ «Дельта Банк» зазначених умов кредитного договору та укладення договору купівлі-продажу прав вимоги створило перешкоди позивачу у виконанні взятих ним зобов'язань за кредитним договором. Укладення оспорюваного договору зачіпає законні права та інтереси позивача (в частині, що стосується передачі його прав та обов'язків) також тим, що цим договором змінюються пункти укладеного із ПАТ «Сведбанк» умов кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту.

У ст.517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є необхідною для їх здійснення.

Ч.1 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, підставою недійсності правочину є суперечливість змісту цього правочину законодавству України, чинному на момент його укладення.

Частиною 4 ст.203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦКУкраїни правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Тобто, згідно ч.1 ст.513 ЦКУ або 108 ЦКУ в будь-якому випадку до правонабувача ПАТ «Дельта Банк» всі зобов'язання за кредитним договором, укладеним позивачем, мали перейти в тій самій формі, в якій були укладені між нею та ПАТ «СведБанк» - по усім правам та обов'язкам в межах та у формі кредитного договору.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що поскільки тільки 15 липня 2014 року вперше ознайомилась зі змістом витягу з оспорюваного договору купівлі - продажу прав вимоги, якщо можна так назвати два аркуші витягу, що були направлені поштою разом з листом ПАТ «Дельта Банк» вихідний номер №05- 2117170/1 від 25.06.2014 р., то за приписом ч.1 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому вважає, що перебіг строку позовної давності починається з 15 липня 2014 р. В ч. 2 ст.267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. А ч. 5 ст.267 ЦК України визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В звязку з цим просить постановити рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.05.2012 р. укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступу прав вимоги за кредитним договором №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року, іпотечним договором №2619/0708/71-059-2-1 від 22 липня 2008 року, договором поруки №2619/0708/71-059-Р-1 від 22 липня 2008 року. Скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7612224 контрольна сума ВД2Е8ЕГ554 тип змін: відступлення права, вилучено іпотекодержателя ВАТ «Сведбанк», додано іпотекодержателя: ПАТ «Дельта Банк»; підстава: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ«Сведбанк» та ПАТ«Дельта Банк», 1306, 25.05.2012, об'єкт обтяження: однокімнатна квартира, заг. пл.-30,50 кв.м., житл.пл. - 16,90 кв.м.) про заміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1. Запис здійснено 29.12.2012р., контрольна сума 2БГГ090А1В, внесений 29 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 12.12.2016 року приєдналася до вищевказаного позову та просила постановити рішення, яким позов задовольнити, з підстав, вказаних в позовній заяві ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1, вона представник позивача ОСОБА_2 по довіреності в судовому засіданні позови підтримала та просила позови задовольнити, з підстав, вказаних в позовних заявах.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» по довіреності ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення на позови та просив в позовах відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Сведбанк» в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті їх повного, об»єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що позивач 22 липня 2008 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2619/0708/71-059, згідно якого позивач отримала кредит в сумі 100 000 доларів США, зі сплатою 11,4 % річних, терміном повернення до 22 липня 20138 року. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору останнім передано в іпотеку квартиру №47, в будинку №3-А, розташовану , проспект Гагаріна Юрія, м.Кив, що належить на праві власності ОСОБА_2

22 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та гр. ОСОБА_1 укладено договір поруки № 2619/0708/71-059-Р-1 згідно якого остання поручилась перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 2619/0708/71-059 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та забезпечувальних договорах тому числі і за кредитним договором № 2619/0708/71-059, укладеним між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Позивачі, як на підставу своїх позовних вимог посилаються на те, що вказаний договір є недійсним, так як суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», ЦУ України та ряду інших нормативних актів.

З такими доводами позивачів суд не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначення термінів у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 7) договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ);22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбані чіі замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

- для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує зв такиим депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

- споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

- передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

- встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

6. Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором, Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди,. Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка.

Згідно частини 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" визначено, що скільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам глід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із іоговорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг но ремонту мітлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного »вслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Враховуючи, що між ПАТ «Дельта Банк» та ВАТ «Сведбанк» укладено договір купівлі- продажу права вимоги, стороною якого позивачі не є , то Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами спірного договору, а тому посилання позивачів на порушення даного Закону є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі в заявлених позовах не вказують, яким чином договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладений між банками порушує їх права.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до гі.10.5. Кредитного договору банк має право повністю або часткорво перевести свої права та зобов'язання по цьому договору , а також но угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

Статтею 512 ЦК України передбачено , що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

- передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

- правонаступництва;

- виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим І поручителем);

- виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як встановлено, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, то починаючи з дати укладання договору купівлі-продажу права вимоги ОСОБА_2 здійснювала сплату коштів за кредитним договором на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».

Статтею 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора ОСОБА_6 у зобов'язанні.

Згідно ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим (кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником кого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, посилання позивача про недійсність договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами укладеним 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» є безпідставним та спростовується згідно вищенаведених обставин.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Як визначено статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням -вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Посилання позивачів на те, що укладений між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року фактично є договором факторингу є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договір, зокрема договору цельсії. визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношенпя, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони ( боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Відступления права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однією сторони іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу вдається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як вбачається із договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року сторони при його укладенні керувалися положеннями українського законодавства які регулюють купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України').

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.02.2012 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, як на це вказує позивач, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215, 228 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Наведене спростовує позицію позивача про те, що договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами суперечить ЦК України.

Поскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, то немає підстав і розглядати питання про скасування запису в державному реєстрі іпотек.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу . Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 261 цього ж кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем надано розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 2619/0708/71-059 від 22.07.2008 року, з якого вбачається, що позичальник з моменту укладання оспорюваного договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 р. сплачувала новому кредитору платежі за кредитним договором з 01.06.2012 р. по 31.08.2014 р.

В зв»язку з цим перебіг позовної давності щодо визнання договору недійсним договору купівлі-продажу права вимоги закінчився в 2015 році, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом тільки 30.11.2016 року , а позивач ОСОБА_2 12.12.2016 року , тобто строк позовної давності закінчився до дати звернення позивачів до суду.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На застосуванні такого строку наполягав представник відповідача в своєму запереченні та в судовому засіданні. Тому в позові слід відмовити.

Поскільки в позові відмовлено, то немає підстав вирішувати питання про стягнення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203,215,228, 256,257, 509 ,512, 514, 517, 519, 559,626, 627, 628, 1078, 1079, ЦК України, ст. ст. 8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» , публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування запису в державному реєстрі іпотек - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_7