Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - КарпишинаЯрослава Михайловича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17 145 грн., що еквівалентно 2 250 доларів США, на строк до 18 травня 2011 року. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, у нього станом на 16 жовтня 2014 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 11 844,99 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 вказану вище заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - Карпишин Я.М., мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Разом з тим, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в позові.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що 22 травня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір.

19 травня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 17 145 грн., що еквівалентно 2 250 доларів США, на строк до 18 травня 2011 року.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 березня 2013 року правонаступником прав та обов'язків ПАТ «Кредитпромбанк» є ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки відповідач не сплачував кредитні кошти за додатковим договором № 4 від 19 травня 2009 року, у нього виникла заборгованість перед банком.

Згідно з розрахунком ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 станом на 16 жовтня 2014 року нарахована заборгованість у розмірі 11 844,99 грн., яка складається із тіла кредиту - 7 600,25 грн., відсотків - 4 244,74 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно позовних вимог предметом у даній справі є стягнення боргу за додатковим договором № 4 від 19 травня 2009 року.

Додатковим договором № 4 від 19 травня 2009 року сторони встановили як строк повернення кредитних коштів - не пізніше 18 травня 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності (том 1 а. с. 85-86)

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Кінцевий термін погашення заборгованості за додатковим договором № 4 від 19 травня 2009 року є 18 травня 2011 року.

Разом з тим, ПАТ «Дельта Банк» лише 31 жовтня 2014 року звернулося до суду із вищезазначеним позовом, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Разом з тим, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в позові.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська