Справа № 226/2116/16-ц
Провадження № 2/226/91/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2017 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частку спільного майна за кожним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

З 01.06.2008 року вона і ОСОБА_4 мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1, будучи пов'язаними спільним побутом, маючи взаємні права та обов'язки, піклуючись та дбаючи один про одного. Ними велося спільне господарство, був наявний спільний бюджет - вони придбавали разом речі постійного користування і продукти харчування. Вважаючи себе за подружжя, вони не поспішали реєструвати свій шлюб, оскільки в цьому не було потреби.

01.11.2011 року вони з ОСОБА_4 за спільні кошти придбали автомобіль «ВАЗ 211540-110-32», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, за 70000 гривень. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було оформлене на ОСОБА_4, оскільки він мав посвідчення водія і керував автомобілем. На теперішній час вартість автомобілю складає 67581 гривню.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги є син померлого ОСОБА_3 та мати померлого ОСОБА_2 - відповідачі у справі. Вона вважає, що оскільки автомобіль був придбаний за спільні кошти в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вона має право власності на ? частину цього автомобіля. Водночас відповідач ОСОБА_3 не визнає її права власності і має намір забрати автомобіль за правом спадкоємця. З огляду на це, в неї немає іншої можливості в позасудовому порядку вирішити питання встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 01.06.2008 року по день його смерті, який необхідно встановити для визнання за нею права власності на ? частину автомобіля. Просить суд встановити зазначений факт проживання її однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 01.06.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати автомобіль «ВАЗ 211540-110-32», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, їх спільною власністю та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги щодо визнання права власності на автомобіль і просила суд визнати за нею і померлим ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля за кожним, інші позовні вимоги залишила незмінними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що з ОСОБА_4 познайомилася ще в 2007 році, між ними виникли почуття, та вони вирішили жити разом, для чого вона запропонувала свою квартиру. З'їхалися вони 01.06.2008 року і з того часу до самої смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 не розлучалися. Вони жили як подружжя, мали спільні права та обов'язки подружжя, планували якось зареєструвати шлюб, але вважали, що в них буде достатньо часу для цього. І вона, і ОСОБА_4 мали стабільні доходи - обидва працювали, отримували пенсії. На заробітні плати вони жили, а пенсії накопичували, потім придбали авто. ОСОБА_4 за життя вважав цей автомобіль їх спільною власністю, і вона вважає так само. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Погодилась, що дійсно її син ОСОБА_4 із зазначеного у позовній заяві часу проживав однією сім'єю з позивачем по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4. Вони жили в квартирі ОСОБА_1 як подружжя, мали спільний побут. В 2011 році син придбав автомобіль за кошти, що отримав при виході на пенсію, це було близько 40000 гривень, та додавши свої заощадження. Після смерті сина позивач розпоряджалася його коштами, оскільки в неї залишились його банківські картки. Автомобіль ОСОБА_4 обіцяв своєму синові - ОСОБА_3, який є її онуком. Вона як мати померлого на спадщину не зазіхає, надала нотаріусові відмову від спадщини на користь онука. Вважає, що оскільки син дав обіцянку за життя, автомобіль повинен залишитися онуку. Просила суд прийняти у справі законне рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з письмовими поясненнями, де зазначив, що з 2008 року він постійно проживає і працює за кордоном, з огляду на можливість втрати робочого місця та високу вартість поїздки не може з'явитися на виклик суду, але не заперечує проти проведення судового засідання за його відсутності. По суті позовних вимог в заяві вказав, що повністю підтверджує факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_4 з 2008 року по день смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_4. Водночас, він не згодний з твердженнями позивача та її вимогами щодо автомобіля. Автомобіль був придбаний за власні кошти батька - він отримав одноразову виплату при виході на пенсію близько 40000 гривень та додав гроші, що самостійно відкладав із заробітної плати. В іншому разі батько не заповідав би йому неофіційно цей автомобіль кожного його приїзду в присутності позивача, яка ніколи не заперечувала проти цього. Однак на третій день після поховання батька ОСОБА_1 висловила своє зазіхання на половину автомобіля, не віддала на його вимогу свідоцтво про смерть батька, яке було йому потрібно для звернення до нотаріуса у спадкових питаннях. Крім того, для нього є незрозумілим, чому позивач не ставить питання про поділ іншого сумісного майна, яке було наявне у неї з ОСОБА_4 Водночас у письмовій заяві відповідача ОСОБА_3 зазначено, що він підкорюється Законові та рішенню суду, яке буде прийняте у справі.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_1 є її подругою, вона мешкала однією сім'єю з ОСОБА_4 десь 9-10 років у квартирі позивача. Жили «цивільним шлюбом», мали спільний бюджет, вели спільне господарство. В 2011 році вони спільно купили машину, назву якої вона вказати не може, бо не знається в марках автомобілів. Вони обидва працювали та отримували пенсії, відкладали спільно гроші для придбання авто. В 2013 році у ОСОБА_4 стався інфаркт, позивач його доглядала, підняла на ноги, потім в листопаді 2016 року стався другий інфаркт і ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Вони жили душа до душі, вона бачила це, оскільки спілкувалась часто з їх родиною

Свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_4 працював з її чоловіком ОСОБА_7, вони товаришували родинами. Позивач ОСОБА_1 мешкала з ОСОБА_4 десь з 2007 року і по день смерті ОСОБА_4 в листопаді 2016 року. Вони жили як чоловік і дружина, все було спільним - побут, господарство, відпочинок, загальний бюджет - їхні пенсії і заробітки. Десь 5-6 років тому вони придбали автомобіль за готівку, гроші відкладали зі спільного бюджету.

Заслухавши учасників, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Позивач стверджує, що спільно з ОСОБА_4 вони почали мешкати однією сім'єю як чоловік і дружина з 01.06.2008 року і мешкали таким чином до дня смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказані обставини визнані в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2, з цим погодився у своїй заяві відповідач ОСОБА_3 та підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За вимогами ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи зі змісту п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу) може бути наслідком наступного майнового спору.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», зазначив, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв'язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім'ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв'язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Таким чином, суд вважає доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01.06.2008 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, оскільки в них було наявне спільне господарство, спільний сімейний бюджет, вони спільно витрачали грошові кошти, тобто між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с. 19). За відомостями Димитровської державної нотаріальної контори, заповітів від його імені не посвідчувалось, 11.11.2016 року відкрита спадкова справа № 271/2016 за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини, наявна відмова ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (а.с. 64-66).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, автомобіль «ВАЗ 211540-110-32», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 належить ОСОБА_4, зареєстрований 05.07.2011 року на підставі довідки-рахунку КІМ-750331 від 01.07.2011 року (а.с. 5). Звітом № 161223-012 від 23.12.2016 року, виконаним ТОВ «Агентство оцінки «Грош цена», визначено, що вартість вказаного автомобіля станом на дату оцінки складає 67581,00 гривня, вартість ? частини автомобіля - 33790,50 гривень (а.с. 6-14).

Тобто, вказаний автомобіль набутий ОСОБА_4 в період його фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1

Згідно з положеннями ст. 74 СК України та роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Позивач стверджує, що автомобіль «ВАЗ 211540-110-32», 2011 року випуску, купувався нею та ОСОБА_4 за спільні кошти і належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки судом встановлено, що вищевказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 в період фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1, що визнали відповідачі і підтвердили свідки, суду не надано доказів укладення письмового договору між вказаними особами щодо визначення правового режиму майна, набутого ними під час спільного проживання, тому вимога про визнання спільною сумісною власністю спірного автомобілю є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже позивач має право на ? частину належного їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності автомобілю.

Що стосується вимоги позивача визнати також і за померлим ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля, то ця вимога не може бути задоволена судом з огляду на те, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Виходячи з обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд констатує, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не визнаючи позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину автомобіля, не довели суду своїх заперечень та не надали жодних доказів на їх підтвердження.

Керуючись ст.ст. 1,4,10,15,57,60,61,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.60,61,63,70 СК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину спільного майна за кожним - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 01.06.2008 року і по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати автомобіль «ВАЗ 211540-110-32», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля «ВАЗ 211540-110-32», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова