Справа № 134/194/17 Провадження № 22-ц/772/3030/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Крижопільська селищна рада Крижопільського району Вінницької області, Служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановила:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу 08 жовтня 2014 року ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_4 добровільно вибули зі спірної квартири на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживають по сьогоднішній день. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою, забезпечити вільний доступ до цієї квартири та передати ключі від вхідних дверей. Вказане рішення суду було виконано 17 березня 2016 року, незважаючи на це, відповідачі в квартиру не вселилися та проживають в іншому місці. На підставі статей 71, 72 ЖК УРСР просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі № 35 по вул. Кароля Вишневського (колишня Крупської), 15 в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640-00 грн., що складаються із сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, визнавши ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на порушення норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити або залишити без розгляду позовну заяву, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 апеляційну скаргу відповідача підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив, просив суд її відхилити.

ОСОБА_4, який 09 грудня 2017 року досяг повноліття, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені чином.

Від Служби у справах дітей Крижопільської райдержадміністрації Вінницької області надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в звязку з відсутністю останньої за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин більше шести місяців з часу виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року. Водночас з урахуванням приписів Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», якими гарантовано правовий захист прав дітей та право дітей-членів сімї наймача користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, відмовив у задоволенні вимог про визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо права користування квартирою №35 в будинку № 15 по вул. Кароля Вишневського (колишня вул. Крупської) в смт. Крижопіль Віннницької області, які неодноразово були предметом розгляду в судовому порядку.

Зокрема, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 85 від 26 жовтня 2015 року «Про повторну видачу ордера на жиле приміщення». Визнано недійсним ордер № 838 від 26 жовтня 2015 року.

Вказаними рішеннями встановлено, що 30 грудня 1991 року ОСОБА_7 із сімєю у складі 4 чоловік було видано ордер № 336 на житлове приміщення-квартиру №35 в будинку № 15 по вул. Крупської в смт. Крижопіль Віннницької області. В ордері зазначені члени сімї: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

З 15 червня 1999 року в даній квартирі була зареєстрована позивач ОСОБА_3, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 03 червня 1999 року по 08 жовтня 2014 року.

Від шлюбу з ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради №132 від 29 травня 2003 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 та 11 липня 2003 року видано свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4 в рівних частках.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області №132 від 29 травня 2003 року в частині про безоплатну передачу ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 і визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17 червня 2015 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Вінницької області від 29 травня 2015 року №40, квартира АДРЕСА_4 перебуває в комунальній власності Крижопільської селищної ради.

Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 85 від 26 жовтня 2015 року повторно видано ОСОБА_7 та членам її сімї, синам ОСОБА_2 і ОСОБА_8 ордер на жиле приміщення №838 - квартиру АДРЕСА_5, що перебуває в комунальній власності Крижопільської селищної ради в звязку з тим, що вона є єдиним квартиронаймачем згідно ордера № 336 від 30 грудня 1991 року.

Згідно з довідкою № 2797 від 02 червня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області у квартирі АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2А, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що повторна видача ордеру за наявності попередньо виданого ордеру не передбачена, при цьому, зважаючи на те, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ордер видано на зайняте приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, в користуванні квартирою №35 по вул. Крупської №15 в смт. Крижопіль, забезпечити вільний доступ до цієї квартири та передати ключі від вхідних дверей.

Цим рішенням встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що було підставою неодноразових звернень ОСОБА_3 до правоохоронних органів та суду, а також встановлено створення ОСОБА_2 ОСОБА_3 та неповнолітньому сину ОСОБА_4 штучних перешкод у користуванні квартирою.

17 березня 2016 року це рішення було виконане шляхом передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 одного ключа від вхідних дверей замка спірної квартири, що підтверджується актом державного виконавця ВДВС Крижопільського РУЮ у Вінницькій області Палагній І.С. від 17 березня 2016 року, складеного за участі державного виконавця, понятого ОСОБА_11, сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також представника ОСОБА_3 ОСОБА_12

Висновки про задоволенням вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції мотивував тим, що з березня 2016 року відповідач проживає за іншою адресою, а саме по вул. Соборна, 24/29 смт. Крижопіль Крижопільського району, що було підтверджено показами ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_12, актами, складеними мешканцями будинку №15 по вул. К. Вишневського, які суд визнав належними та достатніми для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Право на звернення з таким позовом мають особи, яким належить право постійного користування цим жилим приміщенням (наймач, члени сімї наймача), в тому числі і ті з них, які зберігають це право як тимчасово відсутні.

Як уже було встановлено, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у спірній квартирі, а тому на рівні з власником та іншими законними користувачами квартири має право на захист своїх прав на це житло, зокрема на звернення з позовом, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Згідно з розясненнями, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Так, згідно з висновком Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 18 березня 2016 року про результати розгляду звернення ОСОБА_3 встановлено, що 17 березня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на ґрунті раніше неприязних відносин виникла суперечка, під час якої ОСОБА_2 вчинив щодо останньої дрібне хуліганство, а саме погрожуючи фізичною розправою, шарпаючи за верхній одяг. Вирішено винести ОСОБА_2 офіційне застереження та притягнути до відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Судом першої інстанції цей висновок не було прийнято до уваги як доказ поважності причин відсутності відповідача за місцем проживання більше шести місяців, оскільки постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Водночас судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що підставою для закриття провадження було відсутність в діях ОСОБА_2 обовязкових ознак, які характеризують обєктивну сторону дрібного хуліганства, а саме висловлювання нецензурною лайкою мало місце у квартирі по вул. К. Вишневського, 15/35, що не є громадським місцем, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП, а не самої події.

Також, 29 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з повідомленням про те, що в одній із кімнат квартири АДРЕСА_7 відсутній замок, який вона раніше встановлювала, що підтверджується висновком Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 30 травня 2016 року.

27 березня 2017 року ОСОБА_3А . звернулася з позовом до Крижопільської селищної ради про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_10 з квартири з підстав, передбачених ст. 116 ЖК УРСР.

ОСОБА_3 додані до апеляційної скарги акти обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_4 за адресою вул. К. Вишневського, 15/35, складені Службою у справах дітей Крижопільської райдержадміністрації Вінницької області від 22 травня 2017 року, 25 липня 2017 року, 29 вересня 2017 року, якими зі слів неповнолітнього ОСОБА_4 встановлено, що із батьком він не підтримує стосунки, має лише один ключ від верхнього замка, тобто доступу до квартири не має. На момент обстеження двері квартири ніхто не відчинив.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 діяла також як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4, проте була відсутня в судових засіданнях, в звязку з чим не змогла реалізувати повноцінний захист прав та інтересів неповнолітнього, колегія суддів визнала причини неподання цих доказів до суду першої інстанції поважними, та досліджує їх у сукупності з іншими доказами у справі.

Акти обстеження умов проживання від 23 жовтня 2017 року та 01 листопада 2017 року колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони складені вже після ухвалення рішення суду першої інстанції, а тому і не могли бути предметом дослідження.

Таким чином, викладені обставини, підтверджені доказами, які оцінені в їх сукупності та взаємозвязку, дають підстави для висновку, що причини відсутності ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_8 понад шість місяців з дня виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року є поважними, зумовлені тривалими неприязними стосунками з позивачем у справі ОСОБА_2, який перешкоджає вільному доступу відповідачів до квартири та створює умови, які утруднюють спільне проживання.

Дії відповідача підтверджують, що остання не втратила інтересу до спірного житла, і спрямовує свої дії на захист прав та прав сина ОСОБА_4 на це житло.

Виходячи з чого, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають встановленим обставинам справи, доводи ОСОБА_2 про наявність підстав, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням спростовані належним та допустимими доказами у справі, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині задоволення вимог до ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову до неповнолітнього ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно керувався нормами Конвенції ООН про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства».

Незважаючи на те, що суд першої інстанції застосував норму, яка не поширюється на спірні правовідносини - ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і соціального захисту безпритульних дітей», якою передбачено надання попереднього дозволу органу опіки і піклування для вчинення правочинів щодо нерухомого майна неповнолітнього, однак це не призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог до ОСОБА_4

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки ОСОБА_2 вже звертався з таким позовом до ОСОБА_3, який вирішено рішенням Апеляційного суду Вінницької області 15 лютого 2016 року не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення або ухвала суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підставою цього позову є відсутність відповідачів понад строки, встановлені ст. 71 ЖК без поважних причин за місцем проживання з березня 2016 року (часу виконання рішення суду від 15 лютого 2016 року), тоді як предметом позову ОСОБА_2 від 15 квітня 2015 року, який був вирішений Апеляційним судом 15 лютого 2016 року, було визнання особи такою, що втратила право користування житлом, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відповідно до ст. 107 ЖК УРСР з підстав вибуття відповідача на інше місце проживання після розірвання шлюбу у 2014 році.

Тобто рішення у справі ухвалено з приводу спору про інший предмет і з інших підстав.

Також відсутні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, передбачені ст. 207 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року в частині задоволення позову, стягнення судового збору скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_13

Судді: /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

Згідно з оригіналом: