АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі ТОВ «Авто Просто») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2009 року між товариством та ОСОБА_2 була укладена угода та підписані додатки 1, 2, які є невідємними частинами угоди з метою придбання автомобіля марки «Chevrolet EPICА» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Угода укладена в рамках створеної ТОВ «Авто Просто» в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені угодою, забезпечують кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. ОСОБА_2, належним чином виконуючи умови угоди, на асигнаційному акті від 28 квітня 2011 року отримав право на отримання автомобіля, тобто в травні 2011 року він отримав автомобіль марки «Chevrolet EPICА», 2010 року випуску, та зареєстрував його на своє імя в Дніпропетровському реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. ОСОБА_2 в свою чергу зобовязався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручителі зобов'язалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідачі свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на липень 2014 року становить 114 099 грн 20 коп.

З урахуванням зазначеного, ТОВ «АвтоПросто» просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за угодою від 24 грудня 2009 року в розмірі 114099 грн. та судові витрати в сумі 1140 грн. 99 коп.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що кредитор порушив строк предявлення позову до ник як поручителів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» задоволено частково та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою від 24 грудня 2009 року у розмірі 114 099 грн 20 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено та визнано договір поруки, укладений 17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4, припиненим.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авто Просто» просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення цим вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Авто Просто» в частині стягнення на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованості з відповідача та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4В до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції застосував строки позовної давності, вважав, що вимоги позивача до поручителів про погашення заборгованості були предявлені поза межами передбаченого законом шестимісячного строку.

Проте з цими висновками суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 24 грудня 2009 року ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 була укладена угода з додатками № 1 і № 2, з метою придбання автомобіля марки «Chevrolet EPICА» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак» (Т.1 а.с. 7), а в подальшому ОСОБА_2 отримав автомобіль марки «Chevrolet ЕРІСА», 2010 року випуску, та зареєстрував його на своє імя в Дніпропетровському реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (Т.1 а.с. 15).

17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4В було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручителі зобовязалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з угоди від 24 грудня 2009 року як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (Т.1 а.с.12).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на липень 2014 року існує заборгованість позичальника за вказаною угодою у розмірі 114 099 грн, яка відповідачами не оспорювалась.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів, а статтею 526 ЦК України передбачено, що має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також зазначено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Отже, порука це строкове зобовязання і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, до правовідносин поруки положення ЦК України про позовну давність не застосовуються, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, норма ч.4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, тобто таким строком договору є саме строк договору поруки.

Як вбачається з з матеріалів справи, та зазначалося вище, 17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4В було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручителі зобовязалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з вищевказаної угоди, а відповідно до п. 4.4 цього договору поруки строк дії даного договору встановлено до 31 грудня 2022 року.

Крім того, як встановлено розрахунком платежів та відповідно не заперечувалося сторонами, відповідач ОСОБА_2 останній платіж за угодою від 24 грудня 2009 року здійснив у квітні 2013 року, а позивач у липні 2014 року направив вимогу до боржника та поручителів про погашення у повному обсязі заборгованості в сумі 114099 грн. 20 коп., а до суду позивач звернувся у грудні 2014 року (Т.1 а.с. 14, 19-24), у звязку з чим договір поруки не є припиненим, оскільки позивачем дотримано всіх строків за договором.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Що стосується суми заборгованості, то колегія суддів вважає, що відповідачі свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої становить 114099 грн 20 коп. та ця сума підтверджується матеріалами справи, а також залишається не сплаченою, за таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, понесений позивачем при розгляді цієї справи судом в сумі 2530 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ «Авто Просто» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1), ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» () заборгованість за Угодою №210064 від 24 грудня 2009 року в розмірі 114 099 грн. 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1), ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» () з кожного в рівних частках судовий збір у сумі по 843 грн. 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7