№ 336/5824/16-ц
пр. № 2-п/336/21/2017
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі представника відповідача адвоката ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_3 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 року в ході заочного розгляду справи задоволено позов ОСОБА_2С до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 2000 гривень, починаючи з 30.09.2016 року до повноліття дітей.

Відомості про отримання відповідачем копії рішення суду в установленому порядку до 03.02.2017 року в матеріалах справи відсутні, тож суд виходить з того, що рішення суду отримане відповідачем ОСОБА_3 03.02.2017 року.

13.02.2017 року до суду відповідачем ОСОБА_3 направлена заява про скасування заочного рішення суду. Як зазначено в заяві, відповідач не зявлявся до суду у звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Рішення суду вважає незаконним внаслідок того, що судом не було враховано, що він не працює, не має доходів та перебуває на утриманні своєї матері, тож стягнення з нього аліментів саме у такій сумі, на думку відповідача, є безпідставним, оскільки він згоден на стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача заяву підтримав на вказаних в заяві підставах, вказавши додатково, що протягом значної частини 2016 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні, а на цей час перебуває поза межами України у звязку з лікуванням в іншій державі. Неявка його до суду була пов'язана саме з перебуванням його на стаціонарному лікуванні. Оскільки ОСОБА_3 не має заробітку, тож стягнення з нього аліментів у сумі, визначеній судом, на переконання представника відповідача, є безпідставним.

Заявник відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, з пояснень його представника через перебування поза межами України.

Позивач в судовому засіданні заперечувала проти скасування заочного рішення суду, посилаючись, що про місце та час розгляду справи відповідач був повідомлений, а стягнута сума аліментів не перевищує розумних потреб.

При вирішенні заяви про скасування заочного рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню лише за наявності спільно двох умов: якщо відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин та якщо судом встановлено, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 про місце та час розгляду справи сповіщався в установленому ЦПК України порядку судовою повісткою, направленою за адресою його зареєстрованого та фактичного проживання 25.10.2016 року (а.с. 19-20) (повідомлення про необхідність отримання рекомендованої кореспонденції залишалось ОСОБА_3 26.10.2016 року), натомість причини неотримання ОСОБА_3 судової повістки пов'язані з неявкою відповідача для отримання поштової кореспонденції, адже з наданої довідки вбачається, що в період часу з 25.10.2016 року по 30.10.2016 року ОСОБА_3 на лікуванні не перебував, тож перешкод для отримання кореспонденції не мав.

Інших причин неотримання судової повістки, окрім перебування на лікуванні, ОСОБА_3 у заяві не зазначає.

Таким чином суд не може погодитись з тим, що ОСОБА_3 не був сповіщений в установленому порядку про місце та час розгляду справи, а також, відповідно, не мав можливості повідомити суду про наявність поважних причин для неявки в судове засідання.

Крім того, обовязковою умовою для скасування заочного рішення є встановлення судом того, що докази, на які відповідач посилається, мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Натомість відповідач, окрім копії трудової книжки, на будь-які докази не посилається, а з наданої копії трудової книжки вбачається лише, що у 2013 році він був звільнений з посади за власним бажанням.

У звязку з тим, що суду надано копію лише 1, 6 та 7 сторінок трудової книжки відповідача, суд не може констатувати, що після звільнення у жовтні 2013 року з роботи ОСОБА_3 не працював і в подальшому.

При цьому при дослідженні змісту рішення суду вбачається, що суд, стягуючи з ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі, саме і виходив з того, що платник аліментів не має регулярного доходу.

При цьому відповідачем не надано суду і доказів того, що він взагалі не має будь-якого доходу та не має змоги сплачувати аліменти у сумі, визначеній судом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, оскільки, неповідомлення відповідача про перебування на лікуванні в день проведення судового засідання відбулось виключно через те, що ОСОБА_3 не отримував поштових відправлень, бо за ними не з'являвся, адже у вказаний період часу, коли такі повістки мали б йому вручатись, на лікуванні не перебував, а також у звязку з тим, що докази, надані відповідачем, не спростовують правильність висновків суду та законність ухваленого рішення.

Отже оскільки передбачених ст. 232 ч. 1 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення не встановлено, заява відповідача задоволенню не підлягає. Суд вважає за потрібне роз'яснити відповідачеві можливість оскарження рішення суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 231, 293 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Дацюк