Справа № 161/1845/16-ц
Провадження № 2/161/6/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О, при секретарі Кубяк О.В., за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивує тим, що 23 серпня 2015 року у віці 72 роки померла її мати ОСОБА_8 в якої було троє дітей: вона ОСОБА_5 та її сестри ОСОБА_2, ОСОБА_4 В жовтні 2015 р. позивач звернулась до Першої Луцької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналась що її мама 25.12.2013 р. склала заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 22, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Коцько заповіла її сестрі ОСОБА_2, належну їй земельну ділянку для садівництва площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: Луцький район, с. Баїв її сестрі ОСОБА_4 та належну їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,6154 га, що знаходиться в Володимир Волинському районі на території Хобултівської сільської ради, а також грошові вклади, що знаходяться в ВАТ Ощадбанк їй ОСОБА_5 Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4-96.

04.06.2015 р. її мама повторно звернулась до Першої Луцької державної нотаріальної контори в якій державним нотаріусом ОСОБА_9 було посвідчено заповіт згідно якого земельну ділянку площею 2,6154 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хобултівської сільської ради заповіла ОСОБА_10 та їй ОСОБА_5 в рівних частинах. 04.02.2007 р. мама впала на вулиці, отримала черепно мозкову травму та була доставлена до нейрохірургічного відділення Луцької міської клінічної лікарні. Під час обстеження в неї була виявлена гостра півкулева судбуральна гематома зі зміщенням середніх структур вправо до 2 см.

ЇЇ мати неодноразово змінювала заповіти, а тому вважає, що на момент вчинення заповіту від 25.12.2013 р. № 4-96 вона не розуміла змісту вчиненого документу.

На підставі викладеного, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посвідчений 25.12.2013 р. державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі та визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посвідчений 25.12.2013 р. державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, оскільки спадкодавець в момент його вчинення не розуміла змісту даного документу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Суду пояснили, що захворювання спадкодавиці ОСОБА_8 жодним чином не були повязані з будь якими психічними розладами, а також вона ніколи не перебувала у стані здоровя, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Вела активний спосіб життя та майже до моменту смерті працювала. Крім того, згідно даних журналу довідкового бюро та картотеки Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька на обліку та лікуванні ніколи не перебувала.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася.

Дослідивши письмові матеріали справи, копію спадкової справи № 338/2015, відкритої за фактом смерті ОСОБА_8, висновок судово психіатричного експерта № 2 від 14.12.2016р., заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 2 статті 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2015 року померла мати сторін ОСОБА_8 (а.с. 4 ). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_625 грудня 2013 року, спадкодавець ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 22, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Коцько - ОСОБА_2; належну їй земельну ділянку для садівництва площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: Луцький район, с. Баїв заповіла ОСОБА_4 та належну їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,6154 га, що знаходиться в Володимир Волинському районі на території Хобултівської сільської ради, а також грошові вклади, що знаходяться в ВАТ Ощадбанк ОСОБА_5 (а.с. 6). Також із заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_9 Луцької державної нотаріальної контори 24 червня 2015 року, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,6154 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хобултівської сільської ради заповіла ОСОБА_10 та позивачу ОСОБА_5 в рівних частинах кожному (а.с. 7 ).

Відповідно до ст.ст. 1233-1234, 1248 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на нього має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і здійснюється нею особисто.

Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Про відповідність волі ОСОБА_8 її волевиявленню, відображеному в оспорюваному заповіті від 25.12.2013 р., свідчать наступні докази.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про Нотаріат» обовязком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі, заповіту значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України «Про нотаріат», які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

В судовому засіданні встановлено, що в оспорюваному заповіті від 25.12.2013р. ОСОБА_8, окрім власноручного підпису та власноручного напису свого прізвища, імені та по батькові, міститься також власноручний напис Заповідача, що: «заповіт прочитаний нею в голос і власноручно підписаний». Отже, враховуючи рукописний текст (почерк) Заповідача у заповіті, встановлено, що особа, яка здійснила підпис та написи у заповіті не перебувала у незвичайному стані (а.с. 6).

Також, судом встановлено, що оспорюваний заповіт був складений з особистої волі ОСОБА_8 та нотаріально посвідчений, під час посвідчення заповіту, нотаріусом було перевірено обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_8

Вищезазначені обставини підтверджуються та встановлені судом з письмових матеріалів справи, а саме: виписки з історії хвороби № 2062 Луцької міської клінічної лікарні за період лікування з 04.02.2007 р. по 16.02.2007р., діагноз: ЧМТ. Забій головного мозку. Лівобічна субдуральна гематома. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 11); виписки № 5792 Луцької міської клінічної лікарні за період лікування з 31.03.2012р. по 12.04.2012р., діагноз: множинна мієлома. Вторинна гіпсохромна анемія. Пневмонія не госпітальна з локалізацією в н/частці правої легені (а.с.12), консультаційних висновків спеціалістів Волинської обласної клінічної лікарні від 06.08.2013 р., від 30.09.2013р. та від 05.03.2015р. з діагнозом: множинна мієлома ст. ІІ, ІХС, гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с.13, 14, 16), епікризом № 6179 ВОКЛ (а.с. 15 ), виписки № 14132 з медичної карти стаціонарно хворого ОСОБА_8 з діагнозом: множинна мієлома ст. ІІІ. Інтоксикаційний синдром. Поліорганна недостатність. Анемія. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Миготлива аритмія (а.с. 17), повідомлення КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» від 29.02.2016 № 336/2.8.16 (а.с. 41 - 42), повідомлення КЗ «Луцький центр первинної медико санітарної допомоги № 3» від 02.03.2016 № 1.6/116 (а.с.44 - 46), повідомлення Волинської обласної клінічної лікарні від 07.03.2016 р. № 474/2.10.16 (а.с. 48).

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11, яка в судовому засіданні пояснила, що вона являється сусідкою сторін. Покійна ОСОБА_8 перебувала у хороших відносинах з дочками, хворіла в останні роки життя, проте її хвороба не була повязана з розладами зі сторони психіки, які б могли впливати на її можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Покійна розповідала їй, що спочатку написала заповіт на трьох дівчат, а пізніше переробила його тільки на старшу дочку ОСОБА_13, яка постійно з нею проживала та допомагала їй в побуті. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 стверджувала, що ОСОБА_8 була в хороших, дружних відносинах зі своїми дочками. Про хворобу ОСОБА_8 свідок знала, проте якихось психологічних розладів у неї не помічала, вона працювала майже до останніх років свого життя.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Для визначення стану ОСОБА_8 на момент складання заповіту від 25.12.2013р. ухвалою суду від 31 березня 2016 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

12 січня 2016 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 2 від 14.12.2016 року Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцьк.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 2 від 14.12.2016 року, на основі проведених експертами досліджень з застосуванням системного, методу експертної оцінки медичної документації, клініко психопатолічного методу, клініко анамнестичного методу, методу клінічної реконструкції та експертного методів, з врахуванням анамнестичних даних не виявили, в наданих матеріалах, даних за наявні в неї суттєві розлади зі сторони психіки, які б могли впливати на її можливість розуміти значення своїх дій та керувати. Тому, комісія прийшла до заключення, що ОСОБА_8 могла розуміти значення своїх дій та могла керувати ними під час складення та підписання заповіту посвідченого 25.12.2013 р. державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4-96 (а.с. 92 -96).

Згідно ст. 1234 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як односторонній акт, заповіт має відповідати загальним умовам укладення угод. Зокрема, згідно ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, в судовому засіданні не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що під час складення заповіту від 25.12.2013р. ОСОБА_8 не розуміла змісту вчиненого документу, а тому суд прийшов до висновку, що в момент його укладення ОСОБА_8 розуміла значення своїх дій та керувала ними, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, а тому позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 225, 1233, 1234, 1235, 1247 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про практику у справах про спадкування», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_14