АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/212/16-ц Головуючий в І інстанції: Ус О.В.
Провадження №22-ц/791/546/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що межа між належною їй земельною ділянкою по вул.Шмідтів,141 та сусідньою земельною ділянкою, якою користується відповідачка, проходить по стіні належної їй будівлі літньої кухні. Для обслуговування зазначеної будівлі їй необхідно потрапити на сусідню земельну ділянку, але відповідачка не дає їй це зробити. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просила встановити за нею право безоплатного земельного сервітуту з правом доступу один раз на рік протягом 3 днів у липні місяці кожного року на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні відповідачів за адресою: вул..Шмідта,139 для обслуговування належних їй будівель, які є в той же час межовими знаками, а саме від позначки № 4 на плані земельної ділянки вглиб території відповідачів шириною 1 метр до позначки № 2, що є об'єктам КЖ та КН, а саме об'єктом літера Г-1 довжиною 13,02 м. (5,28+7,74), необхідної для виконання робіт з обслуговування вказаних будівель та облаштування відмостки шириною 0,5 метра з метою подальшого руйнування будівель, при цьому з метою якнайменше створювати незручності відповідачам, зобов'язати її облаштувати на відрізку межі 4,24 м. (відстань від житлового будинку літера Б-1 та підсобного приміщення літера Г-1) хвіртку з металевого кутника та сітки-рабиці, яка забезпечить прохід до зони проведення робіт з обслуговування будинку, збільшив розмір сервітутної ділянки на 4,24 кв.м за рахунок проходу до зони обслуговування.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2017 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 на підставі акта на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 0,0358 га за адресою: м.Херсон, вул..Шмідта,141 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.5). ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належить житловий будинок №139 по вул..Шмідта у м.Херсон на земельній ділянці площею 432,2 кв.м.

Земельні ділянки сторін розділяє огорожа з бутового каміння, збудована на початку ХХ століття довжиною 13 м і товщиною 30-45 см, яка знаходиться у напівзруйнованому стані.

Апеляційний суд Херсонської області в рішенні від 30 листопада 2010 року (а.с.15-16) прийшов до висновку, що спірна у справі огорожа між домоволодіннями розташована саме на земельній ділянці №139.

З технічного паспорту на житловий будинок №141 вбачається, що кухня за літ. Г-1 розміром 4,6 м на 13,0 м знаходиться на межі з домоволодінням, що розташоване по вул..Шмідта,139 (а.с.59 зв.).

Під час розгляду справи в апеляційному суді, позивачка ОСОБА_2 пояснила, що їй необхідний прохід до зовнішньої стіни сараю і цей прохід, на її думку, цілком можливо зробити шляхом встановлення сервітуту через земельну ділянку відповідача, оскільки їй незручно добиратися до свого сараю з іншого боку.

ОСОБА_4 заявила, що на земельній ділянці, яку просить надати їй позивачка, у неї розташовані багаторічні ягідні насадження та інші культури і встановлення сервітуту буде обтяжливим для неї та буде порушувати її право власності на землю, тим більше, що у позивача, на її думку, є інший спосіб проходу до свого сараю, який взагалі не зачіпає ні чиїх інтересів.

Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч.3ст.402 ЦК України, позивачка мала підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

Згідно зі ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.1, 2 ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7,пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК, ч.1 ст.101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, п.6 ч.1 ст. 406 ЦК)

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст.ст.10,60 ЦПК України закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довела суду та не надала доказів того, що умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення її потреби щодо обслуговування стіни будівлі у інший спосіб, а спосіб здійснення сервітуту є .найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд неповно з'ясував обставини необхідності встановлення саме запропонованого позивачем сервітуту без проведення експертизи не заслуговують на увагу так, як позивачем не доведено та відсутні такі докази в матеріалах справи, що запропонований позивачем варіант встановлення земельного сервітуту є єдиним можливим варіантом, відповідає Державним будівельним нормам України та є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово за приписами ч.4 ст.10 ЦПК України тричі в судовому засіданні 25 жовтня 2016 року та в судовому засіданні 23 січня 2017 року із занесенням до журналу судового засідання розяснювалося право заявлення клопотання про призначення земельно-технічної експертизи. Проте позивач та її представник вважали призначення експертизи недоцільним, а докази надані ними достатніми.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та їх оцінкою, і як такі, що висновків суду не спростовують, колегією суддів до уваги не приймаються.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1