Провадження № 2/428/579/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьк цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання об'єктами спільної сумісної власності та поділ майна, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання об'єктами спільної сумісної власності та поділ майна. Після неодноразових уточнень в ході розгляду справи заявлених вимог просив: встановити факт того, що ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з 14.05.2001 року по 04.03.2004 року; визнати ОСОБА_4 забудовником 1/2 частки недобудованого (не введеного в експлуатацію) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, що складається, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації станом на 01.04.2016 року, з: А1Ж- житловий будинок, а - ганок, С - сарай, Д - сарай, Г - гараж, П - погріб, В - літня кухня, М - навіс, Л - сарай, К - сарай, И - сарай, П1 - погріб, Н2 - навіс, Н1 - навіс, 3 - сарай, У - вбиральня, Е - сарай, Н - навіс, №1 - ворота, №3 - огорожа, №4 - вигрібна яма, №5 - колодязь, №6 - колодязь, №7 - колодязь; визнати об'єктами спільної сумісної власності між ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1), та відповідачем, ОСОБА_5 (і.п.н. НОМЕР_2), наступне майно: гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_5; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску; земельна ділянка площею 0,4261 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4; матеріали, конструктивні елементи, обладнання тощо, які були використані у будівництві (створенні) недобудованого (не введеного в експлуатацію) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, що складається, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації станом на 01.04.2016 року, з: А1Ж- житловий будинок, а - ганок, С - сарай, Д - сарай, Г - гараж, П - погріб, В - літня кухня, М - навіс, Л - сарай, К - сарай, И - сарай, П1 - погріб, Н2 - навіс, Н1 - навіс, 3 - сарай, У - вбиральня, Е - сарай, Н - навіс, №1 - ворота, №3 - огорожа, №4 - вигрібна яма, №5 - колодязь, №6 - колодязь, №7 - колодязь; поділити майно, що є ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1), та відповідача, ОСОБА_5 (і.п.н. НОМЕР_2), спільною сумісною власністю визнавши за ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1), право власності на 1/2 ідеальну (без виділення в натурі) частку та визнати за відповідачем, ОСОБА_5 (і.п.н. НОМЕР_2), право власності на 1/2 ідеальну (без виділення в натурі) частку наступного майна: гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_5; квартира, який розташована за адресою: АДРЕСА_2; автомобіль марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску; земельна ділянка площею 0,4261 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4; матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо які були використані у будівництві (створенні) недобудованого (не введеного в експлуатацію) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_4, що складається, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації станом на 01.04.2016 року, з: А1Ж- житловий будинок, а - ганок, С - сарай, Д - сарай, Г -гараж, П - погріб, В - літня кухня, М - навіс, Л - сарай, К - сарай, И - сарай, П1 - погріб, Н2 - навіс, Н1 - навіс, 3 - сарай, У - вбиральня, Е - сарай, Н -навіс, №1 - ворота, №3 - огорожа, №4 - вигрібна яма, №5 - колодязь, №6 -колодязь, №7 - колодязь. Стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 грн.; сплачені витрати на проведення інвентаризації домоволодіння.

В обґрунтовування своїх позовних вимог вказав, що у 1987 році було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, який було формально розірвано 14.05.2001 року (у зв'язку з фінансовими негараздами відповідача), але вони продовжували проживати разом як чоловік та дружина. Вони постійно проживали разом, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, в будь-якій життєвій ситуації морально та матеріально підтримували один одного. 04.03.2004 року, продовжуючи спільно проживати, вони з відповідачем повторно уклали шлюб, який було розірвано 19.11.2012 року на підставі рішення суду. У 2002 році (в період сумісного проживання як чоловіка та дружини) ними спільно було вирішено купити за спільні кошти домоволодіння у с.Смолянинове Новоайдарського р-ну, щоб разом до нього переїхати та спільно проживати. При цьому вони разом знайшли прийнятне домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4. На купівлю вказаного домоволодіння ними було спільно витрачено належні позивачу кошти у сумі еквівалентній 3000,00 доларів США. Саме таку суму було передано відповідачем колишньому власнику домоволодіння. Особисто при укладенні договору позивач не був присутнім, повністю довіряючи відповідачу у цьому питанні. Вважав, що договір вона оформить на них обох, чи у крайньому випадку на себе. З тих пір, він не дивився на документи та не цікавився ними, повністю довіряючи своїй дружині. Виявилося, що відповідач оформила перехід права власності від колишнього власника домоволодіння шляхом укладення договору дарування, але тільки на себе. Відразу після купівлі домоволодіння вони з відповідачем за спільні кошти почали розбудовувати це домоволодіння, бо разом у ньому проживали та мали намір проживати й далі. Цінність житлового будинку істотно збільшилася внаслідок та за рахунок спільних трудових та грошових витрат, а саме: збільшився його розмір та вартість внаслідок добудови та ремонту. Значно збільшилися житлова та загальна площа житлового будинку. На прибудинковій території були збудовані будівлі та споруди, яких не існувало на момент укладання договору дарування. Зазначене підтверджується технічними паспортами, які надавалися. Право власності на будинок зареєстровано за відповідачем. Однак, він вважає, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є їхньою спільною сумісною власністю. Вартість домоволодіння у зв'язку із перебудовою значно збільшилася. Домоволодіння купувалося в період, коли вони з відповідачем проживали однією сім'єю, як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу - в період з 14.05.2001 по 04.03.2004 року. Оскільки встановлення цього факту має значення для вирішення спору, то має вирішуватися одночасно зі спором про право. Відповідач не бажає добровільно визнавати його права на частку у домоволодінні, стверджуючи те, що оскільки право власності зареєстроване за нею, то це тільки її власність і позивач не має ніяких прав на нього.

04.03.2004 року, продовжуючи спільно проживати, вони з відповідачем повторно уклали шлюб.

Після укладення повторного шлюбу, ним та відповідачем за спільні кошти було куплено наступне майно: 11.10.2007 року був куплений гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_5; 18.10.2007 року була куплена квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3; у 2008 році був куплений транспортний засіб - автомобіль марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску. Усе зазначене майно відповідач зареєструвала тільки на себе. Також, в період шлюбу, відповідач оформила право власності на земельну ділянку під домоволодінням площею 0,4261 га - на підставі Рішення Смолянинівської сільської ради №10/12 від 31.03.2004 року. Таким чином, зазначена земельна ділянка є також спільною сумісною власністю, бо вона була оформлена в період шлюбу та на належне домоволодіння, тобто нерозривно пов'язане із самим домоволодінням.

Відповідач, як було зрозуміло з її слів, не визнає його права власності на половину спірного майна, а також чинить перешкоди у користуванні майном, не надає документів для закріплення за собою права власності на 1/2 частку майна, чим порушує його майнові права на сумісну власність, не визнаючи їх.

Також, в процесі судового розгляду виявилося, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4, було реконструйовано, але після завершення реконструкції не введено в експлуатацію.

Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надавши суду через представника заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники позивача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві та уточненнях, просили заявлені вимоги, з урахуванням уточнень, задовольнити в повному обсязі. На даний час позивач ділити майно внатурі не бажає, кошти на депозитний рахунок не вносив.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності. Раніше в судовому засіданні, позовні вимоги визнала частково, пояснила, що вона ніколи не заперечувала, що майно, а саме: квартира, гараж та автомобіль, що були придбані у період шлюбу, - є спільною сумісною власністю, пропонувала відповідачу вирішити питання поділу цього майна добровільно, однак він відмовлявся. Жодних перешкод у користуванні цим майном не чинила, майнові права на спільну сумісну власність не порушувала, та визнавала їх.

Також пояснювала, що в період з 14.05.2001 по 04.03.2004 року вона з позивачем спільно не мешкала. 10.08.2001 року уклала шлюб з ОСОБА_6 В період шлюбу 11.04.2002 року, вони придбали домоволодіння у АДРЕСА_4. Того ж року вони побудували надвірні побудови, а у 2003 році, за проектом, ОСОБА_6 перепланував весь дім. В той час вони проживали у с.Смолянинове, а позивач у м.Сєвєродонецьку з іншою жінкою. Шлюб з ОСОБА_6 вони розірвали 25.07.2002 року, оскільки їм постійно заважав позивач, влаштовував сварки. Однак, після розірвання шлюбу вони продовжили проживати разом. Втомившись від постійних сварок зі сторони позивача, вона 04.03.2004 року уклала з ним шлюб, сподіваючись, що він буде поводитись гідно. Разом прожили чотири місяці, після цього позивач пішов з дому і до 2006 року проживав у м.Щастя разом з іншою жінкою, поки та його не вигнала. Тоді він повернувся до м.Сєвєродонецька. 23.02.2006 року вона забрала позивача до с.Смолянинове. За рішенням Новоайдарського районного суду позивача було виселено з домоволодіння. Пізніше він виїхав до Росії та з 07.05.2015 року його оголошено у розшук. Вважає, що позовні вимоги, заявлені щодо домоволодіння у с.Смолянинове необґрунтовані, а також просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні раніше наданим поясненням відповідача, підтримала позицію відповідача щодо часткового визнання заявлених вимог, вказавши, що відповідач ніколи не заперечувала проти того, що квартира, автомобіль та гараж, що були придбані в період шлюбу є спільною сумісною власністю та сама пропонували добровільно поділити зазначене майно, але позивач не погоджувався. Позивач на отримання компенсації чи внесення коштів на депозитний рахунок не згодна. Щодо вимог в частині встановлення факту спільного поживання, а також визнання права власності та поділ домоволодіння в с.Смолянинове просила відмовити.

Свідок позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона працює у будівельній фірмі «Авалон». Позивач її батько, а відповідач - колишня дружина її батька. Позивач та відповідач одружилися 1987 року, а розлучилися 2012 року. Весь цей час вони спільно проживали, вона з ними спілкувалася. Вони приїхали до м.Сєвєродонецька у 1991-1992 роках. Проживали вони до 1997 року за адресою АДРЕСА_6. Коли батьки позивача померли, квартиру, гараж та дачу продали та купили квартири по АДРЕСА_7, та по АДРЕСА_8. Проживали постійно до 2001 року по АДРЕСА_8. Позивач казав, що вони збираються придбати земельну ділянку під будівництво будинку у с.Смолянинове. Відповідач казала, що вони з позивачем будуть купувати земельну ділянку разом з позивачем. Саме позивач їй казав, що вони придбали домоволодіння. Яким чином оформлено було домоволодіння їй невідомо. Вважає, що позивач та відповідач домоволодіння придбали за спільні кошти. Ціна якого складала 3000 доларів США. Після придбання домоволодіння, вони продовжували проживати по АДРЕСА_8. У домоволодіння на постійне проживання вони не переїздили. В липні 2007 року, сторони їй розповідали, що продали офіс відповідача, придбали квартиру та машину, а решту коштів витратять на перебудову будинку. Будівництвом будинку займалися наймані робітники. Її чоловік, в період липня-листопада 2007 року за проханням позивача, зварював сходи на другий поверх, утеплював фасад, проводив водопровід. Вперше вона бачила будинок у 2003-2004 році, ще до перебудови, будинок був дуже маленький, схожий на сарай. Перебудовували його у 2006-2007 роках. Про те, що відповідач проживала з іншим чоловіком їй невідомо. Витрачали кошти з продажу офісу-квартири, яку продали за 100000 доларів. Будівництвом, найманням робітників, розрахунками займався позивач. В той час позивач отримував військову пенсію, працював оцінювачем у фірмі «Дисконт», відповідач після продажу офісу не працювала. Про те, що сторони розлучалися та відповідач була у шлюбі з іншим чоловіком вона не знає, їй не казали. Про стан здоров'я та інвалідність відповідача їй відомо. Скільки було вкладено в перебудову грошей їй достеменно невідомо, але позивач казав, що вкладено більше 30000 доларів. Розлучилися у 2012 році оскільки зі слів позивача, син відповідача його бив, він три роки проживав у церкві. Про те що ,його виселяли за рішенням суду їй невідомо. Про те, що позивач у 1999-2000 роках проживав за адресою АДРЕСА_8/10 з іншою жінкою та про те, що батьки деякий час не мешкали разом їй невідомо. Коли сторони проживали у місті, була у них у гостях приблизно раз на три місяці, а в Смолянинове їздила через вихідні. Сторони проживали разом, як чоловік та дружина з 1987 до 2012 року, вели спільне господарство, позивач сплачував рахунки. В її розумінні спільне проживання - це проживання разом під одним дахом. У період з 2001 по 2007 роки позивач проживав у м.Сєвєродонецьку.

Свідок позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у с.Смолянинове. Позивача та відповідача знає приблизно з 2005 року, стосунки нормальні, добросусідські. Проживає постійно у с.Смолянинове з 2000 року, а будок придбали у 1990 році. Наприкінці 2001 року у листопаді вони оглядали будинок АДРЕСА_4, але їм сказали, що будинок хтось придбав. До 2004 року у будинку ніхто не проживав. Позивач разом з відповідачем переїхали до будинку у 2004 році. У 2005 році та пів року 2006 року вона не проживала у с.Смолянинове. На початку 2006 року з хатою нічого не робили. В середині 2006 року вони почали будівництво. У 2007 році розпочалося грандіозне будівництво після продажу офісу відповідача. Закінчили приблизно на початку 2008 року. У 2009-2011 роках сторони мали велике господарство. Після 2011 року відповідач продала господарство, так як вони посварилися та відповідач поїхала на пів року до міста, коли повернулася почалися свари, викликали майже щодня міліцію. Будівництво проводили наймані робітники. Позивач керував будівництвом, його поважали в селі. В результаті будівництва повністю перебудували дім, настроїли багато сараїв по обидві сторони. Хто розраховувався за роботу з робітниками їй невідомо. При проведенні інвентаризації БТІ у 2016 році вона присутня не була, але знає, що її проводили за ухвалою суду. Документи інвентаризації бачила, питала у техніка чому зазначені саме такі роки будівництва, їй відповіли, що зі слів володільця, але у дворі вона не була. Інвентаризацію проводив технік. Чи постійно сторони перебували у шлюбі, чи ні, їй невідомо, вони постійно були разом. ОСОБА_6 був прописаний у відповідача, вів асоціальний спосіб життя, від алкоголю були приступи епілепсії. Відповідач не могла його виписати, оскільки він загубив паспорт. З якого приводу його реєстрували невідомо. ОСОБА_6 вона жодного разу не бачила та не знає його, про нього їй відомо зі слів інших. Позивач залишив довіреність на її ім'я на якийсь мотоцикл, залізяччя, оскільки, вона в селі єдина порядна людина, не п'є.

Сідок позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він проживає у с.Смолянинове, з позивачем знайомий з 2004 року. Відносини товариські. Позивач проживав у АДРЕСА_4. У 2004 році вони проживали у маленькому будинку. Влітку 2006 року почали будівництво, та будували до 2008 року. Будувати він не допомагав так як у позивача працювали робітники. Окрім позивача на будівництві він бачив зята ОСОБА_10. Відповідача він бачив лише раз. Побудували новий будинок, гараж, господарські будівлі. Скільки було витрачено та чиї були кошти він не знає.

Свідок відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає у м.Сєвєродонецьку, він працював у 2003 році на будівництві у відповідача у с.Смолянинове. Вони пристроювали до будинку колони, робили кришу, перебудовували корівник, розбудовували, переносили двері. Працював він у бригаді з чотирьох чоловік. Домовлялися з відповідачем, позивача він не знає. За роботу сплачувала відповідач. Будували періодами, а не все одразу. Їм також допомагав чоловік на ім'я ОСОБА_6, який там жив, бачив там і дочку. Будинок був розміром великий, приблизно 8 на 8, з цегли. Колони та стіну будували перед будинком, був як відкритий ганок. Площа корівника була приблизно 4 на 5. Дозвільні документи на перебудову-добудову він не бачив. Дах робили з нового шиферу, за яким їздив ОСОБА_6. Пам'ятає, що це було влітку 2003 року оскільки в нього народився син і вони відмічали це по завершенню будівництва.

Свідок відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він проживає у АДРЕСА_9. Відповідач разом з чоловіком на ім'я ОСОБА_6 переїхала у 2002 році, познайомились у 2004 році. Почали будівництво у 2002 році, закінчили швидко у 2003 році. Працювали наймані будівельники. Побудували поверх старого будинку новий. Чоловік ОСОБА_6 був співмешканцем відповідача. З позивачем він познайомився в 2006 або 2007 році, відповідач казала, що це її колишній чоловік. Позивач при будівництві участі не приймав, коли він з'явився все було вже побудоване: будинок, сараї, інші надвірні побудови. До перебудови будинок був маленький, розміром приблизно 4 на 5. Під час перебудови площа будинку значно збільшилась.

Свідок відповідача ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає у м.Сєвєродонецьку та син відповідача, а позивач його вітчим. Після придбання будинку, будівництвом займалася відповідач, проживала вона з ОСОБА_6. Під час будівництва перебудували будинок, построїли сараї, гараж. Все оплачувала відповідач. Будівництво розпочалося майже одразу після придбання будинку, приблизно у 2003 році, точно він не пам'ятає коли це було влітку. Позивач з'явився у 2006 року, коли будівництво вже було завершене, участі в будівництві не приймав. Багато чого зламав, дещо вкрав та знов зник. До появи у 2006 році позивач з відповідачем не проживали. Будинок придбався відповідачем та ОСОБА_6 у 2002 році як дача, потім почали будувати. Більшість було побудовано до появи позивача. До перебудови будинок був одноповерховий, маленький, приблизно 5 на 6 метрів з гнилим дахом. ОСОБА_6 з відповідачем проживав до 2006 року. Під час будівництва він майже щовечора їздив у с.Смолянинове.

Сідок відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у м.Сєвєродонецьку. Відповідача знає з середини 90-х року. У 2002-2003 роках вона приїздила до відповідача у с.Смолянинове, там працювали робітники на будівництві. Відповідач проживала разом з ОСОБА_6 Позивача вона знає, але на той момент його не було, він з'явився пізніше, коли все було побудоване. Скільки продовжувалось будівництво вона сказати не може. Знає, що перебудовували будинок та будували сараї. Який був будинок до перебудови вона не пам'ятає, знає, що спочатку він був маленький, після перебудови став більшим, з'явився другий поверх. Була на входинах у відповідача, після перебудови, тоді відповідач проживала разом з ОСОБА_6 Знає, зі слів відповідача, що будинок їй подарували.

Свідок відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що відповідача вона знає приблизно 20 років, народилися в одному місті. Була у с.Смолянинове, бачила будинок, одного разу ночувала там. Домоволодіння було придбано відповідачем приблизно на початку 2002 року. Бачила будинок таким, яким він був з самого початку. Це був маленький селищний дім, на 3 кімнати. Будівництво розпочалось того ж року. Робітники будували сараї в два ряди, вона приїздила, трохи допомагала. Будинок добудували, збільшили, зробили другий поверх. В той період відповідач проживала з ОСОБА_6 Будівництво проходило швидко, приблизно рік-півтора, і вже 7 листопада 2003 року вона приїздила на входини. Там було багато людей: родичі, сусіди. Тоді відповідач продовжувала проживати з ОСОБА_6 Позивач з'явився приблизно у 2005-2006 році. Спочатку він проживав у місті з якоюсь жінкою на ім'я Людмила.

Свідок відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що відповідача він знає. Офіційно були одружені з 2001 року, однак почали проживати разом раніше, приблизно з 2000 року. Одружені були до 25.07.2002 року, однак жили разом до кінця 2005 року. Розлучилися тому, що їм постійно заважав позивач. Домоволодіння придбавалося та будувалося при ньому. Його батьки пропонували їм будинок у с.Новоахтирка, однак вони відмовились, так як туди далеко їхати. 2001 року у с.Смолянинове домоволодіння вони знайшли за об'явою. Його купувала відповідач. Коли придбали, там був будинок розміром 3 на 4 метри та літня кухня 2 на 2 метри, більш нічого не було. Старий будинок вони не ламали, а робили прибудови: вхід на другий поверх, велику кухню на всю стіну 3 метри на 5 метрів, перебудували дах з деревини, яку купували у м.Кремінна та зробили 2 поверх - мансарду (прибудови робили з нового та бувшої у вжитку силікатної цегли, шифер 8-ми хвильовий купували м.Сєвєродонецьку), баню з червоної цегли, яку він отримував в рахунок зарплатні на цегляному заводі, з силікатної цегли побудували два сараї 4 на 14 та навпроти 4 на 12, а також третій сарай 3 на 5 для птиці, є дві додаткові колонки на городі., підвал під сараєм 4 на 12, гараж з шлакоблоку 4,5 на 6,5 та заасфальтували двір приблизно 1,5 сотки, спиляли дерево, де зробили клумбу. В будинку опалення робили його знайомі з металу (труби та радіатори). Водонасосну станцію та котел для опалення придбали у магазині «Водолей». Воду для опалення та водопостачання підключали до старої скважини. Також він та син відповідача робили каналізацію пластикову. Яму вирили перед будинком розміром 2 на 4 глибиною 2,5 метри, зверху засипали землею та зробили клумбу, де посадили рози, залишивши отвір для викачки машиною. Паркан будували разом з сином відповідача ОСОБА_16 з червоної цегли, довжина 25 метрів, витратили 4 упаковки цегли. Залізні ворота робили у м.Сєвєродонецьку. Всіма фінансовими питаннями та оплатою займалася відповідач. Оскільки відповідач була його дружиною, всі кошти він віддавав їй. Входини були 7 листопада 2001 року, тоді вони закінчили перебудову першого поверху, другий поверх закінчували у 2002 року. Все інше вони добудовували у 2002 року. Третій сарай, штучне озеро добудували у 2003 році. Також у 2003 році він, разом зі своєю бригадою у вільний від роботи час лагодив дах, який зірвало сильним вітром. Дозвільні документи необхідні для початку будівництва, а на добудови та прибудови їх непотрібно. Проекти він малював власноруч у зошиті. Документів на червону цеглу в нього немає, на б/у матеріали документів не було, інші документи він віддавав відповідачу. Розлучилися, оскільки позивач їм заважав, однак продовжували разом проживати. За адресою АДРЕСА_4 був зареєстрований з 14.10.2002 по 17.12.2002 та з 06.09.2005 року по 09.10.2012 року, що підтверджується штампами у паспорті. Знімався з реєстрації оскільки це йому необхідно було для прийняття спадщини, повернувся тому, що продав будинок. Проживав з відповідачем з 2000 року по 2006 рік за адресами м.Сєвєродонецьк АДРЕСА_8 та АДРЕСА_4. У 2006 році поїхав у відрядження на будівництво до м.Уренгой та повернувся наприкінці 2010 року. Прийшов до неї відповідно у 2011 році пити чай і вона розповіла про те, що живе з позивачем. Коли позивач та відповідач знов уклали шлюб, він все-одно продовжував проживати разом з відповідачем до 2006 року у домоволодінні АДРЕСА_4. Діти позивача ОСОБА_17 та ОСОБА_16 жили з ними, також допомагали будувати, він їх возив до школи та забирав. Вони сумісно вели спільне господарство, були кролі, свині, бики, вутки, гуси, кури, індики, дві собаки, навіть бройлери були та дві корови. Відпочивали вони разом на огороді, одежу купувала відповідач, одягала не тільки його, а й дітей. Також в них був годинник, що йшов навпаки. Купували дивани, меблі на кухню, ванну. Позивача на входинах не було, що підтверджується фотографіями зі святкування.

Суд дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення учасників, свідчення свідків, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивача та відповідача в період з 14.05.2001 року по 04.03.2004 року суд виходить з того, що дана категорія цивільних справ виникла у зв'язку з прийняттям нового СК України, а отже встановлення зазначеного факту можливо лише після набрання чинності ЦК України та СК України, тобто з 01.01.2004 року, у зв'язку з чим, вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 14.05.2001 року до 01.01.2004 року задоволенню не підлягають. Та окрім того, в період з 10.08.2001 року по 25.07.2002 року відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується копією паспорту відповідача ОСОБА_5 НОМЕР_4, свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_5.

Щодо періоду з 01.01.2004 року до 04.03.2004 року, тобто до дня офіційної реєстрації шлюбу суд виходить з того, що згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК винятки, згідно з якими подружжя вважається сім'єю, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Позивачем суду в підтвердження спільного проживання з відповідачем в період 01.01.2004 року до 04.03.2004 року, не було надано жодного доказу який би поза сумнівом підтверджував даний факт. Крім того з пояснень свідків позивача, а саме ОСОБА_7 слідує, що з позивачем він знайомий лише з 2004 року та не вказує, а ні місяця, а ні точної дати; свідок ОСОБА_8 будучи дочкою позивача навіть не обізнана про розірвання шлюбу між сторонами, про повторний шлюб та про шлюб відповідача з ОСОБА_6; а свідок ОСОБА_9 зазначала, в судовому засіданні, що позивача та відповідача знає приблизно з 2005 року, однак у 2005 році, та пів року 2006 року вона не проживала у с.Смолянинове. Крім того, факт сумісного проживання позивача та відповідача в період з 01.01.2004 року до 04.03.2004 року однією сім'єю спростовується поясненнями інших свідків по справі. Таким чином, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження сумісного проживання у вищезазначений період, а також того, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Щодо інших вимог позивача в частині визнання його забудовником, визнання об'єктами спільної сумісної власності та поділу майна, суд виходить з того, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано 14.05.2001 року.

Із свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 слідує, що 04.03.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повторно було укладено шлюб, який було розірвано на підставі заочного рішення Сєвєродонецького міського суду від 01.10.2012 року, що набрало чинності, відповідно до довідки канцелярії Сєвєродонецького міського суду, - 19.11.2012 року, а отже у відповідності до вимог ч.2 ст.114 СК України моментом розірвання шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Та оскільки відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, а позов до суду було подано 16.11.2015 року, то строк позовної давності не сплинув, а отже посилання відповідача та її представника на сплив цього строку, як на підставу відмови в задоволенні позову є необґрунтованими.

26.07.2007 року відповідачем було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 26.07.2007 року та витягами про реєстрацію правочинів, реєстрацію права власності, інформаційною довідкою.

Із свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_8 слідує, що 08.07.2008 року за ОСОБА_5 було зареєстровано автомобіль марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску, з поміткою про те, що ОСОБА_4 має право керувати даним автомобілем.

З відомостей про об'єкт нерухомого майна слідує, що на підставі договору купівлі-продажу, ВЕТ № 088267 від 02.08.2007 року, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2565цс16).

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як зазначено в п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК) ( 1618-15 ), а при прийнятті згідно зі статтею 178 ЦПК ( 1618-15 ) відмови сторони від визнання обставини - зазначає про його відхилення.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ) (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція).

За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК ( 1618-15 ) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та з огляду на визнання відповідачем заявлених вимог в цій частині, а також з урахуванням того, що зазначене майно було придбане в період шлюбу та за спільні кошти, що підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем, оскільки визнання відповідачем позову в цій частині не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову в частині заявлених вимог щодо квартири, автомобіля та гаражу.

Оскільки сторонами не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, спірне майно на даний час не може бути реально поділене між сторонами та з урахуванням відсутності обов'язкової згоди будь-кого з подружжя на отримання грошової компенсації, позов в частині визнання об'єктами спільної сумісної власності подружжя гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_5; квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; автомобілю марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску та поділилу зазначеного майна шляхом визнання за сторонами право власності по 1/2 ідеальній частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача стосовно домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, (набрання чинності 01.01.2002) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З наданих суду документів вбачається, що відповідачем ОСОБА_5 11.04.2002 року на підставі договору дарування було набуте право власності на домоволодіння (житловий будинок з надвірними побудовами на земельній ділянці невстановленої площі), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4.

Пізніше, на виконання ЗУ «Про декомунізацію», вул.Леніна в с.Смолянинове було перейменовано на пров.Миру, що є загальновідомим фактом.

З архівного витягу від 29.08.2016 року вбачається, що 09.04.2003 року рішенням 6 сесії 24 скликання Смолянинівської сільської ради ОСОБА_5 на підставі ст.120 ЗК України було надано земельну ділянку по АДРЕСА_4 на підставі переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю.

Державним актом НОМЕР_9 підтверджується право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_4 в с.Смолянинове. Акт видано на підставі рішення Смолянинівської с/р № 10/12 від 31.03.2004 року.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_4, станом на 03.04.2002 року вбачається, що домоволодіння складається з А1Ж - житловий будинок, побудований 1985 року, а - прибудова, Г - гараж, побудований 1995 року, В - сарай побудований 1993 року, П - погриб, побудований 1995 року, №1 - ворота, №2 - огорожа.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_4, станом на 01.04.2016 року вбачається, що домоволодіння складається з А1Ж - житловий будинок, побудований 1985-2002 року, а - ганок, с- сарай, побудований 2005 року, Д - сарай, побудований 2002 року, Г - гараж, побудований 1995 року, П - погриб, побудований 1995 року, В - літня кухня, побудована 1995 року, М - навіс, побудований 2002 року, Л - сарай, побудований, 2002 року, К - сарай, побудований 2002 року, И - сарай, побудований, 2002 року, П1 - погриб, побудований 2002 року, Н2 - навіс, побудований 2002 року, Н1 - навіс, побудований 2002 року, З - сарай, побудований 2002 року, У - вбиральня, побудована 2002 року, Е - сарай, побудований 2002 року, Н - навіс, побудований 2002 року, №1 - ворота, побудовані 2002 року, №3 - огорожа, побудована 2002 року, №4 - вигрібна яма, побудована 2002 року, №5 колодязь, побудований 2002 року, №7 - колодязь, побудований 2003 року.

В судовому засіданні з наданих документів встановлено, що житловий будинок з господарськими та спорудами (домоволодіння), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_4, не введено в експлуатацію.

З відповіді Новоайдарського РКПТІ слідує, що при складанні технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_4 рік побудови будівель та споруд був внесений в інвентаризаційну справу зі слів замовника.

За клопотанням представника позивача ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 18.03.2016 року по даній справі на Новоайдарське РКПТІ покладався обов'язок провести технічну інвентаризацію домоволодіння по АДРЕСА_4. З наданих квитанцій вбачається, що оплату за проведення інвентаризації здійснила ОСОБА_9, що була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Документів в підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача по справі суду не надано.

Таким чином, у сторони позивача, в разі незгоди, при складані технічних паспортів, була можливість заперечувати проти внесених даних, чи іншим чином впливати на коректність внесення відомостей.

Суд не має підстав сумніватись в вірності внесених відомостей в технічну документацію, крім того вони підтверджуються запереченнями відповідача та численними свідченнями свідків по справі. Будь-яких клопотань про призначення судово-будівельних експертиз, з метою встановлення років побудови будівель, споруд, не заявлялося, некоректність зазначених в технічному паспорті відомостей не встановлено, а отже позиція сторони позивача проте, що в технічний паспорт внесено не вірні данні щодо побудови споруд, оскільки зазначено зі слів відповідача, не знайшла свого підтвердження, є неспроможною та необґрунтованою.

Таким чином, оскільки судом не було встановлено факту сумісного проживання позивача та відповідача період з 14.05.2001 року по 04.03.2004 року, а відповідно до норм земельного законодавства домоволодіння та земельна ділянка на якій воно розташоване є невід'ємними частинами та право власності на земельну ділянку до відповідача перейшло разом з придбаним домоволодінням, а позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження проведення ним будівельних робіт в період з 14.05.2001 року по 04.03.2004 року на території домоволодіння, що належить відповідачу, та з наявної технічної документації та свідчень свідків, наданих в судовому засіданні, вбачається, що основні будівельні роботи з перебудови будинку, реконструкції, будівлі нових споруд проводились до 2004 року, в суду не має підстав для визнання позивача забудовником 1/2 частки домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4, визнання його об'єктом спільної сумісної власності та поділу.

Однак, з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_4, станом на 01.04.2016 року вбачається, що С- сарай, інвентаризаційною вартістю 5859 грн., був побудований у 2005 році, тобто вже під час перебування сторін у шлюбу та з урахуванням встановлених під час розгляду фактів та обставин, його слід визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділити, і з урахуванням заявлених вимог, а також вимог ст. 311 ЦК України, визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку матеріалів та конструктивних елементів, які були використані у його будівництві (створенні).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в рамках заявлених вимог.

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а також постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, відповідно до якого вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом), з відповідача позивача підлягає частковому стягненню документально підтверджені судові витрати по справі, що складаються з судового збору, у розмірі 2102,60 грн., що, з урахуванням позовних вимог, які підлягають задоволенню та в задоволенні яких слід відмовити, є половиною від документально підтверджених судових витрат.

Щодо витрат на проведення технічної інвентаризації, то суд дійшов висновку, що вони не підлягають відшкодуванню, оскільки понесення їх стороною позивача не було доведено належним чином, документально не підтверджено. В матеріалах справи є квитанції відповідно до яких ОСОБА_9 на рахунок Новоайдарського Інвентбюро біло сплачено грошові кошти, однак не зазначено за що саме сплачено (призначення платежу). Крім того, ОСОБА_9 в судовому засіданні була допитана в якості свідка по справі, документів в підтвердження повноважень, на представництво інтересів позивача по справі суду не надано. Також в квитанціях місцем мешкання ОСОБА_9 зазначено адресу спірного домоволодіння: АДРЕСА_4.

Керуючись ст.ст. 21, 69-71, 74, 114 СК України, ст.120 ЗК України, ст.ст. 183, 311, 331, 364, 365, 370 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання об'єктами спільної сумісної власності та поділ майна задовольнити частково.

Визнати об'єктами спільної сумісної власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наступне майно: гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_5; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску; матеріали та конструктивні елементи, які були використані у будівництві (створенні) недобудованої (не введеної в експлуатацію) господарської будівлі (споруди) сараю, що, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації станом на 01.04.2016 року, позначено літерою С, та розташовано на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4.

Поділити майно, що є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільною сумісною власністю, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну (без виділення в натурі) частку та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 ідеальну (без виділення в натурі) частку наступного майна: гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_5; квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; автомобіля марки CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску; матеріали та конструктивні елементи, які були використані у будівництві (створенні) недобудованої (не введеної в експлуатацію) господарської будівлі (споруди) - сараю, що, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації станом на 01.04.2016 року, позначено літерою С, та розташовано на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (і.п.н. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1) сплачені судові витрати по справі у розмірі 2102,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник