Справа №173/2286/16-ц
Провадження №2/173/191/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 р. м. Верхньодніпровсь

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 жовтня 2010 року помер її чоловік ОСОБА_2. За життя чоловік мав у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно за померлим. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2

В судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Третя особа, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні суду пояснила, що згідно з даними архіву БТІ право власності на спірну квартиру не зареєстровано, чому ОСОБА_2 не звернувся до БТІ з метою реєстрації права власності на це майно не відомо, відмов у реєстрації права власності не було.

Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

12 лютого 1999 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, а саме на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.5).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 N 121 було передбачено, що право власності на квартири в багатоквартирних будинках підлягало державній реєстрації. Державна реєстрація проводилась на підставі правовстановлюючих документів, в тому числі на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданим державною нотаріальною конторою. Разом з тим чинне на час виникнення правовідносин законодавство виникнення права власності не було повязано з державною реєстрацією нерухомого майна. У звязку з чим суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 з підстав не заборонених законом в порядку спадкування, проте не зареєстрував право власності у визначеному законом порядку.

Також довідкою КЗ «Верхньодніпровське БТІ» від 30 жовтня 2015 року підтверджується, що згідно з архівними даними БТІ право власності на вищевказану квартиру не зареєстровано (а.с.9).

14 жовтня 2010 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Після його смерті до нотаріуса звернулася його дружина, ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7).

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за померлим ОСОБА_2, про що винесено відповідну постанову від 15 вересня 2016 року (а.с.11).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з підстав не заборонених законом, позивач як спадкоємець першої черги у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на вищевказану квартиру.

Матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_2Г підтверджується, що його діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовилися, про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.30,31).

Таким чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом або заповітом після смерті ОСОБА_2, окрім позивача, не встановлено, так само як малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних, недієздатних, а також визнаних судом обмежено дієздатних осіб.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки судом встановлено, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 проте її право не визнається, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому суд приймає до уваги відомості з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що станом на 19 січня 2017 року право власності на спірне майно ні за ким не зареєстровано, так само не зареєстровано заборони відчуження майна, а тому задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виключає порушення прав третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 392, 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_5 (загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 14 жовтня 2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко