Справа № 134/1342/16-ц Провадження № 22-ц/772/1706/2017Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 52 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Медвецького С.К., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прав відносно їх сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позов мотивовано тим, що її син, ОСОБА_6 та її невістка - ОСОБА_4 ухиляються від виховання, догляду та розвитку дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Постійно залишають внука на позивача, а самі ніби-то їдуть на заробітки. Кошти, які видаляються на дитину з карточки забирають собі, витрачають на власні потреби, на дитину коштів не надають. ОСОБА_2 з внуком живуть за рахунок її пенсії. Відповідачі випивають, постійно сваряться, намагались відсудити дім, який дістався позивачу в спадок від її батьків. За час перебування на заробітках з дитиною не контактували, зв'язку з відповідачами немає. Коштів на утримання сина не надають.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно їх малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Додатковим рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 по подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції, в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, суд справу вирішив без участі ОСОБА_4 у судових засіданнях, судом не враховано, що відповідачі, через важке матеріальне становище поїхали на заробітки у м. Київ, позивач підтримала таку ідею та погодилась доглядати дитину у період відсутності відповідачів, згодом, ОСОБА_6 втратив роботу та повернувся додому та мав здійснювати догляд за сином. ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вступили в зговір про позбавлення батьківських прав для отримання коштів за опікунство. Позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків чи ненадання матеріальної допомоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування Крижопільської РДА № 24 від 04 вересня 2016 року на даний час дитина проживає в сім'ї бабусі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

25 грудня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб (а.с.44).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 25.02.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Крижопільського РУЮ у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_7 (а.с.7).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Крижопільської РДА № 24 від 04 вересня 2016 року, Крижопільська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_7 (а.с.31,32).

Задовольняючи позов суд першої інстанції, враховуючи письмову згоду батька дитини - ОСОБА_6 на позбавлення його батьківських прав, докази у справі та висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку, що відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов'язки по відношенню до свого малолітнього сина.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду, зважаючи на наступне.

При постановленні рішення про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції посилався на висновок органу опіки та піклування Крижопільської РДА, в якому вказано, що орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стосовно їх малолітнього сина ОСОБА_7

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

З аналізу вказаних норм слідує, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та повинен братись до уваги лише у випадку, коли вказаний висновок не суперечить інтересам дитини.

На думку колегії суддів, в даному випадку, висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить жодних посилань на докази, з яких виходив орган опіки та піклування при вирішені даного питання. Крім того, даний висновок суперечить інтересам сина ОСОБА_7, зокрема, праву дитини зростати під опікою своїх батьків.

Статтею 60 ЦПК України закріплено, обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 58, 59 ЦПК України, докази мають бути належними і допустимими.

Також не можуть братись до уваги документи, які позивач подала разом із позовом, оскільки вони не містять даних, які б підтверджували системність ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків та стверджуються лите поясненнями позивача, а тому не є належними доказами у справі.

Так, згідно із нотаріально посвідченим свідченням сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, батьки ОСОБА_7 участі у догляді дитини не приймають, станом дитини не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, дитину виховує ОСОБА_2 (а.с.20).

Абзацом 2 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення.

Таким чином, зазначені свідчення не можна розцінювати як належний доказ, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 давали їх не будучи свідками у справі, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Крім того, заява не містить показань свідків про джерело своєї обізнаності щодо обставин, викладених у ній (відповідно до положень ст. 63 ЦПК України).

Довідки, видані виконкомом Крижопільської селищної ради №4147, №4148, №4151, №4152 від 30.08.2016 року (а.с.15-18) також не є належними доказами, оскільки лише підтверджують факт реєстрації сторін у одному будинку та вказують склад сім'ї позивача, однак не містять інформацію щодо предмета доказування.

Теж саме стосується і довідки від 22.08.2016 року, виданої лікарем КУ «Крижопільський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_11, так як у ній значиться інформація лише щодо стану здоров'я ОСОБА_7.

Свідоцтво про право на спадщину за законом підтверджує право власності ОСОБА_2 на будинок, у якому проживають та прописані сторони у справі та не є доказом вимог позову.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в указаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (пункт 16 вищевказаної Постанови).

У п. 18 Постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У судовому засіданні було встановлено та підтверджено сторонами, що відповідачі за згодою позивача тимчасово залишили сина на догляд бабусі - ОСОБА_2 та поїхали на заробітки у м. Київ.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних доказів, які були б підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, а позбавлення матері батьківських прав відносно дитини буде суперечити інтересам дитини.

Не доведено позивачем і мотивів позову, які стосуються витрати грошей на утримання дитини, які виплачуються державою, ОСОБА_4 на власні потреби, зокрема на купівлю алкоголю та для розгульного способу життя.

Докази ж надані ОСОБА_2 разом із запереченнями на апеляційну скаргу колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони зібрані у 2017 році (після ухвалення рішення) та не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Рішення в частині позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав не оскаржувалось, а тому, в силу вимог ст. 303 ЦПК України, не переглядалось.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою, зокрема, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задоволити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення в частині стягуваних судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: /підпис/ Сало Т.Б.

Судді: /підпис/ Медвецький С.К.

/підпис/ Марчук В.С.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.