Справа №472/758/16-ц 20.02.2017 20.02.2017 20.02.2017
Справа №472/758/16-ц Головуючий першої інстанції Кучерявенко С.С.
Провадження №22-ц/784/447/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

20 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельні ділянки,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі - ПАТ АБ «Експрес-Банк») предявило позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 жовтня 2007 року між Акціонерним банком «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Експрес-Банк», та Приватним сільськогосподарським підприємством «Анастасія» (далі - ПСП «Анастасія»), укладено кредитний договір №10/07, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 1 328 330 грн. на придбання сільськогосподарської техніки, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 жовтня 2012 року.

Цього ж дня між Акціонерним банком «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Експрес-Банк», та ОСОБА_3, укладено договір поруки №10/07-П2, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобовязанням ПСП «Анастасія», які виникають з кредитного договору №10/07 від 03 жовтня 2007 року.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку з ПСП «Анастасія» на користь Акціонерного банку «Експрес-Банк» заборгованість за кредитним договором №10/07 від 03 жовтня 2007 року в розмірі 1 221 248 грн. 37 коп.

В ході виконання судового рішення державною виконавчою службою було реалізовано заставне та арештоване майно й на користь ПАТ АБ «Експрес-Банк» перераховано кошти в загальному розмірі 713 174 грн. 47 коп.

Крім того, під час виконання рішення суду державним виконавцем направлено запит до Держкомзему у Веселинівському районі Миколаївської області з метою отримання інформації щодо наявності у власності ОСОБА_3 земельних ділянок. Згідно наданої відповіді було встановлено, що у відповідача ОСОБА_3 перебувають у власності земельні ділянки загальною площею 83.67 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Позивач, посилаючись на викладені обставини, положення ст.143 ЗК України та вважаючи, що має право одержати суму, якої не вистачає для погашення заборгованості по кредиту, з вартості належного поручителю нерухомого майна, просив звернути стягнення на земельні ділянки загальною площею 83.67 га, які знаходяться в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області та належать на праві власності ОСОБА_3, в межах суми 506 632 грн. 38 коп. на користь ПАТ АБ «Експрес-Банк», а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь банку 7 599 грн. 50 коп. на відшкодування судового збору.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2016 року в задоволені позовних вимог ПАТ АБ «Експрес-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Експрес-Банк» посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про іпотеку» та оскільки позивачем недотримана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити, як заявлених передчасно.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Договір, в тому числі і договір кредиту і поруки, є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобовязання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Порука є одним з видів забезпечення виконання зобов'язань, як правило, за договорами позики або кредитними договорами.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2007 року між Акціонерним банком «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Експрес-Банк», та ПСП «Анастасія», у простій письмові формі укладено кредитний договір №10/07, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 1 328 330 грн. на придбання сільськогосподарської техніки, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 жовтня 2012 року (а.с.5-7).

З метою забезпечення виконання кредитного договору, цього ж дня між Акціонерним банком «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Експрес-Банк», та ОСОБА_3, укладено договір поруки №10/07-П2, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням ПСП «Анастасія», які виникають з кредитної угоди №10/07 від 03 жовтня 2007 року (а.с.8).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2010 року задоволено позовні вимоги Акціонерного банку «Експрес-Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 на користь Акціонерного банку «Експрес-Банк» заборгованість за кредитним договором №10/07 від 03 жовтня 2007 року в розмірі 1 221 248 грн. 37 коп. (а.с.9-10).

В ході виконання судового рішення державною виконавчою службою було реалізовано заставне майно та на користь ПАТ АБ «Експрес-Банк» перераховано суму у розмірі 663 251 грн. 18 коп. (а.с.23).

Із вищевикладеного слідує, що відповідно до договору поруки №10/07-П2 від 03 жовтня 2007 року відповідач ОСОБА_3 є поручителем (фінансовим) та його обсяг відповідальності перед кредитором встановлюється нормами ЦК України, зокрема ст.ст.554-559 ЦК України, а також умовами договору поруки і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, 2 ст.553 ЦК України).

При цьому, вищевказані норми, що регулюють поруку, не поширюються на правовідносини майнової поруки (застави), яка є окремим видом забезпечення виконання зобовязання. Застава регулюється нормами параграфа 6 (ст.ст. 572-593) глави 49 ЦК України та Законами України«Про іпотеку» і «Про заставу».

Як слідує з матеріалів справи, судовим рішенням на поручителя ОСОБА_3 вже покладена відповідальність за порушення боржником ПСП «Анастасія» свого обовязку щодо виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, тому цивільно-правові відносини між сторонами (кредитором та поручителем) перейшли в сферу виконавчого провадження.

Примусове ж виконання судових рішень покладається на державну виконавчу службу і його здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації після ухвалення рішення суду та за процедурою виконавчого провадження.

За такого, оскільки відповідач, як поручитель, не брав на себе зобовязань нести відповідальність в межах вартості належного йому на праві власності нерухомого майна, то у позивача і відсутнє право звернення стягнення на нерухоме майно у судовому порядку.

Також, колегія суддів звертає увагу на правовий статус спірних земельних ділянок, оскільки звернення стягнення на земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського призначення є способом їх відчуження, а відповідно до положень п.15 Перехідних положень ЗК України станом на день розгляду справи вказане заборонено.

Посилання позивача на ст.143 ЗК України, як на правову підставу позову, є помилковим, оскільки вказана стаття регулює порядок примусового припинення прав на земельну ділянку і не передбачає вирішення питання про звернення стягнення на неї.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи, вимоги закону та був іншої думки і відмовив у задоволенні позову з інших підстав, то допущену ним помилку слід виправити рішенням апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення районного суду від 19 грудня 2016 року на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельні ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенка

ОСОБА_5