Справа № 444/1457/16 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/1286/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Лавриківської сільської ради про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю і усунення перешкод в користуванні будинком та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Лавриківська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и л а:

14.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, Лавриківської сільської ради про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні будинком.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником будинку по АДРЕСА_1. Рішенням Лавриківської сільської ради від 19.04.2016 року № 22 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на приватизованій земельній ділянці» відповідачці ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. На підставі вказаного рішення сільської ради відповідачка розпочала будівництво житлового будинку з грубим порушенням ДБН - в безпосередній близькості до належного їй дерев'яного будинку. Вважає, що оскільки державний акт НОМЕР_1, виданий Лавриківською сільською радою 25.10.2002 року без погодження меж, то такий є незаконним. Просила визнати незаконним і скасувати рішення Лавриківської сільської ради від 19.04.2016 року № 22 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на приватизованій земельній ділянці»; визнати недійсним державний акт НОМЕР_1, виданий Лавриківською сільською радою 25.10.2002 року; зобов'язати ОСОБА_4 знести зведений нею фундамент на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні майном. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що позивачка ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки та будинку по АДРЕСА_1. Крім того, дерев'яний будинок є самовільно збудованим. Просила усунути перешкоди в користуванні своєю власнісністю шляхом демонтажу самовільно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1, користувачем якого є ОСОБА_2

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Лавриківської сільської ради про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю і усунення перешкод в користуванні будинком задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Лавриківської сільської ради від 19.04.2016 року № 22 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на приватизованій земельній ділянці». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що відмовляючи у задоволенні частини її позовних вимог, районний суд не врахував, що згідно інформації Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та Відділу Держгеокадастру у Жовківському районі від 30.09.2016 року договір на виконання робіт з виготовлення технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на підставі якої видано оскаржуваний державний акт, з позивачкою ОСОБА_4 не укладався. Рішення Лавриківської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 Львівської області, було прийняте в користь тітки відповідача ОСОБА_5, однак державний акт видано на ім»я позивача.

Вважає, що оскільки рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 органом самоврядування не приймалося, це є підставою для визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним. Крім того, проведення ОСОБА_4 будівництва з порушенням вимог ДБН створює їй перешкоди у користуванні майном, що належить їй на праві приватної власності.

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Встановлено, що 25.10.2002 року на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23.04.1996 року за № 4-182 на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4536 га на території АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Лавриківської сільської ради від 19.04.2016 року № 22 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на приватизованій земельній ділянці» відповідачці ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_2

На даний час за адресою с. Кіпті по вул. Кіпті, 6 відповідач розпочала будівництво, а саме споруджено фундамент житлового будинку. Зазначене підтверджується листами Департаменту ДАБІ у Львівській області № 1013-6/3106-15 від 03.07.2015 року та № 1013-6/3671-15 від 30.07.2015 року. Будівництво будинку відповідачем розпочато без проекту та дозвільної документації.

Земельна ділянка і будівля за адресою АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_2 на праві власності не належить, державний акту на право приватної власності на зазначену земельну ділянку не видавався, право власності на будинок не зареєстровано, що підтверджується довідкою Лавриківської сільської ради від 11.05.2016 року № 713.

До 1995 року ОСОБА_2 була членом домогосподарства (колгоспного двору) по вул. Кіпті, частиною якого був жилий будинок загальною площею 38 квадратних метрів, що підтверджується копією погосподарської книги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13 відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається із змісту позовних вимог та доводів апеляційної скарги, позивач вважає, що державний акт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 органом самоврядування у 2002 році видано зі значним порушенням вимог чинного законодавства, однак таким не обґрунтовано та не доведено, яким саме чином наявність у відповідача державного акта на землю порушує права позивача.

У засіданні колегії суддів встановлено, що межа між земельними ділянками домогосподарств позивача та відповідача встановлена більше 50 років, з того часу не змінювалася, спору щодо межі земельної ділянки між сторонами немає.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державного акта НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,4536 га в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, виданого Лавриківською сільською радою 25.10.2002 року на ім'я ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а відтак колегією суддів не переглядається.

Висновки суду відповідають нормам матеріального права, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.