Справа № 367/5885/16-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/727/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 22.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів Данілова О.М.,Суханової Є.М.

Секретар Бобко О.В.

Розглянула в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства « Банк « ОСОБА_2 та Кредит» на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Банк « ОСОБА_2 та Кредит» , ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції в Київській області про визнання договорів іпотеки недійсними .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звергнулася до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_6 із 08 червня 1996 року. Шлюб був розірваний

21 травня 2002 року .

Під час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_6 придбали житловий будинок і земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 14-а .

Як зазначає позивач , вона одружилась із ОСОБА_4 22 січня 2011 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» 08 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №60-07-Ил/02. В якості забезпечення виконаня зобовязань за кредитним договором, 08 листопада 2007 року між тими ж сторонами було укладено іпотечні договори , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3057 та № 3055. Предметами іпотеки є житловий будинок і земельна ділянка за адресою ; Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 14-а .

ОСОБА_3В у позові зазначає, що будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю ОСОБА_6та ОСОБА_4 і вказане майно передано в іпотеку без згоди на те ОСОБА_6

Крім того , як зазначає позивач, у випадку , якщо банк забере земельну ділянку та будинок , вона з неповнолітнім сином залишиться без житла , при цьому вказує на те ,що вона згоди на здійснення відповідних правочинів не давала , не було отримано ОСОБА_4 і згоди від органів опіки та піклування.

Позивач ОСОБА_3 просила визнати недійсними договори іпотеки на земельну ділянку , на житловий будинок.

Скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження обєктів нерухомого майна, а також скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження іпотекою обєктів нерухомого майна.

Заочним рішенням Ірпінського міського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено .

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ « ОСОБА_2 та Кредит» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи .

Позивач і відповідач апеляційні скарги не подавали .

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст.74,76,77 ЦПК України сторони були завчасно , 13-19 січня 2017 року ( а.с. 110-114) , повідомлені про день та час розгляду справи за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Від представника ОСОБА_3, ОСОБА_8, 22 лютого 2017 року ( а.с. 115) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість позивача на роботі, і зайнятістю представника в іншому судовому засіданні .

Від представника ОСОБА_4 найшло клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки заперечень на апеляційну скаргу .

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи,що сторони були завчасно повідомлені про день та час розгляду( більше ніж за місяць) , мали змогу підготувати і надати заперечення на апеляційну скаргу , вирішити питання про участь своїх представників в судовому засіданні ( у ОСОБА_4- сім представників а.с. 119) , ОСОБА_3 уклала договір із ОСОБА_8 25 липня 2016 року а.с. 116) , а тому підстави, вважати причини неявки сторін до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції ,задовольняючи вимоги , виходив із того , що під час укладення договорів іпотеки не було згоди іншого співвласника , крім того батьки не мають права без відповідного дозволу органу опіки та піклування укладати договори , оскільки це суперечить законним інтересам та правам неповнолітньої дитини , і нотаріус вказану обставину не перевіряв.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам закону , фактичним обставинам справи.

Як видно із матеріалів справи ,ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_6 із 08 червня 1996 року. Шлюб був розірваний 21 травня 2002 року .( а.с. 13)

Під час шлюбу ОСОБА_4 придбав житловий будинок за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 14-а.( а.с. 61).

Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою ; Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 14-а.( а.с. 17-18), ОСОБА_4 отримав 31 липня 2003 року на підставі рішення 13 сесії ХХ1У скликання Бучанської селищної ради народних депутатів від 27 березня 2003 року № 397/1-13-ХХ1У . Цільове призначення ділянки «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд» .

Відповідно до п.п. 8-12 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень ст. ст. 91,116 Земельного Кодексу України окрема земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі або споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди, до особи яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного Кодексу України, 377 ЦК України.

Будь-яких доказів, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся розподіл будинку і земельної ділянки , позивач суду не надала , а відтак ОСОБА_6 не є співвласником земельної ділянки .

Між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» 08 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №60-07-Ил/02.

В якості забезпечення виконаня зобовязань за кредитним договором,

08 листопада 2007 року між тими ж сторонами було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3057 та № 3055. Предметами іпотеки є житловий будинок і земельна ділянка за адресою ; Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 14-а .( а.с. 5-8, 16-19) .

ОСОБА_3, позивач у справі , уклала шлюб із ОСОБА_4 22 січня 2011 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с. 11-12) .

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( Навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно , набуте нею, ним до шлюбу ; набуте нею,ним за час шлюбу,але за кошти , які належали їй , йому особисто .

Відповідно до вимог ст..ст. 60 та 57 Сімейного Кодексу України , житловий будинок придбаний ОСОБА_9 у шлюбі із ОСОБА_6С . є їх спільною сумісною власністю подружжя, земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_4

ОСОБА_3 , відповідно до вимог законодавства , не є співвласником майна, придбаного ОСОБА_4.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Висновок суду про порушення прав позивача є помилковим , не відповідає наявним в матеріалах справи доказам , оскільки відповідач ОСОБА_4 уклав договір кредиту та договори іпотеки у листопаді 2007 року, не перебуваючи у шлюбі із першою дружиною ОСОБА_6, а тим більше із ОСОБА_3, а відтак правові підстави вважати ,що порушені права ОСОБА_6, а тим більше ОСОБА_3 ,відсутні .

З огляду на те ,що позивач ставить питання про захист прав ОСОБА_6 , то ОСОБА_3 є неналежним позивачем , а відтак це підстава для відмови у позові . ОСОБА_6 до участі у справі не притягувалась , особисто ніяких вимог не заявляла .

Що стосується доводів ОСОБА_3 про порушення її права , і права їх із ОСОБА_4 дитини- Чанкіна ОСОБА_7 , то вони є безпідставними , оскілки як встановлено судом , шлюб із ОСОБА_4 ОСОБА_3 уклала у січні 2011 році , а дитина народилась у березні 2011 році, через чотири роки після укладення відповідачем договорів кредиту і іпотеки( 2007 рік) ,тому на час укладення договорів права ні ОСОБА_3 , ні дитини не порушувались , оскільки на той час позивач не могла бути співвласником ні будинку ні земельної ділянки , і дозвіл органу опіки на укладення договорів не був потрібен , оскільки права дитини не порушувались .

Будь-яких доказів, що на момент укладення договору кредиту дитина була зареєстрована у будинку , що є предметом договору іпотеки , відповідно до

ст. 60 ЦПК України позивач не надала ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи , що договір кредиту та договори іпотеки укладав ОСОБА_4, який на той час не був одружений , відсутність прав третіх осіб на предмет іпотеки підтверджено умовами договору ( п. 6.9 , а.с. 5-8) ) , і відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог і порушення її права , тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а відтак рішення суду підлягає скасуванню ,з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ,313 315, 317 ,319 ЦПК України ,колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства « Банк « ОСОБА_2 та Кредит» - задовольнити .

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 серпня 2016 року - скасувати , ухвалити нове рішення .

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Банк « ОСОБА_2 та Кредит», ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції в Київській області про визнання договорів іпотеки недійсними відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді