справа № 156/169/16-ц
Номер провадження: 2/156/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі : головуючого судді Нєвєрова І.М. за участю секретаря Киці Л.Ф. позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3. представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя. Свій позов мотивує тим, що з 1980 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У зв'язку з тим, що сімейне життя не склалося, шлюб між ними рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 28 травня 2014 року був розірваний.

За цей тривалий час вони, за рахунок спільної праці, спільних коштів та зусиль, набули значного майна. Після одруження почали проживати в домі батьків ОСОБА_3, що в селі Будятичі. Після декількох спільних місяців проживання пішли на орендовану квартиру в селищі Іваничі, а далі протягом одного року проживали в її матері в селі Мишів Іваничівського району. Після цього, батько відповідача запропонував їм добудувати, довести до ладу будинок по вулиці Молодіжна, 8, що в селі Осмиловичі, Іваничівського району, оскільки ними було споруджено виключно цегляну коробку для будинку та накрито дах. В 1983 році своїми силами та коштами з відповідачем встановили вікна, двері, підбили дранку під штукатурку, поштукатурили стіни та стелю. Будинок складався з п'яти кімнат, комори та веранди. Для того, щоб скоріше заселитися до власного будинку, вони в трьох кімнатах зробили та покрасили підлогу, побілили стіни й стелю, покрасили вікна та двері. Вже проживаючи в будинку, продовжували ремонтні роботи: поклали та покрасили підлогу ще у двох кімнатах, побілили стіни та стелю. У 1987-1988 роках також побудували льох та курник на території свого подвір'я. В 1990-1992 роках ними було побудовано ще одну веранду, яку оббили вагонкою, та літню кухню, яка складається з однієї жилої кімнати, кухні та ванни. Далі, час від часу ще проводили ремонти в будинку. На одній із веранд поклали ламінат . В 2001 році було встановлено огорожу навколо будинку та поставлені ворота. У 2012 році на подвір'ї поклали кольорову бруківку, на , в 2013 році замінили 13 вікон на нові пластикові, також поставили нові вхідні двері. Окрім того, в будинок був проведений газ, зроблений водопровід, каналізація та опалення. За роки спільного проживання , крім декретних відпусток, завжди була забезпечена роботою, абсолютно не перебувала в матеріальній залежності від чоловіка. Під час своїх щорічних відпусток, неодноразово їздила на заробітки за кордон, навіть двічі разом із відповідачем. В даному будинку вона зареєстрована з 1988 року. Так як на будинок не було правовстановлюючих документів, то постійно просила відповідача зайнятися їх оформленням. 11 жовтня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08.09.2004 року № 54 було видано на ім'я ОСОБА_3. Таким чином, в користь їхньої сім'ї була набута дана нерухомість. Окрім того, за період подружнього життя ними було набуте інше майно. Просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, провівши в натурі поділ житлового будинку, також здійснити поділ іншого спільного майна, набутого під час шлюбу зі стягненням грошової компенсації .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з вищенаведених підстав. Представник позивача підтримавши позовні вимоги просить визнати право власності на ? майна подружжя та провести поділ в натурі житлового будинку, виділивши її довірителю у власність в натурі ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Молодіжна, 8, в с. Осмиловичі Іваничівського району відповідно до Схеми № 2 до висновку експерта № 27 судової інженерно-технічної експертизи від 12 липня 2016 року. Відповідач позов не визнав повністю, пояснив, що спірний будинок був побудований його батьками, тому поділу не підлягає, а майно, яке має намір поділити позивач, взагалі відсутнє.

Представник відповідача позов не визнав повністю. Пояснив, що житловий будинок не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки будинок був побудований батьками ОСОБА_3, всі добудови та поліпшення були проведені також його батьками до набуття відповідачем права власності на будинок. Власником будинку відповідач став лише у 2004 році, тобто після того, як збільшилася його цінність, а під час подружнього життя ніяких суттєвих реконструкцій або добудови в будинку не здійснювалося.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме: підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та проведення їх поділу в натурі, а позовна вимога про визнання права власності на інше майно подружжя до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1980 року. 28 травня 2014 року згідно рішення Іваничівського районного суду Волинської області шлюб між сторонами розірвано. (а.с.9) Під час перебування у шлюбі 11 жовтня 2004 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок , який розташований в с. Осмиловичі Іваничівського району по вул. Молодіжна, 8 (а.с.10). Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 8 вересня 2004 року. 21.10.2004 року ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Іваничівський район, с. Осмиловичі, вул. Молодіжна, буд. 8.(11 ). Посилання відповідача на те, що будинок не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був побудований його батьками, суд до уваги не бере. Так, за змістом ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказану норму закону та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна,2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства будинок, що знаходиться за адресою: Іваничівський район, с. Осмиловичі вул.Молодіжна, 8, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частини вказаного майна . Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності , здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року ( справа № 6-12цс13). Відповідно до висновку експерта №27 судової інженерно-технічної експертизи від 12 липня 2016 року ринкова вартість домоволодіння ( житлового будинку та господарських будівель та споруд) на вул. Молодіжна, 8 у с. Осмиловичі Іваничівського району складає 397735 грн. Поділити в натурі вказане домоволодіння з дотриманням рівності ідеальних часток можливо. Можливі варіанти розподілу в натурі вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд з пропозиціями щодо перепланування житлового будинку, господарських будівель, визначенням грошової компенсації стороні, частка якої після розподілу стала менше за ідеальну викладені в дослідницькій частині висновку по третьому питанню та зображені на Схемах №1, 2, що додаються до висновку .

Враховуючи, що представник позивача просить здійснити розподіл житлового будинку та виділити співвласнику ОСОБА_1 в натурі ? частку згідно Схеми №2 пункту ІІ, а відповідач, не визнаючи позов про поділ майна, заперечує щодо будь-якого варіанту розподілу в натурі житлового будинку, запропонованого експертом, то суд приходить до висновку, що необхідно провести поділ в натурі житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, згідно Варіанту №2 ( Схеми №2 ІІ) та виділити у власність в натурі ОСОБА_1 наступні приміщення ( нумерація приміщень згідно з Технічним паспортом ):1-1 веранда, площею 7,5 м.кв., 1-2 коридор, площею 5,6 м.кв.,1-3 жила, площею 11,2 м.кв.,1-7 жила, площею 11,6 м.кв., 1-8 кладова, площею 8,2 м.кв., 1-9 ванна, площею 2,2 м. кв., 1-10 кухня, площею 10,5 м.кв.,1-11 жила, площею 11,8 м. кв., а разом площею 68,6 м. кв. ,вартістю 145149 грн., що більше ідеальної частки у житловому будинку в одиницях площі на 2,95 м.кв., але менше ідеальної частки у житловому будинку в одиницях вартості на 3630 грн. , з урахуванням надвірних будівель та споруд:1/2 хлів «Б-1», хлів-прибудова «Е»,вбиральня «Ж»,1/2 огорожа «1», разом вартістю 48939 грн.

Враховуючи , що різниця між вартістю ідеальної частки та вартістю частки , виділеної позивачу ОСОБА_1, згідно висновку становить 4779,5 грн., то вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, експертом встановлено, що необхідно провести наступне перепланування (будівельно-технічні роботи) в житловому будинку та господарських спорудах( нумерація приміщень згідно Технічного паспорту): влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-8;влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-4;ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-4, 1-3 та 1-5, вхідний дверний проріз в приміщення 1-1;розділити перегородкою приміщення 1-4, влаштувавши коридор, санвузол;розділити перегородкою приміщення 1-5, влаштувавши кухню, житлову кімнату;влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-8;реконструювати приміщення 1-2 під санвузол. Розділити по ширині навпіл перегородкою хлів «Б-1», а тому суд приходить до висновку, що слід зобовязати позивача провести вказані дії. Можливість проведення перепланування підтверджується листами Іваничівського районного сектору Управління ДСНС у Волинській області (а.с. 118), Іваничівської філії ПАТ «Волиньобленерго» (а.с.119), Нововолинського відділення ПАТ «Волиньгаз» (а.с.120), рішенням Старолішнянської сільської ради №40 від 09 листопада 2016 року (а.с.121). Відносно відмови у задоволенні позовних вимог про поділ іншого рухомого майна подружжя та стягнення компенсації , то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що подружжям під час шлюбу було придбане перелічене у позовній заяві майно, яке має намір поділити позивач ( його вартість, час придбання). Відсутність доказів про існування спірного майна подружжя є обставиною, яка не дає можливості суду ухвалити рішення про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 понесла наступні судові витрати: судовий збір в розмірі 3237,38 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1929 грн., та 6200 грн. за проведення експертизи. Однак, враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги майнового характеру частково , то відшкодуванню підлягає лише частина судових витрат , понесених позивачем, які становлять 9474,67 грн, з них : 1988,67 грн. судовий збір, 1268 грн. за правову допомогу, та 6200 грн. - за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 183, 358, 364, 367, 370, 372 , 379, 380, 382 ЦК України, ст.ст. 60,61,69 -71 СК України , ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Молодіжна, 8 в с. Осмиловичі Іваничівського району Волинської області.

Провести поділ в натурі житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Молодіжна, 8 в с. Осмиловичі Іваничівського району Волинської області та виділити у власність в натурі ОСОБА_1 наступні приміщення ( нумерація приміщень згідно з Технічним паспортом ):

1-1 веранда, площею 7,5 м.кв.,

1-2 коридор, площею 5,6 м.кв.,

1-3 жила, площею 11,2 м.кв.,

1-7 жила, площею 11,6 м.кв.,

1-8 кладова, площею 8,2 м.кв.,

1-9 ванна, площею 2,2 м. кв.,

1-10 кухня, площею 10,5 м.кв.,

1-11 жила, площею 11,8 м. кв., а разом площею 68,6 м. кв. ,вартістю 145149 грн., що більше ідеальної частки у житловому будинку в одиницях площі на 2,95 м.кв., але менше ідеальної частки у житловому будинку в одиницях вартості на 3630 грн. , з урахуванням надвірних будівель та споруд:

-1/2 хлів «Б-1»,

- хлів-прибудова «Е»,

-вбиральня «Ж»,

-1/2 огорожа «1», разом вартістю 48939 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю ідеальної частки та вартістю частки , виділеної ОСОБА_1 , в розмірі 4779,5 грн.

Зобовязати ОСОБА_1 провести наступне перепланування (будівельно-технічні роботи) в житловому будинку та господарських спорудах ( нумерація приміщень згідно Технічного паспорту):

-влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-8;

-влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-4;

-ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-4, 1-3 та 1-5, вхідний дверний проріз в приміщення 1-1;

-розділити перегородкою приміщення 1-4, влаштувавши коридор, санвузол;

-розділити перегородкою приміщення 1-5, влаштувавши кухню, житлову кімнату;

-влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-8;

-реконструювати приміщення 1-2 під санвузол.

Розділити по ширині навпіл перегородкою хлів «Б-1».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9474,67 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Нєвєров