АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-602/11 Головуючий у 1-й інстанції - Декаленко В.С.
Апеляційне провадження № 22ц/796/2023/2017 Доповідач - Шахова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Болотова Є.В., Головачова Я.В.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_2, поданих їх представником ОСОБА_4, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ВАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 2006 року між ним і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 450 000 доларів США зі сплатою 9,5 % річних і строком повернення до 05.09.2023 року. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання кредитних зобов'язань цього ж дня між ПАТ «КБ Надра», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого останні зобов'язалися перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 03.08.2010 року утворилася заборгованість у сумі 597 576, 21 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у суму 427 684,95 доларів США, заборгованості зі сплати відсотків у сумі 3 746,53 доларів США, заборгованості зі сплати комісії у сумі 26 880,99 доларів США, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1,, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року у сумі 597 576, 21 доларів США, що еквівалентно 4 716 490,54 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що порука ОСОБА_3 і ОСОБА_2 припинилась 22 червня 2009 року, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов у оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв'язку із чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 вересня 2006 року між ним і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 450 000 доларів США зі сплатою 9,5 % річних і строком повернення до 05.09.2023 року.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання кредитних зобов'язань цього ж дня між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого останні відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 03.08.2010 року утворилася заборгованість у сумі 597 576, 21 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у суму 427 684,95 доларів США, заборгованості зі сплати відсотків у сумі 3 746,53 доларів США, заборгованості зі сплати комісії у сумі 26 880,99 доларів США

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручителі) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 05 вересня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Як установлено судом, останній платіж за кредитом був здійснений 11 грудня 2008 року.

Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 11 грудня 2008 року у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору банк надав позичальнику кредит строком до 05 вересня 2023 року.

Згідно з п.п. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 5 749 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов, виникла з 13 жовтня 2006 року по 30 липня 2010 року

З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконувала, а з 09.12.2008 року зовсім перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту.

Після припинення позичальником виконання зобов'язання, кредитор у встановленому законом порядку з часу здійснення позичальником останнього платежу не звертався до боржника та поручителів з будь-якою вимогою про погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки черговий платіж за графіком мав бути здійснений 09.12.2008 року, то право на вимогу до поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у банку виникло з 10.12.2009 року.

Проте, із позовом до поручителя ОСОБА_6 звернувся лише 25 серпня 2010 року.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з врахуванням вимог ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Враховуючи дату пред'явлення позову (25 серпня 2010 року) порука ОСОБА_3 і ОСОБА_2 щодо солідарної відповідальності з боржником за основним зобов'язанням ОСОБА_1 відносно щомісячних платежів за період з 13 жовтня 2006 року по 25 лютого 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі (5749х44 місяці (період з 13 жовтня 2006 року по 25 лютого 2010 року)= 252 956 - 22 314,78 (сума платежів сплачена боржником за період з 13 жовтня 2006 року по 25 лютого 2010 року) = 230 641,22 долари США припинилась.

У той же час, слід стягнути: дострокове повернення частини кредиту, що залишилася в сумі 366 935,09 доларів США в межах шестимісячного строку звернення до суду, у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Зазначених фактичних обставин справи та вимог закону, в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував, що призвело до помилкового визначення порядку солідарної відповідальності боржника і поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, тому заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом в цій частині допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подані їх представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року у сумі 366 935,09 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ (за курсом НБУ 7,89 грн./1 дол. США) 2 895 117, 86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року у сумі 230 641, 11 долари США, що еквівалентно згідно курсу НБУ (за курсом НБУ 7,89 грн./1 дол. США) 1 819 758, 36 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бутиоскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді