АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/6984/14-ц Головуючий суддя І інстанції Рубіжний С. О.
Провадження № 22-ц/790/119/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.

суддів - Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 24 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 826/06-КВ, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 58000,00 доларів США із розрахунку 13,5% річних на строк з 24.11.2006 року по 23.11.2021 року. ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги по зазначеному кредитному договору на підставі угоди про передачу активів та кредитних зобовязань від 30 червня 2010 року укладеної між ТОВ «Укрпрмбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України. Забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено порукою, відповідно до договору поруки №826/06-КВ-П-1 від 24.11.2006 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 та договору поруки №826/06-КВ-П-2 від 24.11.2006 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «ИГНАТ». Внаслідок неналежного виконання зобовязань станом на 16 квітня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 850930,78 грн., що складається з наступного: 569173,02 грн. тіло кредиту; 281757,77 відсотки за користування кредитом. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «ИГНАТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №826/06-КВ від 24.11.2006 року в сумі 850930,78 грн. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1 ОСОБА_2І та ТОВ «ИГНАТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір з кожного окремо по 1 218 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та закрити провадження у відповідності до вимог ст. 205 ЦПК України. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не прийнято до уваги наявність заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкові від 03 серпня 2010 року по справі №2-8257/10, в якому зазначені ті самі сторони, той самий предмет і ті самі підстави.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №826/06-КВ (а.с. 6-13).

Відповідно до п. 1.1. договору, банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку, кредит в іноземній валюті в сумі 58 000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних на строк з 24.11.2006 року по 23.11.2021 року.

Згідно п. 1.3. договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 23.11.2021 року.

Відповідно до п.п. 2.4. та 2.5 кредитного договору, позичальник зобовязується повертати суму кредиту щомісячно частинами у розмірі не менш 322,22 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наспаного за місяцем отримання кредиту. Шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24.11.2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №826/06-КВ-П-1 (а.с.14) та 24.11.2006 року також між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «ИГНАТ» укладено договір поруки №826/06-КВ-П-2. (а.с.15)

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпрмбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у визначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ИГНАТ» закрито.

Із матеріалів справи вбачається, не заперечується сторонами, що заборгованість за період з 24.11.2006 року по 26.03.2010 року, вже була стягнута з відповідачів рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в сумі 397278,53 грн., що за курсом НБУ станом на 23.03.2010 року становило 49944,50 доларів США, заборгованість за процентами 44228,21 грн., що за курсом НБУ станом на 23.03.2010 року становило 5560,22 долари США., пеню 5429,49 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №826/06-КВ від 24.11.2006 року за період з 24.11.2006 року по 26.03.2010 року - закрито.

Із розрахунку позивача (а.с. 73) вбачається, що з 26.03.2010 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість лише за відсотками.

Сторони не заперечують, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року відповідачами не виконано.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), ТОВ «Укрпрмбанк» та ПАТ «Дельта Банк» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника, придбав фінансовий актив у юридичної особи.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст.516, ч. 2 ст.517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Суду не надані докази виконання боржником свого обов'язку як первісному так і останньому кредиторам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Крім іншого, представник відповідача наполягає, що сплив строк позовної давності за вимогами, заявленими позивачем. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили, що позичальник зобов*язаний повернути кредит частинами в терміни встановлені у п. 2.4., п. 2.7. - в строк по 10-те число кожного місяця. Дата повернення кредиту 23 листопада 2021 року.

Таким чином, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту, частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після 01.07.2010 року відповідачами здійснювались платежі за кредитним договором.

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося 02.07.2014 року.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача посилався на порушення банком строку позовної давності, про застосування якої відповідачі не мали можливості заявити у суді першої інстанції, оскільки справу судом розглянуто у їх відсутності та у справі ухвалено заочне рішення.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про дату судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки судові повістки, які направлялися на його адресу повертались поштовою установою до суду без вручення за спливом строку зберігання.

За таких обставин не можна вважати, що суд дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про наявність судового спору та повідомлення його про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74?76 ЦПК України, що призвело до недотримання принципу рівності та змагальності сторін та порушення вимоги ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя та позбавив відповідача подати заперечення на позовну заяву та докази, які б довели ті обставини, на які він посилався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна давність підлягає застосуванню за заявою, поданною відповідачем ОСОБА_3 у апеляційному суді.

Із розрахунку позивача (а.с. 73) вбачається, що в межах позовної давності за період з 02.07.2011 року по 02.07.2014 року не є простроченною заборгованість за процентами в загальній сумі 7322,88 дол. США, що за курсом НБУ 1139,611 грн. за 100 доларів США станом на час складення розрахунку 16.04.2014 року становить 83 452 грн. 35 коп. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Що стосується вимог, заявлених до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, що виникла за період з 27.03.2010 року по 16.04.2014 року, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, вимогу до поручителя про повернення заборгованості шляхом пред*явлення позову було заявлено позивачем 02.07.2014 року; за період з 02.01.2014 року по 02.07.2014 року відсотки не нараховувались; порука за заборгованістю за відсотками, що нараховані за період з 27.03.2010 року по 02.01.2014 року на думку колегії суддів є припиненою, тому підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 немає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції підставою для чого, згідно п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за процентами за кредитним договором №826/06-КВ від 24.11.2006 року в сумі 83 452 грн. 35 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №826/06-КВ від 24.11.2006 року за період з 27.03.2010 року по 16.04.2014 року та судових витрат - скасувати, у задоволенні позову в зазначеній частині - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді -