У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дем'яносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року у справі за позовом Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва, про виселення зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Управління справами Верховної Ради України про визнання ордеру на службове жиле приміщення недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Управління справами Верховної Ради України звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09 липня 2009 року (протокол № 39) затверджено список народних депутатів України, яким відповідно до статті 35 Закону України «Про статус народного депутата України» надано службові жилі приміщення у м. Києві, у тому числі ОСОБА_2 - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 був обраний народним депутатом України шостого-сьомого скликання. Дата набуття депутатських повноважень - 25 грудня 2007 року, дата припинення - 27 листопада 2014 року.

17 листопада 2009 року ОСОБА_2 на склад сім'ї із чотирьох осіб видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 51,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

Листом керівника апарату Верховної Ради України від 30 березня 2015 року ОСОБА_2 був повідомлений про необхідність звільнення у місячний термін займаного службового приміщення, проте, на даний час службова квартира не звільнена.

А тому, позивач просив виселити відповідачів із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Управління справами Верховної Ради України про визнання ордеру на службове жиле приміщення недійсним, посилаючись на те, що ордер був виданий з грубим порушенням норм законодавства, а саме пункту 17 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними від 11 липня 1995 року № 286/95-ВР. Станом на 09 липня 2009 року зазначена квартира не була віднесена до числа службових жилих приміщень.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року, позов Управління справами Верховної Ради України задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зі службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 без падання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на поважність причин його пропуску.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, суд вважає за можливе поновити його.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЖК України жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Судом встановлено, що рішенням комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України (протокол № 37 від 24 червня 2009 року) спірна квартира включено до числа службових жилих приміщень по АДРЕСА_1, внесено на розгляд ВРУ народними депутатами України - членами Комітету відповідний проект Постанови Верховної Ради України. Рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09 липня 2009 року затверджено список народних депутатів України, яким надано службові жилі приміщення у м. Києві, у тому числі ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Судом також установлено, що ОСОБА_2 був обраний народним депутатом України шостого-сьомого скликань з 25 грудня 2007 року по 27 листопада 2014 року, у зв'язку з чим та відповідно до положень ст. 122 ЖК України Управлінням справами Верховної Ради України 17 листопада 2009 року йому на сім'ю у складі чотирьох осіб видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 51,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 року № 1652-VI «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» зазначена квартира була включена до числа службових жилих приміщень, яка відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» надається народним депутатам України на строк їх повноважень.

Також установлено, що ОСОБА_2 листом Керівника апарату Верховної Ради України від 30 березня 2015 був повідомлений про необхідність звільнення у місячний термін займаного службового приміщення, проте, на даний час службова квартира не звільнена.

Задовольняючи позовні вимоги Управління справами Верховної Ради України суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, яке підпорядковано Управлінню справами Верховної Ради України, а також що строк повноважень народного депутата України ОСОБА_2 закінчився, проте, він із сім'єю не звільнив спірну квартиру як службову квартиру Верховної Ради України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ордер на службове жиле приміщення ОСОБА_2 отримав 17 листопада 2009 року, а з позовом до суду звернувся 01 квітня 2016 року, тобто з порушенням визначеного статтею 257 ЦК України загального строку позовної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року у справі за позовом Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва, про виселення зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Управління справами Верховної Ради України про визнання ордеру на службове жиле приміщення недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Дем'яносов