Справа № 345/3977/16-ц
Провадження № 22-ц/779/367/2017
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4, про визнання на території України рішення іноземного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 20 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 20 січня 2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Визнано на території України рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року в справі №2-116, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_5 на день смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1.

На вказану ухвалу ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права. Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 суд першої інстанції не врахував відсутність підстав для визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. В тому числі, що вона не брала участі у розгляді даної справи, оскільки не була належним чином повідомлена про це.

Крім того, факт постійного проживання з спадкодавцем ОСОБА_5 спадкоємців - сина ОСОБА_6 та чоловіка ОСОБА_7, а отже прийняття ними спадщини після її смерті, встановлений рішенням Калуського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. А тому, на думку апелянта, враховуючи наявність спору між спадкодавцями, розгляд цієї справи належить виключно до компетенції суду України та повинен розглядатися за правилами позовного провадження. Проте, зазначеним обставинам місцевий суд не дав належної оцінки.

З цих підстав просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта - ОСОБА_8 доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.400 ЦПК клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, з врахуванням положень ст. 399 ЦПК, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст.ст. 392-394 ЦПК для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених главою 2 розділу VIII ЦПК.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року встановлено факт спільного проживання заявниці ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, на день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_2. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що воно набрало законної сили 4 жовтня 2016 року (а.с.4,5).

Задовольняючи клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання на території України рішення іноземного суду, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 не була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі, оскільки повідомлялась про час та місце розгляду справи.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Порядок розгляду клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню передбачено ст. 401 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 6,7 цієї статті за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 396 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.2 ст.396 ЦПК України однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є те, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Зі змісту рішення іноземного суду вбачається, що зацікавлена особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась. При цьому суд вважав, що вона ухилилась від явки до суду і отримання судових документів, направлених в Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області України відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини з цивільних, сімейних і кримінальних справ, підписаної 22 січня 1993 року в м. Мінську і Протоколу до Конвенції, підписаного в м. Москва 28 березня 1997 року, оскільки не з'явилася в Калуський міськрайонний суд по виклику для вручення процесуальних документів.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року №12 роз'яснено, що суд повинен з'ясувати дійсні обставини виклику сторони в судове засідання на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Враховуючи вказані роз'яснення та перевіряючи доводи апеляційної скарги ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року за клопотанням представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 із Калуського міськрайонного суду витребувано матеріали доручення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_4

За змістом статей 74, 76 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

З оглянутих в засіданні апеляційного суду витребуваних матеріалів доручення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_4 видно, що виклик ОСОБА_4 здійснювався по адресі: АДРЕСА_2. За закінченням терміну зберігання рекомендований лист повернувся до місцевого суду. Копії вказаних матеріалів справи №345/1672/16-ц долучено до матеріалів клопотання (а.с. 79-81).

Відтак, у зв'язку із неявкою ОСОБА_4 в судове засідання копію позовної заяви та повідомлення про день судового розгляду їй не вручено. Саме тому матеріали клопотання повернуто 08.06.2016 року Головному управлінню юстиції в Івано-Франківській області без виконання (справа №345/1672/16-ц, а.с.12).

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена іноземним судом про розгляд справи.

Крім того, як з'ясовано в засіданні апеляційного суду у зв'язку із вступом до Львівського національного університету імені Івана-Франка ОСОБА_4 з 16 вересня 2015 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3. Факт реєстрації останньої за цією адресою підтверджується копією паспорта (а.с.41).

Посилання представника ОСОБА_2 на судові повідомлення ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 по іншій цивільній справі по спору між тими ж сторонами є надуманими, оскільки спростовуються положеннями ст.74, 76 ЦПК України щодо здійснення судових викликів за адресою місця проживання чи місця перебування сторони, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про задоволення клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відтак, оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про визнання на території України рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року в справі №2-116.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 20 січня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання на території України рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року в справі №2-116, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, на день смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта