20 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання недійсним кредитного договору,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання недійсним кредитного договору.
На обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, зазначав, що 24 вересня 2007 року між сторонами укладено Кредитний договір № ML-006/1637/2007, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 98 970 дол. США двома траншами: 1-й на погашення поточної заборгованості та сплату комісій, 2-й на споживчі цілі та сплату комісій.
Позивач зазначав, що використання іноземної валюти на території України для її резидентів з проведенням розрахунків з іншими резидентами є забороненим, оскільки єдиним платіжним засобом є гривня, а для використання іноземної валюти необхідна індивідуальна ліцензія, якої позивач немає. При цьому, банк має обовʼязок здійснення контролю щодо використання наданих коштів для розрахунків з резидентами.
Окрім того, з посиланням на те, що видача готівки фізичній особі в іноземній валюті за «заявою на отримання готівки» може бути здійснена лише у разі відкриття на її імʼя поточного рахунку, ОСОБА_4 зазначав, що грошових коштів саме в іноземній валюті за договором не отримував, оскільки поточного рахунку для отримання кредитних коштів не відкривав, а заява на отримання готівки є фальшивою.
Вказував, що укладав оспорюваний договір, маючи на увазі, що отримує кредитні кошти у гривні, іноземна валюта, в свою чергу, була визначена лише для подальшого обміну на гривню.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати дії ПАТ «ОТП Банк» протиправними щодо надання кредиту позивачу, як резиденту України, в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність ПАТ «ОТП Банк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, в даному випадку за тим, щоб позичальник використовував отриману в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України; визнати кредитний договір від 24 вересня 2007 року
№ ML-006/1637/2007 недійсним.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що вид кредитування (валютне) був погоджений сторонами належним чином у звʼязку із здійсненим волевиявленням, відповідач має право на здійснення валютних операції, доказів на підтвердження того, що діяльність відповідача є нечесною підприємницькою практикою не встановлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір

№ ML-006/1637/2007, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 98 970 дол. США двома траншами: 1-й на погашення поточної заборгованості та сплату комісій, 2-й на споживчі цілі та сплату комісій.

02 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, чинність якого є предметом розгляду цієї справи, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ТОВ «ОТП Факторинг», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_6, про визнання кредитного договору, договору поруки, договору наступної іпотеки недійсними, встановлено, що кредит в іноземній валюті був наданий правомірно, встановлено факт його отримання ОСОБА_4

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами встановлено, що здійснення відповідачем кредитних операцій в іноземній валюті відбувалося на підставі відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання недійсним кредитного договору залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова