Номер провадження: 2-др/785/5/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та просить стягнути з Прокуратури Одеської області на її користь матеріальну шкоду у розмірі 240, 30 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., шляхом безспірного списання вказаних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків Прокуратури Одеської області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року скасовано та постановлено нове рішення в частині стягнення майнової та моральної шкоди.

19 грудня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим що ухвалюючи рішення, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з проїздом з м. Березівка до м. Одеси для прийняття участі у судових засіданнях, а також щодо стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

Сторони були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи апеляційним судом, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, однак, в судове засідання 09.02.2017р. ОСОБА_2 не з'явилась.

09.02.2017р. до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2, в якій вона просить провести судове засідання 09.02.2017р. у режимі відео конференції, або відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю прибути в це судове засідання. При цьому жодного належного та допустимого доказу поважності неявки апелянта надано не було.

Ухвалою суду від 09.02.2017р. в задоволенні заяви про проведення судового засідання 09.02.2017р. у режимі відео конференції було відмовлено.

Відповідно до положень статті 305 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута у відсутності сторін так як причини неявки апелянта не були визнані судовою колегією поважними.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що до апеляційного суду надійшов лист в.о. заступника голови Приморського районного суду м. Одеси про витребування даної справи ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2017р.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, суд вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

В своїй заяві ОСОБА_2 вказує на те, що суд не вирішив питання щодо стягнення на її користь понесених судових витрат, які складаються з транспортних витрат на поїздки на судові засідання до суду першої інстанції, а також на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги (при цьому сума витрат за подачу апеляційної скарги вказана не була). А також просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача судового збору на користь держави, оскільки вона звільнена від його сплати.

При цьому до своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 не подала жодного належного та допустимого доказу понесених нею витрат на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги.

З матеріалів вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року скасовано та постановлено нове рішення в частині стягнення майнової та моральної шкоди (а.с.143-145). Із змісту рішення слідує, що судова колегія частково погодилась з вимогами позивача в частині стягнення витрат на проїзд в сумі 220,71 грн., які і були стягнуті цим рішенням з відповідача. В іншій частині позовних вимог їй було відмовлено за недоведеністю.

Доказів понесених нею витрат на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги апелянт не надала, суму таких витрат не вказала, а тому колегія суддів не мала можливості задовольнити ці вимоги апелянта.

Що стосується вимог заяви про те, що колегія суддів в своєму рішенні від 22 листопада 2016 року не вирішила питання про стягнення з відповідача судового збору на користь держави, оскільки вона звільнена від його сплати, то колегія суддів також не находить підстав для задоволення цих вимог заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, колегія суддів наполягає на тому, що позивач не була звільнена від сплати судового збору на підставіст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідно до ст.2 цього Закону по даній категорії справ судовий збір взагалі не справляється.

Дійсно, частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячиз наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для застосування по даній справі ч.3 ст. 88 ЦПК України відсутні, так як позивач не була звільнена від сплати судового збору, по цій категорії справ судовий збір взагалі не справляється.

На підставі викладеного, керуючись ст.220 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді І.А. Артеменко

П.М. Черевко