06 березня 2017 року Дзержинський міський суд Донецькій області у складі: судді Скиба М.М., за участю секретаря Панаслюк Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Влітку вона має намір виїхати в Російську Федерацію, Болгарію, тимчасово окуповану територію АР Крим та інші країни з метою оздоровлення дитини. Також зазначила, що ця поїздка має велике значення для духовного та фізичного розвитку дитини, вона матиме змогу оздоровити дитину. Незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Враховуючи те, що у неї виникли складнощі в отриманні згоди від відповідача, що робить неможливим виїзд дитини за межі України, вона вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.
Представник третьої особи до судового засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, сторони по справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3. У відповідності до свідоцтва про народження батьком дитини записаний відповідач по справі - ОСОБА_2 (а.с. 6).
Між сторонами по справі виник спір з приводу відмови відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон.
У зв'язку з цим суд зазначає.
Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Аналіз зазначених положень зобов'язує суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків з'ясувати державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду.
В той же час, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися, на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.
Як встановлено судом позивач з метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, бажає забезпечити сина ОСОБА_2 відповідним відпочинком, оздоровленням, що пов'язано з виїздом за межі України, а саме до Російської Федерації, Болгарії, тимчасово окупованої території АР Крим та інших країн.
Таким чином, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача, як батька дитини.
Задовольняючи вимоги позивача частково, суд насамперед виходить з інтересів малолітнього сина сторін та вважає, що поїздка за кордон, а саме до Російської Федерації, Болгарії та тимчасово окупованої території АР Крим на відпочинок позитивно вплине на дитину, зможе покращити її фізичний та духовний розвиток, призведе до покращення стану здоров'я дитини.
Що стосується вимог щодо виїзду за кордон дитини без згоди батька у супроводі матері до інших країн, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в порушення вимог чинного законодавства ці вимоги не конкретизовані, а саме не вказані держави прямування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон до Російської Федерації, Болгарії, тимчасово окупованої території АР Крим малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька Донецької області, Україна без згоди ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Артемівська Донецької області з метою відпочинку дитини, одноразово, строком на один рік.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: