Провадження № 2/582/40/17
Справа № 582/1396/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яковенко Н.М..,

з участю секре таря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Недригайлів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Недригайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_3 борг за позикою в сумі 2000 грн. та заборгованість за прострочення виконання в сумі 6320 грн, а всього 8 320 грн та судовий збір сплачений позивачем.

Вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 3000 грн., які ОСОБА_3О обіцяв повернути до 01.07.2016, а також зобов'язувався сплатити пеню у разі прострочення виконання у розмірі 2% на суму заборгованості за кожен день прострочення, про що надав позивачу власноруч написану розписку.

В подальшому позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 1154, 55 грн боргу за позикою та 3174 грн пені у розмірі 2% від суми заборгованості за прострочення платежу, про що подав до суду заяву (а.с. 59).

В судове засідання 21 лютого 2017 року позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 57).

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, подав до суду заперечення, в якому пояснив, що вироком Недригайлівського районного суду від 01.04.2016 його засуджено за ч.1 ст. 185 КК України та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_2 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Після проголошення вироку представник ОСОБА_2 запропонував написати йому розписку, ніби то він винен йому грошей за договором позики. Ніяких грошей ОСОБА_2 01 квітня 2016 року відповідачу не позичав. Після набрання вироком судузаконної сили ОСОБА_2 звернувся з заявою до відділу виконавчої служби про стягнення коштів з ОСОБА_3 На даний час на користь ОСОБА_2 сплачено 1000 грн.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 21.02.2017 не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні (а.с. 63).

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №1-кп/582/15/16 та виконавче провадження, що відкрите за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

З копії розписки (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_3 отримав у борг (позику) в сумі 3000 грн від ОСОБА_2 та зобов'язується повернути грошові кошти повністю до 01.07.2011. У разі прострочення боргу зобов'язується відшкодувати також пеню у розмірі 2% на суму заборгованості за кожен день прострочення. Розписка написана власноручно 01.04.2016.

З пояснень, які дані позивачем у судових засіданнях 20.01.2017 та 10.02.2017 вбачається, що ОСОБА_3О був засуджений вироком Недригайлівського районного суду за крадіжку речей з автомобіля позивача, під час якої обвинувачений пошкодив автомобіль. Вироком цього ж суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено 3000 грн. Оскільки поведінка обвинуваченого викликала у позивача сумніви щодо добровільного відшкодування ним шкоди, позивач взяв у нього розписку про те, що ОСОБА_3 начебто позичив у ОСОБА_2 3000 грн. Така розписка, на думку позивача, гарантувала повернення коштів. В подальшому, оскільки ОСОБА_3 виплатив за спричинену моральну шкоду лише 1000 грн., у жовтні 2016 року позивач звернувся за видачею виконавчого листа, який направив до Недригайлівського міжрайонного відділу виконавчої служби на виконання. На даний час він отримав від ОСОБА_3 через виконавчу службу 845,45 грн. Просив стягнути залишок боргу з відповідача 1154.55 грн та пеню в сумі 3174 за прострочення виконання на 138 днів.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засіданнях 20.01.2017 та 10.02.2017 пояснив, що у ОСОБА_2 гроші в борг він не позичав. Розписку надав на вимогу позивача після оголошення вироку, яким його засуджено та зобов'язано сплатити ОСОБА_2 3000 грн. На даний час відповідач ніде не працює через поганий стан здоров'я, бо хворіє на гепатит, але частково сплачує борг ОСОБА_2 та сплатив 1000 грн. йому особисто, а ще 1000 грн. через виконавчу службу після відкриття виконавчого провадження та за можливості буде сплачувати свій борг в подальшому.

Представник Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, державний виконавець Лісова Ю.Г. пояснила, що з 26 жовтня 2016 року у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3О на користь ОСОБА_2, яке відкрито за заявою ОСОБА_2 За час виконання боржник сплатив 1000 грн, яка за винятком пропорційно сплаченого виконавчого збору перерахована стягувачу ОСОБА_2

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів встановлено, що вироком Недригайлівського районного суду від 01 квітня 2016 року (а.с.49-51) ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України. Також даним вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь останнього моральну шкоду заподіяну злочином у розмірі 3000 грн. Вирок не оскаржувався і набрав законної сили 04 травня 2016 року.

28 жовтня 2016 року було видано виконавчий лист (а.с.42). 31 жовтня 2016 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП № 52772904, що підтверджується копією Постанови державного виконавця (а.с.43). також ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 1000 грн. у червні 2016 року, про що власноручно зробив запис на обкладинці виконавчого провадження.

На виконання вироку суду ОСОБА_2 було перераховано 845, 45 грн., про що свідчать копії платіжних доручень про перерахування коштів (а.с.45-48). Таким чином, залишок заборгованості за даним виконавчим листом складає 1154,55 грн.

За змістом ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вбачається з пояснень позивача та відповідача між ними склались правовідносини, які витікають з заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди ОСОБА_2 внаслідок вчинення щодо нього злочину, а тому вони повинні регулюватися главою. 82 ЦК України "Відшкодування шкоди".

Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вина ОСОБА_3 у завданні моральної шкоди його неправомірними діями (злочином) та розмір цієї шкоди 3000 грн встановлені вироком Недригайлівського районного суду від 01.04.2016 року, який набрав чинності 04 травня 2016 року.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, з огляду на вирок суду від 01.04.2017, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, вимога позивача про стягнення залишку боргу в розмірі 1154,55 грн. задовленню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 2% річних за прострочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в у постанові Верховного суду України від 01.10.2014 р. по справі № 6-113цс14 на правовідносини, що виникли у звязку з несвоєчасним виконанням вироку суду в частині задоволення цивільного позову про стягнення заподіяної злочином матеріальної та відшкодування моральної шкоди розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України.

Однак, пізніше ВСУ надав інше обґрунтування щодо застосування вимог ст. 625 ЦК України до деліктних зобовязань.

Так згідно правового висновку викладеного в постановах № 6-3019цс15 від 13.01.2016 р., по справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016 р., № 6-2491цс15 від 02.03.2016 р. дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Зокрема за результатами перегляду судового рішення про стягнення інфляційних втрат, що виникли у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду про відшкодування шкоди завданої злочином, ВСУ зазначив, що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України (постанова № 63019цс15 від 13.01.2016 року).

Таким чином, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені за прострочення платежу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову

судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 197, 209, 212, 214-215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Недригайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про стягнення боргу, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко