АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Фонду суму коштів, що надійшли на його рахунок під час здійснення тимчасової адміністрації у розміри 1 200 доларів США; упущену вигоду в розмірі 10,5 % річних з 09.09.2014 року на суму невиконаних розпоряджень про здійснення перерахувань грошових коштів відповідно до наданого розрахунку; 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; суму грошових коштів, яку він перерахував на свій рахунок з іншого банку, а саме 1 200 доларів США відповідно до платіжного доручення № 1 від 03.07.2014 року; у розмірі 1 200 доларів США відповідно до платіжного доручення № 2 від 04.07.2014 року; у розмірі 1 100 доларів США відповідно до платіжного доручення № 3 від 04.07.2014 року, а всього 3 500 доларів США.

Справа № 761/3744/15-ц № апеляційного провадження: 22-ц-796/115/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що 03.07.2014 року банком було прийнято від нього платіжне доручення № 1 на переказ з його поточного валютного рахунку № НОМЕР_1 1 200 доларів США на його рахунок у ПАТ «КБ «Хрещатик». 04.07.2014 року ним були подані ПАТ «КБ «Актив-банк» платіжні доручення № 1, № 2 та № 3 на суми 1200 доларів США, 1 200 доларів США та 1 100 доларів США про перерахування цих коштів з його поточного валютного рахунка на його рахунок у ПАТ «КБ «Хрещатик». Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 року № 545 ПАТ «КБ «Актив-банк» віднесено до категорій неплатоспроможних, на підставі чого Фонд запровадив у банку тимчасову адміністрацію. 09.09.2014 року під час здійснення Фондом тимчасової адміністрації на його поточний рахунок надійшли кошти у розмірі 1 200 доларів США з призначенням платежу «повернення невиконаного платіжного доручення». Проте Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відмовляється добровільно повернути суму коштів, що надійшли на його рахунок під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Актив- Банк».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не врахував, що обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на зобов`язання банку щодо здійснення операцій з переказу грошових коштів, що надійшли на їх рахунки. Кошти переказу в розмірі 1 200 доларів США надійшли 09.09.2014 року під час здійснення тимчасової адміністрації, а тому обмеження на ці кошти не застосовуються.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та провадження у справі закрите.

Постановою Верховного Суду України від 14.12.2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2014 року ОСОБА_1 видав ПАТ КБ «Актив-банк» письмове розпорядження про перерахування з його поточного валютного рахунка грошових коштів у сумі 1 200 доларів США на його рахунок у ПАТ «КБ «Хрещатик», платіжне доручення № 1 від 03.07. 2014 року.

04.07.2014 року позивач видав ПАТ «КБ «Актив-банк» письмові розпорядження про здійснення двох перерахувань грошових коштів по 1 200 доларів США та одного в розмірі 1100 доларів США з його поточного валютного рахунку на його рахунок у ПАТ «КБ «Хрещатик» платіжні доручення № 1-3 від 04.07.2014 року.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 року № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» банк віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого Фонд запровадив у банку тимчасову адміністрацію.

09.09.2014 року під час здійснення Фондом тимчасової адміністрації на належний позивачу валютний рахунок № НОМЕР_1 надійшли кошти у сумі 1 200 доларів США з призначенням платежу «повернення невиконаного платіжного доручення».

Позивач 22.09.2014 року та 02.10.2014 року звернувся до ПАТ «КБ «Актив-Банк» з вимогою про негайне виконання платіжних доручень, проте перекази здійснені не були та банк будь - якої відповіді на його звернення не надав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи із результатів системного аналізу положень ЦК України, законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що на підставі договору банківського рахунка між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на нього не поширюється, оскільки грошові кошти надійшли в період здійснення Фондом тимчасової адміністрації колегія суддів вважає безпідставними, так як ці грошові кошти були поверненням нездійсненого платежу за оспорюваним платіжним дорученням, а не новим надходженням коштів на рахунок банку.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування упущеної вимоги та моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив з того, що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відшкодування таких виплат цим Законом не передбачено.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді