Справа № 296/1572/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_3, КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 23754,34 грн., 750 грн. витрат за послуги судового експерта та витрати повязані з розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначив, що 07.10.2015 року в м. Житомирі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2. Винуватцем ДТП відповідно до рішення суду визнано водія УАЗ 452 Д ОСОБА_3 працівника КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради. ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/6828248, на підставі якого позивач звернувся до філії ПРАТ «УПСК» в м. Житомирі із заявою для здійснення виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП. Відповідач заяву прийняв та здійснив виплату в розмірі 10752,87 грн. Не погоджуючись з даною сумою, позивач замовив експертне автотоварознавче дослідження, згідно висновку якого розмір завданих збитків позивачу внаслідок ДТП склав 34537,21 грн.

З метою досудового вирішення спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.12.2015 року підстав незгоди виплаченої суми страхового відшкодування та з вимогою сплатити страхове відшкодування згідно висновку автотоварознавчого дослідження в сумі 34537,21 грн.. Однак відповідач відмовився відшкодувати вказану суму, що стало підставою для звернутись до суду з даним позовом.

На підставі заяви позивача, суд ухвалою від 21.12.2016р. залучив до участі у справі в'якості співвідповідачів ОСОБА_3, та КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради.

Позивач в судове засідання не з'явився, 21.12.2016 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив заочне рішення залишити незмінним (а.с.196).

У запереченнях на позов ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" позовні вимоги не визнає, оскільки після отримання повідомлення про ДТП в межах 10-ти днів страхова компанія направила свого експерта для огляду пошкодженого автомобіля, а потерпілий має право самостійно обрати експерта лише у разі якщо страховик протягом 10 робочих днів не вжив заходи щодо визначення розміру збитків, оскільки страхова компанія не порушила вказані строки, тому розрахунок незалежного експерта не можна брати до уваги. Також відповідач зазначив, що якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 просив відмовити (а.с. 40-43).

Також, в письмових поясненнях відповідач вказав, що правові підстави для стягнення коштів із ПрАТ «УПСК» відсутні, відповідач не є завдавачем шкоди, а здійснює страхове відшкодування потерпілій особі на підставі положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та позивачу було здійснено страхове відшкодування, як того вимагає Закон (а.с. 97-99).

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Зазначив, що на даний час існують деліктні правовідносини між позивачем та винуватцем ДТП, а тому страхова компанія є неналежним відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся.

Відповідача КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради свого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 07.10.2015 року о 11 год. 55 хв. в м. Житомирі на вул. Щорса, 80 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2. під керуванням ОСОБА_5 працівника КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 09.11.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с. 123).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4 - КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради була застрахована в Житомирській філії приватного акціонерного товариства "Українська пожежна-страхова компанія" згідно полісу № А1/6828248 від 24.10.2014 року.

Згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн. (а.с.6, 48).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як власник пошкодженого автомобіля, 08.10.2015 року звернувся до Житомирської філії ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія" із повідомленням про факт ДТП за участю застрахованого транспортного засобу (а.с. 49-50).

08.10.2015 року представником Житомирської філії приватного акціонерного товариства "Українська пожежна-страхова компанія" ОСОБА_6 був складений акт огляду транспортного засобу № 154 (а.с. 51-52).

В подальшому, аварійним комісаром ОСОБА_7 було складено ремонтну калькуляцію №uip_10428 від 15.10.2015 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля позивача визначено в сумі 29562,85грн. (а.с. 54-55). Згідно висновку звіту № 2894/1843 з оцінки транспортного засобу від 23.10.2015 року, складеного оцінювачем ФОП "ОСОБА_4П.", коефіцієнт фізичного зносу автомобіля НОМЕР_3 становить 0,70% (а.с.21-24).

18.11.2015р. позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування (а.с. 61).

Відповідно до страхового акту № ОЦ/011/000/15/0055 (аварійного сертифікату) № 939 від 30.11.2015 року страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту) була визначени з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, за виключенням безумовної франшизи та 20% ПДВ та склало 10752,87 грн. (а.с. 62).

Вказана сума була перерахована ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія" на рахунок ОСОБА_2 згідно палатіжного доручення від 30.11.2015р. №939 (а.с. 18).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем також самостійно було визначено суму збитку заподіяного в результаті ДТП, яка згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 25.11.2015р. склала 34537,21грн. (а.с. 7-16).

03.12.2015 року позивач звернувся до Житомирської філії ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія" з претензією в якій вказав, що не погоджується із виплатою страхового відшкодування та просив переглянути і відшкодувати суму матеріального збитку відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 25.11.2015р. (а.с. 17).

У відповіді на претензію № 5256/18 від 22.12.2015 року ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія" відмовила позивачу у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування за безпідставністю (а.с.25-26).

Заперечуючи щодо позову ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія" було зазначено, що потерпіла особа може самостійно обрати експерта лише у разі якщо страховик протягом 10 робочих днів не вжив заходи щодо визначення розміру збитків (п. 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961 - ІV). Оскільки, представник страхової компанії оглянув пошкоджений автомобіль позивача у визначений строк та вчинив усі передбачені дії після настання страхового випадку, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Однак, суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у потерпілої особи права оскаржувати суму страхової виплати.

Так, згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 36.7. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом Закон №1961 - ІV) рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Отже, особа, яка вважає що її право порушене має право на звернення до суду для його відновлення та захисту своїх порушених або невизнаних прав.

При цьому, вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016р. у справі №6-725цс16 вказується, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

При цьому, зміст положень ст. 1194 ЦК України було розкрито Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016р. у справі №6-2809цс15. Так, відповідоно до правової позиції у даній справі, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму ("ліміт відповідальності страховика" у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. Зокрема, за змістом статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси відповідного потерпілого у відносинах майнового страхування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктоному та договірному.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Тому, у разі незгоди з сумою страхового відшкодування, потерпілий має право звернутися з вимоги до страховика про відшкодування завданої шкоди в повному обсязі в межах ліміту відповідальності страховика. З цих підстав, а також враховуючи, що позивачем не було чітко сформовано вимоги до двох інши відповідачів (вимог до кожного з відповідачів у певній сумі), пояснень позивача, що належним відповідачем є страхова компанія, суд відмовляє в позові до ОСОБА_3 та КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради.

Під час розгляду справи було задоволено клопотання позивача та призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку № 4125 судової автотоварознавчої експертизи від 06.05.2016 року розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 07.10.2015 року, з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та з врахуванням податку на додану вартість, на дату заподіяння збитку становить 32805,07 грн. (а.с. 90-93).

За наявності оцінки завданої шкоди зробленої страховиком, висновку експертного автотоварознавчого дослідження наданого позивачем, суд при визначенні суми відшкодування бере до уваги саме висновок судової експертизи проведеної в межах даного провадження.

Як вже зазначалося вище, позивачу, як того вимагає Закон України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10752,87 грн.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що при відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що передбачено п.36.2 ст. 36 Закону.

Отже, з урахування суми страхового відшкодування виплаченого страховою компанією, суми ПДВ, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 17241,76 грн. Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення експертизи, яка була здійснена під час розгляду справи в суді.

Однак, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача вартості експертизи відповідно до довідки №107 від 25.11.2015 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримані вимоги п. 34.2 статті 34 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які стосується строків направлення представника страхової компанії на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_2 - 17241,76 грн. страхового відшкодування, 1800,00 грн. витрат на проведення судової експертизи та 551,20 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. Й. Адамович