АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7680/17 Справа № 199/5211/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Деркач Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року по справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» до ОСОБА_2, третя особа Приватне підприємство «Віктор-13», про усунення перешкод у користуванні майном, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» (ОСББ «Січеслав») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСББ «Січеслав» зазначило, що воно створено та функціонує з 16.08.2006 року та з моменту введення в експлуатацію у 2012 році обслуговує багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1. 28.11.2015 року за зверненням співвласників вказаного вище житлового будинку встановлено факт перекриття доступу до комунікацій житлового будинку у зв'язку з самочинним, на його думку, зайняттям відповідачем підвалу №106 під секцією 1 будинку АДРЕСА_1, що перебуває в управлінні ОСББ «Січеслав». Зі слів позивача у підвалі містяться комунікації, тому оскільки він виявився зачиненим на замок і потрапити до нього було неможливо, правлінням ОСББ «Січеслав» було змінено замки на підвалі. Після цього з'явився відповідач та повідомив, що він є власником підвалу та у нього є правоустановчі документи на нього.

При зверненні до суду з позовом ОСББ «Січеслав» зазначив, що право власності на підвал, зареєстроване за ОСОБА_2, є незаконним, таким, що порушує право співвласників багатоквартирного житлового будинку на володіння та користування приміщенням підвалу, перешкоджає доступу до комунікацій, які необхідні для обслуговування будинку.

На підставі вищенаведеного позивач просив суд визнати незаконним набуття відповідачем права власності на нежитлове приміщення №106 будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 19701197 НОМЕР_1 від 28.03.2014 року, видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції; усунути перешкоди у користуванні приміщенням №106 у будинку АДРЕСА_1, звільнивши його від замків та майна відповідача, яке знаходиться у цьому приміщенні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2006 року створено та зареєстровано як юридичну особу ОСББ «Січеслав», яке обслуговує багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, який введено в експлуатацію у 2012 році.

Зазначений будинок складається з 10 поверхів, на яких розміщено 27 квартир та нежитлові приміщення № 107, 108, 109, а також підвал №106 на цокольному поверсі.

Матеріалами справи встановлено, що зведення будинку відбувалося за рахунок коштів, отриманих забудовником ПП «Віктор-13» від інвесторів за інвестиційними договорами.

Так, згідно акту приймання-передачі приміщення від 28.10.2012 року, 02.03.2004 року між ОСОБА_2 та ПП «Віктор-13» було укладено договір № 3с про дольову участь у будівництві житлового будинку будинок АДРЕСА_1. Згідно зазначеного акту відповідач прийняв від забудовника нежитлове приміщення № 106, розташоване на цокольному поверсі, загальною площею 61,9 кв.м. (а.с.124)

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 19701197 від 28.03.2014 року відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення № 106 у будинку АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом, ОСББ «Січеслав» посилався на те, що відповідач неправомірно займає нежитлове приміщення № 106 та перешкоджає доступу позивача до комунікацій, розташованих у цьому приміщенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з непорушності права власності відповідача на нежитлове приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із того, що законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежитлового приміщення.

У ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у двох- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 статті 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 319 ЦК України лише власник наділений правом на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Матеріалами справи встановлено, що ОСББ «Січеслав» було створено з метою забезпечення ефективного використання квартир їхніми власниками, а також надання інших послуг у житловому будинку АДРЕСА_1, зокрема, користуватися об'єктами, що перебувають у спільній власності членів ОСББ.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 19701197 від 28.03.2014 року відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення № 106 у будинку АДРЕСА_1. Право власності на зазначене нежитлове примішення згідно акту приймання-передачі від 28.10.2012 року було набуто відповідачем на підставі договору № 3с від 02.03.2004 року про дольову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1.

З наведених вище обставин вбачається, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрував право приватної власності на нежитлове примішення № 106 житлового будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання незаконним набуття відповідачем права власності на спірне нежитлове приміщення та визнання недійсним свідоцтва про право власності є правильним та законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, спосіб і порядок їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано проектно-кошторисної документації зі схемами влаштування внутрішньо будинкових мереж водопостачання, каналізації, центрального опалення, тепло-, газо-, електропостачання, що є доказом розміщення у нежитловому приміщенні №106, яке належить відповідачу, лічильників та комунікацій.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що матеріалами справи та поясненнями сторін у справі встановлено, що правлінням ОСББ «Січеслав» було змінено замки на дверях нежитлового приміщення № 106 у житловому будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим фактично відсутні перешкоди у доступі до нього.

На підставі наведеного колегія суддів вважає правильним висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користування нежитловим приміщенням № 106 у будинку АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що спірний підвал № 106 віднесено до допоміжних приміщень багатоповерхового будинку, тому він належить співвласникам ОСББ і незаконно переданий відповідачу у власність, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Натомість, матеріалами справи підтверджено правомірність набуття відповідачем права власності на нежитлове приміщення № 106 у будинку АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що у технічному плані будинку спірне нежитлове приміщення значиться як підвал, не спростовує правомірність набуття на нього права власності відповідача.

Доводи щодо наявності у нежитловому приміщенні № 106 комунікацій належними та допустимими доказами не підтверджено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення.

При ухваленні судового рішення також правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М.Деркач

М.Ю.Петешенкова

М.О.Макаров