справа №176/1481/16-ц
провадження №2/176/148/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

свідка ОСОБА_3,

свідка ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, уточнивши вимоги якого просить визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_2, що у місті Жовті Води Дніпропетровської області. У даному житловому приміщенні зареєстрованими, як проживаючі також є донька ОСОБА_6, батько ОСОБА_7 та ОСОБА_5В.(колишній співмешканець). Однак, у січні 2014 року ОСОБА_5, зібравши всі свої особисті речі і документи покинув квартиру. З того часу відповідач у квартирі не проживає і не приймає участі в її утриманні, в оплаті житлово-комунальних послуг хоча й залишається зареєстрованим у квартирі.

Позивач, як і її представник - адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на доводи викладені у позовній заяві та просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 за місцем реєстрації відсутній, його виклик у судове засідання здійснено згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом неодноразових публікацій в газеті „Вісті Придніпровя (у №8 (1807) від 07.02.2017 року) відповідного оголошення. Однак, відповідач у судові засідання не зявився, заперечень щодо позову не надав. Тому судовий розгляд справи проведено без участі відповідача, на підставі наявних доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено такі факти і відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що в місті Жовті Води Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20247641 від 16.08.2009 року, копією договору купівлі- продажу укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, щодо придбання останньою вказаного житлового приміщення, даний договір посвідчений 20 серпня 2008 року приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 6767 (а.с.14).

Відповідно копії особистого рахунку №46524 від 13.05.2016 року, виданого ЖРЕД №4, зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_1, являються, крім власниці ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.11).

Однак, у січні 2014 року відповідач ОСОБА_5, зібравши всі особисті речі та документи, покинув місце проживання не залишивши адреси де у подальшому буде мешкати. Відтоді будь-яких зв'язків із позивачем не підтримує, до квартири не приїжджав, хоч жодних перепон до цього йому не чинилось. При цьому, відповідач не приймає участі в утриманні квартири, в оплаті житлово-комунальних послуг і не ставиться до житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання, хоча й залишається зареєстрованим за даною адресою.

Дані обставини підтвердили свідки, що були допитані у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_3 зазначила, що є сусідкою позивача. У період часу приблизно з 2011 року по 2013 рік ОСОБА_1 проживала разом із співмешканцем ОСОБА_5. Однак, приблизно три роки тому останній виїхав і більше жодного разу відповідача за адресою АДРЕСА_3, вона не бачила, хоч будь яких сварок між позивачем та ним не чула.

Свідок ОСОБА_4, що також являється сусудкою позивача, дала аналогічні пояснення, при цьому зазначила, що співмешканця ОСОБА_1 - ОСОБА_5, не бачила за адресою АДРЕСА_3, приблизно пять років. Коли саме він покинув зазначене приміщення їй невідомо, і не чула щоб будь-хто чинив йому перешкоди мешкати у квартирі належній позивачу.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У сенсі ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік.

Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні кварттрою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Враховуючи вищевикладене, те що позивач наполягає на задоволені позову, а відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, те що позивач, є власником квартири АДРЕСА_4, а відповідач будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, як член сім'ї позивача, мав право на проживання в ній, однак втратив таке право, внаслідок не проживання у домоволодінні без поважних на це причин понад 3 роки, тобто більше одного року, суд вважає за доцільне визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ч.1, 386, 405 ЦК України,ст. 72 ЖК України, відповідно до ст.ст.11, 12, 60, 112-115 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 63 у будинку № 31 по вулиці Гагаріна, що в місті Жовті Води Дніпропетровської області.

Стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на відшкодування понесених позивачем судових витрат 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А.Павловська