Справа №583/2163/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 22-ц/788/394/17 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 08 лютого 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 22 травня 2003 року, але подружжя залишилося проживати разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбних відносин у сторін народилася спільна дочка ОСОБА_5. З 2010 року подружжя припинило спільне проживання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому зазначає, що суд першої інстанції прийшов помилкових висновків про відсутність батьківства відповідача по відношенню до їх спільної дитини, ОСОБА_5, оскільки основним документом, яким зафіксоване батьківство відповідача, є свідоцтво про народження дитини, в якому батьком дитини вказаний саме ОСОБА_4 Вказує, що обов'язком батьків є утримання їх дітей до повноліття, так як відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, то з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання малолітньої дочки.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано доказів, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_5, а тому відсутні законні підстави для стягнення аліментів з ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, з 08 лютого 2002 року по 22 травня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_5 ( а.с. 9 ).

Актовий запис про народження ОСОБА_5 вчинено 02 квітня 2007 року за №52 на підставі заяви матері - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 163 ).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису народження №6 від 28 грудня 2016 року запис про батька дитини ОСОБА_4, відомості про дату народження, громадянства та місце проживання якого відсутні, здійснено за вказівкою матері дитини - на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України ( а.с. 164-165 ).

Таким чином, ОСОБА_5 була народжена позивачкою майже після 4 років з моменту розірвання шлюбу сторін, а актовий запис про народження та запис про батька дитини була здійснено за вказівкою ОСОБА_3

Відповідно до положень ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду ( ч. 1 ст. 128 СК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У відповідності до положень п.п. в) п. 12, п. 15-16 глави І розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року N 52/5, одночасно із заявою про державну реєстрацію народження подається та в актовому записі про народження зазначається документ, який є підставою для внесення відомостей про батька дитини (свідоцтво про шлюб, спільна заява матері та батька дитини, заява матері). Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, можуть подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства до народження дитини.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем на час народження ОСОБА_5, спільна заява сторін або заява відповідача до органу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення його батьком дитини не подавались, рішення суду про встановлення батьківства відповідача також відсутнє.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки позивачкою, у порушення приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів походження дитини від відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт батьківства ОСОБА_4 підтверджено свідоцтвом про народження дитини та судовими рішеннями не заслуговують на увагу.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані апелянтом рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 07 вересня 2012 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року не можна розцінити як належні докази, що підтверджують походження ОСОБА_5 від ОСОБА_4, оскільки предметом судового розгляду було встановлення факту проживання сторін однією сім'єю та поділ майна.

Отже, у відповідності до вищевказаних вимог закону, у справах про визнання батьківства, походження дитини від батька допустимими доказами є лише спільна заява матері та батька, зроблений на підставі неї актовий запис, видане свідоцтво про народження або ж рішення суду про встановлення батьківства.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, упередженості судді при розгляді даної справи, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -