АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2297/17 Справа № 202/8659/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 09 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 (третя особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про визнання особами, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 (треті особи: Територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, Комунальне виробниче житлово-експлуатаційне підприємство Індустріального району м.Дніпро, Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.Дніпро ради) про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 09.02.2017р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в його інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особами, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації; зустрічний позов задоволено, ухвалено вселити ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та зобовязано ОСОБА_2 надати їм ключі від вхідних дверей. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

За відомостями КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» будинок №44 по вул.Батумська у м.Дніпропетровськ зареєстрований за Дніпропетровською міською радою (а.с.207 т.1).

Згідно виданого виконавчим комітетом Індустріального ради м.Дніпропетровськ 18.09.1975р. ордера трикімнатна квартира АДРЕСА_2 надана ОСОБА_5 на сімю, яка складалась з дружини ОСОБА_6 та чотирьох дітей, у тому числі, і сина - ОСОБА_3 (а.с.10 т.1). ОСОБА_5 помер 22.01.1990р., ОСОБА_6 - 20.04.2009р. (а.с.21,22 т.1). Квартира не є приватизованою (а.с.131-133,207 т.1).

Згідно свідоцтв про народження, довідок міграційної служби та житлового органу станом на грудень 2015 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2,1991р.н. дочка ОСОБА_7, ОСОБА_8, 2014р.н. син ОСОБА_2, ОСОБА_3,1975р.н. син ОСОБА_5 та ОСОБА_4, 2000р.н. дочка ОСОБА_3 (а.с.19,20,25,51,64 т.1). За відомостями паспортів громадян України ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі 22.02.2007р., а ОСОБА_2 - 15.05.2007р. (а.с.8,63, т.1).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 13.03.2009р. змінено умови договору найму квартири АДРЕСА_3 та особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 (а.с.80 т.1).

За складеним 25.03.2016р. за участю сусідів актом ОСОБА_3 з дружиною та дочкою проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 з жовтня 2009 року (а.с.74 т.1). За складеним 12.04.2016р. працівниками Служби дітей за заявою та участю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживають ОСОБА_2, ОСОБА_9, 1965р.н., ОСОБА_8, 2014р.н., ОСОБА_3, ОСОБА_10,1974р.н. та ОСОБА_4, 2000р.н. (а.с.148 т.2). За довідкою КЗО «Загальноосвітня санаторна школа-інтернат №3 ДОР» педагогічні працівники шкоди щороку здійснювали обстеження житлово-побутових умов учениці ОСОБА_4 за місцем її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46,64 т.1).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації та вселив ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 у вказану квартиру із зобовязанням ОСОБА_2 надати їм ключі від вхідних дверей.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність висновку рішення суду щодо реєстрації ОСОБА_3 та його дочки у квартирі АДРЕСА_1 суперечать наявним у матеріалах справи та наведеним вище письмовим доказам, які вказаний факт підтверджують. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на встановлення факту не проживання ОСОБА_3 у вказані квартирі ухваленим у цій же справі 29.12.2015р. заочним рішенням, яким ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_4 визнані особами, що втратили право користування квартирою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказане рішення суду не є чинним та скасованим самим же судом 08.04.2016р. (а.с.55,56,119 т.1). Крім того, за скасованим рішенням правові наслідки не виникають, а у разі його виконання до скасування відповідно до вимог ст.ст.380,381 ЦПК України відбувається поворот такого виконання. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на не врахування судом наступних доказів на підтвердження факту не проживання ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_4 у спірній квартирі понад 15 років без поважних причин також не можуть бути прийняті до уваги. Зокрема, згідно складеного 26.12.2016р. акту за участю ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з травня 2016 року (а.с.146 т.2). Між тим, у заяві ОСОБА_11 повідомляла, що не помічала ознак проживання ОСОБА_3 у квартирі з червня 2014 року (а.с.28 т.1). ОСОБА_19 та ОСОБА_20, які взагалі зареєстровані за іншими адресами у м.Дніпропетровськ, у заявах також посилались на те, що з червня 2014 року не помічали ознак проживання ОСОБА_3 у квартирі, а у своєму акті вказували, що він не проживає з січня 2000 року (а.с.26-29 т.1). Допитана у судовому засіданні апеляційного суду у якості свідка ОСОБА_21, яка також зареєстрована за іншою адресою, пояснювала, що у спірній квартирі ОСОБА_3 не жив років з 25, а у письмовій заяві стверджувала, що його не бачила з 2012р. (а.с.23 т.2). Свідок ОСОБА_21 про причини не проживання ОСОБА_3 знала зі слів інших осіб та фактично не могла свідчити про реальні причини його не проживання. Між тим, навпаки, наявні у матеріалах справи письмові докази (а.с.44,66,81 т.1) свідчать про існування неприязнених стосунків та конфліктів з приводу користування квартирою між ОСОБА_2, її співмешканцем ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншого ще у березні, квітні 2015 року, тобто до звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання останніх особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, яке відбулось 17.11.2015р. Крім того, сама ОСОБА_2 у судовому засіданні підтверджувала, що з 2013-2014 року ОСОБА_3 фактично проживав у спірній квартирі, хоча і не постійно. Згідно укладеного 04.11.2011р. між МКВП «Дніпроводоканал» та ОСОБА_3 договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги саме останньому надано розстрочку у погашенні заборгованості за адресою квартири АДРЕСА_3 (а.с.83 т.1). За квитанціями житлові та комунальні послуги за адресою вказаної квартири сплачувались ОСОБА_3 (а.с.84-101 т.1). Наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 включений в ордер з часу отримання спірної квартири, зареєстрований у ній з 2007 року та фактично з дочкою немає іншого постійного місця проживання. За вимогами ст.64 ЖК України права наймача, членів його сім'ї та інших осіб, що проживають у житловому приміщенні, є рівними. Відповідно до аналізу положень ч.1 ст.71, ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у судовому порядку можливе лише внаслідок відсутності цієї особи понад шести місяців без поважної причини. Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення житлових прав ОСОБА_3 та його неповнолітньої дочки на вільне безперешкодне користування житловим приміщенням спірної квартири та не встановлено обставин щодо не проживання їх у вказаній квартирі без поважних причин понад встановлені законодавцем строки, а також не встановлено таких обставин і апеляційним судом, підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не вбачається.

Керуючись ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.