№ провадження 2/646/669/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28.02.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Чудновської І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП, в обґрунтування позову зазначив, що 27.08.2016 року за наслідками дорожньо-транспортної пригоди йому було спричинено шкоду відповідачем вина якого була встановлена відповідно до постанови Московського районного суду міста Харкова від 08.11.2016 року. Вказує, що розмір завданого йому матеріального збитку становить 343 972, 16 гривень, що підтверджується звітом експертного автороварознавчого дослідження № 377/2016 від 29.08.2016 року. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача, що виразилися в порушенні Правил дорожнього руху України і призвели до спричинення йому матеріальної шкоди, йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з пошкодженням його власності автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за призначенням, порушенням його нормальних життєвих звязків, також він був вимушений самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля та спрямовувати сімейний бюджет на ремонт, що призвело до розладу стосунків у родині, також йому довелося відкласти багато запланованих справ, а від деяких взагалі відмовитися, що призвело до проблем з роботою. Також позивач вказує, що він був вимушений звернутися за правовою домового по підготовці позовних матеріалів, вартість якої складає 6000, 00 гривень. Посилаючись на дані обставини та на положення Цивільного Кодексу України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 343 972, 16 гривень матеріальної шкоди, 60 000,00 гривень моральної шкоди та витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, а також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином про що свідчить зворотні повідомлення пошти про направлення на адресу, зазначену у позові судових повісток про виклик в судове засідання, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними в матеріалах справи доказів, та винести по справі заочне рішення.

Суд вислухавши думку сторони позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом, відповідно до копії постанови Московського районного суду міста Харкова від 08.11.2016 року встановлено, що ОСОБА_4 27.08.2016 року о 20 год. 30 хв. в м. Харкові по пр. Л. Ландау, керуючи автомобілем «Volkswagen LT46 Фургон-С», державний номерний знак «АХ1580ЕВ», не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого скоїв зіткнення з перешкодою, а саме дорожнім знаком, бордюром, забором, від чого автомобіль «Volkswagen LT46 Фургон-С» отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ238963 власником автомобілю «Volkswagen LT46 Фургон-С», державний номерний знак «АХ1580ЕВ» є позивач ОСОБА_2.

Як вбачається з копії Звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця № 377/2016, вартість матеріального збитку обєкта оцінки автомобіля «Volkswagen LT46 Фургон-С», державний номерний знак «АХ1580ЕВ», який належить позивачу ОСОБА_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 343 972 гривень.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням викладеного, суд вважає,що позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що позивач є потерпілою особою, якому в результаті дій відповідача було пошкоджено його майно (автомобіль), суд вважає, що подія ДТП та пошкодження автомобілю позивача в якісь мірі призвели до зміни його повсякденного життя, до зміни звичайного ритму життя, змусило нести непередбачувані витрати, як на ремонт автомобілю, так і на вирішення повсякденних справ. Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, розмір завданої матеріальної шкоди, вимоги розумності та справедливості, суд вважає що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 6 000,00 гривень.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ФОП ОСОБА_5 діє за договором №017/09/16 від 05.09.2016 року в розділі 3 Договору зазначено, що замовник авансує виконавцю за надання послуг за договором грошову суму 3 000, 00 гривень в момент укладення договору та 3 000, 00 гривень до 30.09.2016 року, однак належних доказів того, що кошти передавалися за вказаних договором стороною позивача не надано.

Таким чином, стороною позивача не надано суду належних доказів здійснення ним витрат на правову допомогу оригіналу квитанції та розрахунку витрат, що є підставою для відмови про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до частин задоволених вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ід.) на користь ОСОБА_2 343 972, 16 ( триста сорок три тисячі девятсот сімдесят дві гривні 16 копійок) гривень, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 (ід.) на користь ОСОБА_2 6 000, 00 ( шість тисяч гривень 00 копійок) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 (ід.) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 529, 72 ( три тисячі п'ятсот двадцять девять гривень 72 копійки) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. ст. 228,229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, а також у разі відсутності апеляційної скарги.

СУДДЯ: І.І.Чудновська