Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/265/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.02.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Дуковського О.Л

суддів Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знамянської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

Встановила:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знамянської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що органом досудового розслідування Національної поліції України Новомиргородського відділу поліції Маловисківського відділу поліції Головного Управління Міністерства поліції в Кіровоградській області відносно них та інших осіб незаконно та безпідставно були порушені 11 кримінальних справ.

Кримінальні справи обєднанні в одне провадження 09.11.2010 р. реєстраційний № 16-6448.

23.09.2011 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області кримінальна справа була повернута прокурору Новомиргородського району, на додаткове розслідування, що підтверджується постановою суду про повернення справи.

14.03.2012 року постановою слідчого СВ Новомиргородського РВ УМВС кримінальна справа відносно них була закрита у звязку з недоведеністю у вчиненні злочинів.

27.08.2012 року постановою прокурора Новомиргородського району постанова слідчого Новомиргородського РВ УМВС України в області від 14.03.2012 року про закриття кримінальної справи № 16-6448 відносно ОСОБА_3І за ст..ст. 198,27 ч.5, 185 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст..ст. 198,27 ч.5, 185 ч.2 КК України, ОСОБА_4 за ст.. ст.. 27 ч.2 , 185 ч.2 КК скасовано. Кримінальну справу направлено начальнику Новомиргородського РВ УМВС України в області для організації досудового слідства.

15.11.2012 року прокурор Новомиргородського району затвердив обвинувальний висновок відносно позивачів і кримінальна справа № 16-6448 була передана до Новомиргородського районного суду.

Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2013 року кримінальна справа №16-6448 повернута прокурору Новомиргородського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою в.о. начальника СВ Новомиргородського ВП від 29.12.2015 року кримінальне провадження відносно них закрите за ч.1 п.2 ст. 284 КК України.

Позивачі зазначили, що орган досудового розслідування протягом більше 5-ти років і 6 місяців не здійснював досудове розслідування, а прокурор не здійснював контроль за дотриманням законності органами дізнання та досудового слідства і в наслідок цього вони вимушені були протягом всього часу перебування під слідством, оббивати пороги судових, правоохоронних органів та органів прокуратури, тому моральну шкоду обраховують в розмірі 71342 грн. кожному.

Просили суд стягнути за рахунок Державного бюджету України на їхню користь з Державного казначейства України на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури кожному по 71342 грн.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що СВ Новомиргородського районного відділу управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області (надалі СВ Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області) було порушено 11 кримінальних справ:

Кримінальна справа № 16-6448 була порушена за фактом викрадення цукру з конвеєра в приміщенні продуктового цеху головного корпусу ЗАТ «Новомиргородськи цукор» протягом періоду з 17 по 30.09.2010 р. 08.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 відносно ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7О за ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_4 за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_3 О.1. за ст. 27 ч. 5 ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_3 за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_3 О.1. за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_3 О.1. за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 2 КК України порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_10 за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_11 за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 09.11.2010 р.

09.11.2010 р. вищезгадані кримінальні справи були обєднані в одне провадження з єдиним реєстраційним номером (а. с. 7-27).

Міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання була обрана стосовно позивачів: ОСОБА_3 18.10.2010 р., ОСОБА_4 17.10.2010 р., ОСОБА_5 16.10.2010 р.

Обвинувачення було предявлено заявникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 03.12.2010 р.

Кримінальна справа була повернута судом для проведення додаткового розслідування і знову прийнята до провадження 07.11.2011 р.

Суд першої інстанції зазначив, що за постановою слідчого СВ Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 14.03.2012 р. провадження у справі було закрите за відсутністю складу злочину.

27.08.2012 р. постановою прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області вищезгадана постанова слідчого була скасована та 03.09.2012 р. справа прийнята слідчим до провадження.

Досудове слідство у справі було зупинено 04.09.2012 р., поновлено 22.09.2012 р., зупинено 05.10.2012 р., поновлено 15.10.2012 р.

Постановою в. о. начальника СВ Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП України в Кіровоградській області ОСОБА_13 від 29.12.2015 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 від 25.03.2013 р., було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду (ч. 1 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7).

Згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI); незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину (п. 2 ч. 1 ст. 2 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI);

відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті (п. 3 ч. 1 ст. 2);

закриття кримінального провадження за відсутністю події

кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів

для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей

їх отримати (п. 2 ч. 1 ст. 2 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Суд першої інстанції зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 5 ст. 4 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13).

Суд першої інстанції зазначив, що погоджується із обґрунтованістю заперечень представника відповідача Прокуратури Кіровоградської області що відповідно до приписів ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заявники повинні довести як факт заподіяння їм моральної шкоди незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність (органів дізнання), досудового розслідування, прокуратури і суду, так і обґрунтувати її розмір.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів з приводу завдання їм моральної шкоди внаслідок вищенаведених незаконних дій органів досудового розслідування та визначення її розміру.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається зі змісту обвинувального акта, що був затверджений прокурором Новомиргородського району Кіровоградської області 22.12.2010 р. та долучений позивачами до позовних матеріалів, під час попереднього (досудового) слідства обвинувачений ОСОБА_3 власну вину в скоєнні злочинів, передбачених ст. 198, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав повністю; обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав частково; обвинувачений ОСОБА_5 власну вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю (а. с. 11-13).

Згідно постанови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23.08.2011 р. про повернення кримінальної справи № 1-21/2011 р. по обвинуваченню ОСОБА_3 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, МЕЛЕННОЇ Н.В. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ЧИБИРЯКА Р.О. у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, прокуророві Новомиргородського району Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування, у судовому засіданні підсудні ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ЧИБИРЯК Р.О. власну винуватість визнали повністю, підсудні ОСОБА_4, ОСОБА_5 частково, а підсудна МЕЛЕННА Н.В. не визнала себе винною (а. с. 51-54).

Суд зазначив, що відповідно до обвинувального акта, що був затверджений прокурором Новомиргородського району Кіровоградської області 15.11.2012 р. та долучений позивачами до позовних матеріалів, під час попереднього (досудового) слідства обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав частково (а. с. 34).

Згідно вимог ч. 4 ст. 1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом само обмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтвердили у суді, що вони дійсно у процесі попереднього (досудового) слідства шляхом самообмови перешкоджали з'ясуванню істини і цим сприяли незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, вони відповідно до приписів вищенаведеного закону не мають права на відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції зазначив, що відкидає посилання заявників, що вони начебто зізналися у скоєнні інкримінованих злочинів внаслідок застосування до них незаконного насильства з боку співробітників Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області, бо позивачами вказані незаконні дії органів досудового розслідування взагалі не оскаржувалися і тому належні та допустимі докази за цими фактами до суду не подані.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права. Суд неповно з'ясував обставини справи. Не перевірив чи є підстави для задоволення позову з огляду на інші норми права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Колегія суддів, дослідивши всі обставини справи, вважає, що обвинувачення позивачам у кримінальній справі №16-6448 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України пред'явлено 21.10.2010, а 14.03.2012 кримінальну справу закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року).

В подальшому, а саме 27.08.2012 постанову слідчого про закриття кримінальної справи прокурором Новомиргородського району скасовано і лише 18.10.2012 позивачам пред'явлено обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України.

Після повернення Новомиргородським районним судом кримінальної справи для проведення додаткового розслідування 25.03.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233.

Однак, у даному кримінальному провадженні про підозру позивачам не повідомлялось, а вже 29.12.2015 в.о. начальника СВ Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП України в Кіровоградській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, час перебування позивачів під слідством та судом становить з 21.10.2010 по 14.03.2012 та з 18.10.2012 по 25.03.2013, а загалом 22 місяці.

У даній справі позивачами заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі по 71 342 грн. кожному (п.5 ст. З Закону).

Згідно приписів ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 складає 3200 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.1999 № 9-рп/99 у справі №1-15/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

За приписами ст. 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди позивачам у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності може бути не менше 70 400 грн. кожному (22 місяці х 3200 грн. = 70 400 грн.).

Визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд повинен керуватись принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За таки обставин мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування позивачів під слідством та судом в розмірі 70 400 грн. кожному відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, не відповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.1-4 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок Держави.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 313 ,ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знамянської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Стягнути на користь ОСОБА_3 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 70400 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_4 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 70400 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_5 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 70400 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: