Справа № 307/2812/16-ц
Провадження № 2/307/191/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грушівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок № 26 вул. Кошового у с. Грушово.

Посилається на те, що 10.01.2007 р. померла його баба ОСОБА_2

03.02.2006 р. нею було зроблено заповіт за яким все своє майно, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом буде мати право, заповіла йому.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входив будинок з господарськими спорудами по вул. Кошового у с. Грушово.

Проживаючи разом бабою, він утримував і допомагав їй по господарству, а після її смерті взяв на себе всі витрати по організації й похованню ОСОБА_2 та продовжив жити у спадковому будинку.

Нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та його державної реєстрації.

На даний час на його імя виготовлено технічний паспорт на (садибний) житловий будинок 26 вул. Кошового у с. Грушово.

Просить визнати за ним право власності на спадковий будинок, так як вважає, що за життя баби він будинок- був зареєстрований у погосподарській книзі згідно з діючим на той час законодавством.

Представники Грушівської сільської ради та Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися і не повідомили суду причини неявки. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно погосподарської книги з 1962 року житловий будинок 26 по вул. Кошового в с. Грушово , був зареєстрований за ОСОБА_2 (а. с. 70).

Довідкою Тячівського РПТІ № 07/211 від 24.10.2016 р. стверджено, що станом на 31.12.2012 р. за адресою: с. Грушово, вул. Кошового 26, права власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано (а. с. 67).

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок № 26 по вул. Кошового в с. Грушово, у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Згідно свідоцтва про смерть за актовим записом № 2 від 10.01.2007 р. ОСОБА_2 померла 10.01.2007 р.

Статями 1216, 1217 та 1220 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно заповіту ОСОБА_2 від 03.02.2006 р. все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок по вул. Кошового № 26, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_1 (а. с. 69).

Згідно відмітки Грушівської сільської ради даний заповіт не відмінений і не скасований.

Довідкою сільської ради стверджено, що з ОСОБА_2 проживав її внук ОСОБА_3, який продовжив жити у спадковому будинку. Малолітні, неповнолітні та повнолітні непрацездатні особи, які б мали право на обовязкову частку у спадщині у будинку № 26 по вул. Кошового у с. Грушово, не проживали (а. с. 71, 72).

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На підставі вказаного заповіту позивач звернувся у Тячівську держнотконтору про прийняття спадщини, але йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зареєстрованих у встановленому законом порядку, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.02.2017 р.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів 392 ЦК України убачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На даний час на імя ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 26 по вул. Кошового у с. Грушово.

З експлікації вищевказаного будинку вбачається, що він складається з коридору площею 6.2 м.кв., комори 6.1 м.кв. та двох кімнат 15.43 м.кв. і 15.6 м.кв.

31.01.2016 р. ПП КФ "Кіпріда" було складено звіт про оцінку житлового будинку загальною площею 43.33 м.кв., що знаходиться за адресою: с. Грушово, вул. Кошового 26, вартість якого становить 87802 грв.

Листом відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА № 01-18/03 від 23.11.2016 р. стверджено, що відсутні будь-які порушення будівельних норм щодо розміщення будинку за № 26 по вул. Кошового у с. Грушово (а. с. 66).

За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва (1962 році) прирівнювалося до його реєстрації, ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, прийняв спадщину, в померлої відсутні правовстановлюючі документи на належний їй житловий будинок, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про спадщину, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 197, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1297 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в с. Грушово по вул. Кошового 26.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.