Справа № 347/1795/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.09.2010р. позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 28162грн. Проте, виконавчою службою з 2011р. стягнення не було проведено в зв»язку з переховуванням боржника. На даний час вказане рішення суду і надалі перебуває на примусовому виконанні, однак відповідачі відмовляються сплатити суму позики. А тому, вважає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов»язання. Просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов»язання в сумі 27 457,58коп. та судові витрати по даній справі.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що із заявлено сумою боргу він не згідний, оскільки жодних порушень грошового зобов»язання відповідачами не допускалось, а суми розрахунків, які проведені позивачем являються надуманими, а тому не підлягають до задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.09.2010р. позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 13090грн. за договором позики, а також за порушення договору: пені в сумі 11859,54грн., 1781,64грн. інфляційної суми, 3% річних в сумі 1013,81грн. та 419,86грн. оплаченого судового збору.

На підставі даного рішення суду Коломийським міськрайонним судом видані виконавчі листи №2-1826 від 27.12.2010р., які направлені на виконання у відділ ДВС Косівського РУЮ.

Проте, згідно відповіді головного державного виконавя відділу ДВС Косівського РУЮ ОСОБА_4 від 25.04.2016р. вбачається, що починаючи з 06.07.2011р., тобто з часу відкриття виконавчого провадження, по даний час ОСОБА_2 рішення суду не виконується.

Судом встановлено, що державним виконавцем проводилися всі дії, пов»язані з примусовим виконанням рішення суду від 16.09.2010р., зокрема ухвалою Косівського районного суду від 28.07.2016р. тимчасово обмежено ОСОБА_2 в праві виїзду за територію України до виконання своїх зобов»язань, а також ухвалою Косівського районного суду від 05.10.2016р. ОСОБА_2 оголошено в розшук. Крім цього, державним виконавцем 22.04.2016р. направлено подання до ГНПУ в Косівському районі про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014р., справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч.2ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Твердження представника відповідача про те, що жодних грошових зобов"язань не відбулося, спростовується матеріалами справи, зокрема розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів в позику від ОСОБА_1, яка була предметом розгляду в Коломийському міськрайонному суді з приводу чого прийнято рішення, яке ніким не скасовано та являється чинним. Факт виникнення зобов"язання щодо сплати грошей доведений в судовому засіданні, а тому являється грошовим зобовязанням за порушення якого настають наслідки передбачені вимогами вище наведеного закону.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, у зв»язку із невиконанням ОСОБА_2 рішення суду, а тому з нього за період з 01.10.2013р. по 01.10.2016р. підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов»язання в сумі 24923грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 2534.58грн., що сукупно становить 27457,58грн.

Що стосується стягнення інфляційних втрат з ОСОБА_3, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки вона не являється боржником по виконавчих листах, що стверджується листом Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 28.02.2017р., згідно якого виконавчі листи по ОСОБА_3 для виконання до відділу ДВС не пред»являлися. Крім цього, в рішенні суду від 16.09.2010р. не вказано про стягення із ОСОБА_3 суми боргу. Те, що ОСОБА_3 являється дружиною ОСОБА_2 не являється підставою, яка б давала можливість ОСОБА_1 стягувати з неї грошові кошти.

Крім цього, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 3551,21грн., згідно вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст.ст.509, 526, 610-611, 625 ЦК України та керуючись ст.ст. 214215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов»язання в сумі 27 457 (двадцять сім тисяч чотириста п»ятдесят сім грн.) 58коп. та 3551 (три тисячі п"ятсот п»ятдесят одна) грн.21коп. судових витрат.

В частині стягнення інфляційних втрат з ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Косівського районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.І.Крилюк