Справа № 303/6882/16ц
Номер рядка статистичного звіту 4
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання сімєю без реєстрації шлюбу та визначення частки в домоволодінні,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить встановити факт її проживання з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.11.2008 року до 11.03.2011 року. Також просить визнати за нею право власності на 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево як майно, яке набуте спільно в шлюбі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2016 року помер її чоловік ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_4 Відповідно до заповіту від 30.09.2014 року, ОСОБА_4В спадкоємцями свого майна визначив ОСОБА_1 дружину та ОСОБА_3 доньку, кожного в рівних частках. Спадковим майном зокрема є будинок № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево, який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому зазначає, що з ОСОБА_4 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.03.2011 року. В той же час, ще до реєстрації шлюбу, а саме з 22.11.2008 року, вони проживали разом однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Під час спільного проживання вони разом спільними коштами та зусиллями почали облаштовували будинок, який в листопаді 2011 року був введений в експлуатацію та в грудні 2011 року виготовлено свідоцтво про право власності на будинок. Посилаючись на норми ст.ст. 60, 70, 74 СК України ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона спільно з ОСОБА_4 здійснила прибудову до будинку, провела в будинку ремонтні роботи, тому має право на частку в будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево, як на майно, яке набуте спільно в шлюбі. У звязку з цим просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.11.2008 року до 11.03.2011 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому пояснили, що 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево є половиною від усієї частини покращень будинку, які були здійснені в період спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4, а тому просили визнати на зазначену часку будинку право власності. Додатково суду пояснили, що як ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_3 подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4 згідно з заповітом, а тому вважаються що спадщину прийняли.

Відповідач в судове засідання не зявилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю утворюють особи, які спільно мешкають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. При цьому жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі (ст. 25 СК України).

Таким чином, з аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що при розгляді вимоги про становлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу, підлягають встановленню в сукупності такі факти, як спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обовязків.

Так, свідок ОСОБА_5 1 в судовому засіданні суду показав, що знала померлого ОСОБА_4 з дитинства. Також показав, що приблизно з 2008-2009 року ОСОБА_4 почав проживати разом з позивачем ОСОБА_1 однією сімєю як чоловік та жінка в будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево. При цьому з часу їхнього спільного проживання почалася проводитися реконструкція будинку, якою в основному займалася ОСОБА_1

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_6 суду показала, що знала ОСОБА_4 протягом всього життя. Також показала, що ОСОБА_1 з 2008 року почала постійно проживати з ОСОБА_4 однією сімєю як чоловік та жінка.

Додатково судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 014897 від 27.03.2008 року, шлюб між ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_1 розірвано 27.03.2008 року. Також згідно з свідоцтвами про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 027294 від 21.10.2010 року та серії І-ФМ № 018122 від 25.10.1999 року, попередні шлюби ОСОБА_4 були розірвані відповідно 14.09.2007 року та 25.10.1999 року. Таким чином судом встановлено, що як ОСОБА_1, так і ОСОБА_4 в період з 22.11.2008 року в зареєстрованому шлюбу з іншими особами не перебували.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги покази свідків, які одноголосно підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево однією сімєю, так як такі вели спільне господарство та мали спільний бюджет, вели господарство, здійснювали інші обовязки, що притаманні подружжю, суд приходить до висновку, що слід встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.11.2008 року до 11.03.2011 року.

Вирішуючи позов частині заявлених вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево як майно, яке набуте спільно в шлюбі, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 077604 від 12.03.2011 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено 12.03.2011 року. Також встановлено, що ОСОБА_4 помер 21.01.2016 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 201435 від 23.01.2016 року.

Відповідно до заповіту від 30.09.2014 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті спадкоємцями належного йому нерухомого майна призначив дружину ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_3 кожного в рівній частці.

Предметом спору в цій частині є 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево як майно, яке набуте спільно в шлюбі. У звязку з цим судом встановлено, що будинок № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево належав на праві приватної власності померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.2008 року, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18440274 від 09.04.2008 року. Рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято 09.04.2008 року. В подальшому, у звязку з проведеною в будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево реконструкцією, ОСОБА_4 20.12.2011 року було видано свідоцтво про власності, а також згідно з державного акту про право власності на земельну ділянку від 08.02.2010 року, оформлено за ОСОБА_4 право власності на земельну на вул. Гастелло, 15 в м. Мукачево.

Як передбачено в ст. 60 СК України, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином судом встановлено, що будинок № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево померлий ОСОБА_4 набув в порядку спадкування, що свідчить про те, що такий був його особистою приватною власністю.

Разом з тим, судом також встановлено, що протягом 2009-2011 років в будинку проводилася реконструкція, у звязку з чим було видано новий правовстановлюючий документ, а саме згадане вище свідоцтво про власності. Як вбачається з договору на виконання будівельних робіт від 07.11.2011 року, замовником таких був ОСОБА_4

Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу - «Право спільної сумісної власності подружжя». При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як було встановлено судом вище, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.11.2008 року до 11.03.2011 року. В подальшому, а саме з 12.03.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі до смерті ОСОБА_4 Таким чином слід прийти до висновку, що на усе майно, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 22.11.2008 року та до смерті ОСОБА_4 поширюються положення глави 8 СК Кодексу, які регулюють підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтовуючи заявлений позов в цій частині, ОСОБА_1 зазначає, що в період спільного з проживання з ОСОБА_4 будинок був реконструйований, що свідчить про покращення якості спірного нерухомого мана, і таке відбулося в період їх спільного проживання.

У звязку з цим судом встановлено, що відповідно до висновку № 14-08/16 від 25.08.2016 року ринкова вартість домоволодіння за адресою м. Мукачево, вул. Гастелло, 15, загальною площею 41,10 кв.м., право власності на яке ОСОБА_4 набув у 2008 році, станом на час проведення експертизи становить 396375,00 грн. Також встановлено, що ринкова вартість домоволодіння за адресою м. Мукачево, вул. Гастелло, 15, загальною площею 72,50 кв.м., право власності на яке ОСОБА_4 набув у 2008 році, станом на час проведення експертизи становить 721474,00 грн.

Як визначено в ч. 1 ст. 62 СК України, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена норма закону передбачає правові підстави визнання права власності другого з подружжя на майно внаслідок поліпшення під час шлюбу особистого майна одного з подружжя.

Таким чином, для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 62 СК України, доведенню підлягає факт істотного збільшення у своїй вартості майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. При цьому звертається увага на те, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До того ж слід також враховувати, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.

Таким чином судом встановлено, що вартість домоволодіння за адресою м. Мукачево, вул. Гастелло, 15, загальною площею 41,10 кв.м., право власності на яке ОСОБА_4 набув у 2008 році, становить 396375,00 грн., вартість домоволодіння після проведеної реконструкції становить вже 721474,00 грн., тобто збільшилася майже у два рази. З огляду на таке, позивач вважає, що їй на праві спільної сумісної власності належить частка майна, яка істотно збільшилася у своїй вартості, половина від якої становить саме 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево.

Разом з тим суд враховує наступне. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті.

При цьому відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. Так, в ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань.

Як було зазначено вище, що дійсно ч. 1 ст. 62 СК України передбачає можливість, а відтак і право одного з подружжя визнати особисте майно другого з подружжя обєктом права спільної сумісної власності подружжя за певних умов. І тільки після набуття такого майна правового режиму спільної сумісної власності подружжя, один з подружжя матиме право на визначення розміру часток такого майна та в подальшому на його поділ.

Таким чином суд може визнати роздільне майно дружини або чоловіка спільним майном подружжя, при цьому не визначаючи часток кожного з подружжя у праві на це майно, у тому числі з врахуванням вартості первинного майна, оскільки спільна сумісна власність, як відомо, не передбачає визначення часток. Відтак, права кожного з подружжя поширюватимуться на усе майно, визнане спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому такі частки можуть визначатися тільки у разі визначення розміру часток та поділу майна подружжя в порядку, визначеним правилами ст.ст. 70, 71 СК України.

Разом з тим, позивачем не заявлялося вимоги про визнання будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево в цілому чи якоїсь його частини обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У звязку з тим, що зазначеної позовної вимоги не заявлялося, а вимога про визнання за ОСОБА_1 11/50 частин будинку № 15 на вул. Гастелло в м. Мукачево як майно, яке набуте спільно в шлюбі, є похідною від вимоги про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, то така не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 256, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 57, 60, 62, 70, 71, 74 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.11.2008 року до 11.03.2011 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судових витрат.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний