Справа №489/2752/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 лютого 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору недійсним, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

У червні 2016 р. ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, яким просили визнати недійсним договір продажу ними ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 посвідчений 09 червня 2015 р. за реєстровим № 1170.

Ухвалою суду від 10 серпня 2016 р. позов в частині вимог ОСОБА_3 повернуто.

Позовними вимогами ОСОБА_5 уточненими в листопаді 2016 р. є визнання недійсним вказаного договору в частині продажу 1/3 частини ОСОБА_5 ОСОБА_2 через не оплату ціни цієї частки та стягнення з покупця вартості цієї частки. Третьою особою в справі зазначений ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що після відвідування нотаріусу, вона поїхала у село, а після повернення виявила, що дверні замки у вхідних дверях до квартири змінені, зараз живе у знайомої. ОСОБА_3 доводиться їй сином через покійну племінницю.

В судове засідання відповідачка не зявилася.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі з поясненнями щодо позову.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідка, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Позивачка є одинокою людиною похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії нотаріальної справи з оформлення спірного договору, довідки з реєстру речових прав станом на 02 листопада 2016 р. ОСОБА_5 була власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 12 листопада 2009 р.

09 червня 2015 р. ОСОБА_5 (власник 1/3 частини), ОСОБА_6 (власник 2/3 частин) продали цілу квартиру АДРЕСА_2 за договором посвідченому 09 червня 2015 р. за реєстровим №1170 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 покупцю ОСОБА_2

Ціною квартири в договорі визначено сума 149000 грн., яку продавці отримали від покупця під оформлення договору, оскільки сторони встановили що умови договору щодо сплати ціни застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання Ґ(ч. 3 ст. 631 ЦК України).

Оціночна вартість даної квартири на час оформлення договору становила 340036 грн.

При оформленні договору ОСОБА_2 написала заяву приватному нотаріусу, що вона погоджується з реєстрацією ОСОБА_5 в квартирі (а.с.119).

Підставою позову визначене не оплата відповідачкою ОСОБА_7 при укладанні договору вартості 1/3 частки через уведення до омани, а потім продовження омани обіцянкою можливості проживання в квартири до остаточного розрахунку, а сама користуючись її відсутністю в квартири, поміняла замки та викинула особисті речі на звалище. Дотепер позивачка зареєстрована в квартирі, іншого житла немає. При укладанні договору присутньою не була, сиділа в коридорі, а не в кабінеті нотаріуса, права та обовязки у звязку із спродажем квартири, текст договору нотаріусом розяснені не були.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Проте, відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За відсутністю відповідача при заочному розгляді справи суд спирається на доказі подані позивачем.

З показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що вона є знайомою позивачки через її померлу племінницю і у червні 2015 р. ОСОБА_5 прийшла до неї і розповіла, що квартиру продав ОСОБА_3 ОСОБА_2 сказала при ній, що вона віддасть 5000 доларів США ОСОБА_5 за квартиру.

З письмових пояснень ОСОБА_3 від 07 лютого 2017 р. вбачається, що він отримав від ОСОБА_2 18000 доларів США за свою частку в квартирі, а за частку ОСОБА_5 в сумі 5000 доларів ОСОБА_2 не розрахувалася і пообіцяла розрахуватися найближчим часом.

Враховуючи тривалість часу, якій пройшов від укладання спірної договору, відсутність доказів отримання ОСОБА_5 від покупця ціни за свою частку в праві власності на спірну квартиру в еквіваленті 5000 доларів США, яка не спростована відповідачкою і доведена вказаною сукупністю доказів, не надання відповідачкою доказів щодо наявності обставин, які спричинили безвинне прострочення виконання зобовязань по оплаті ціни частки квартири ОСОБА_5, реєстрацію позивачки в відчуженій квартирі та створення перешкод відповідачкою в користуванні нею, суд вбачає в діях відповідачки умисел на введення ОСОБА_5 в оману щодо несплати під час укладання та виконання договору вказаної ціни.

Тому договір в частині продажу ОСОБА_5 належної їй частини в праві власності на спірну квартиру слід визнати недійсним.

В частині вимог про стягнення вартості відчуженої частки позов задоволенню не підлягає. Ця вимога не обґрунтована обставинами та законом. Задоволення першої вимоги з заявлених підстав виключає за змістом задоволення цієї вимоги.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачки слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 посвідчений 09 червня 2015 р. за реєстровим № 1170 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним в частині продажу ОСОБА_1 належної їй 1/3 частини цієї квартири ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя: Д.Г. Губницький