У Х В А Л А

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», відкритого акціонерного товариства «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 1 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено: визнано дійсним договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Тернопільська область, укладений 3 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» (далі - ВАТ «Тернопільське САТП 1901»); визнано за ОСОБА_4 право власності на адміністративно-виробничі приміщення з допоміжними будівлями і спорудами за вищевказаною адресою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року касаційну скаргу ВАТ «Тернопільське САТП 1901» задоволено частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 1 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали суду касаційної інстанції та залишення в силі рішень суду першої та апеляційної інстанцій з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 15, 203, пункту 3 частини 2 статті 297, статті 638 Цивільного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України 24 жовтня 2012 року, 18 вересня, 18, 25 грудня 2013 року, 29 жовтня 2014 року, 16 листопада 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2012 року .

Одночасно заявник просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає за можливе поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення враховуючи поважність причин його пропуску. Разом з тим колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції скасував рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», відкритого акціонерного товариства «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко