Справа № 755/2584/17
"28" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житла,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено 19.07.2007 року кредитний договір № 800001021, відповідно до якого позичальник отримала кредит в сумі 120 000,00 доларів США на придбання житла. В забезпечення виконання зобов'язань між банком та позичальником укладено Договір іпотеки № 800001021-И, за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. Позичальник за умовами кредитного договору зобов'язалася повернути кредитні кошти у визначені строки, сплатити проценти. У зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальником, Банком було подано заяву та відповідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки. 31.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис про стягнення з позичальника на користь банку боргу в розмірі 120 114,70 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 12.02.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за № 50131327. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в спірній квартирі зареєстровані мешканці, включаючи неповнолітню дитину. Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрації (форма № 3) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Реєстрація неповнолітнього в квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, чим порушуються законні права та інтереси іпотекодержателя. Керуючись вимогами законодавства, банк направив відповідачу вимогу про добровільне виселення з житлового приміщення, але на час подачі позову до суду вимога банку залишена без задоволення. У зв'язку з чим вважають, що набули право вимагати виселення мешканців зі спірної квартири у судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи в разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, що дає підстави суду для прийняття заочного рішення по суті спору за доказами, які містяться в матеріалах справи.
В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав лист про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки це порушує права дитини.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
В суді встановлено, що 19.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800001021, відповідно до якого позичальник отримала кредит в сумі 120 000,00 доларів США на придбання об'єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1.
В забезпечення виконання зобов'язань між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 800001021-И, за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.
Позичальник за умовами кредитного договору зобов'язалася повернути кредитні кошти у визначені строки, сплатити проценти. У зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальником, Банком було подано заяву та відповідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки. 31.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чудовським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в розмірі 120 114,70 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
12.02.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за № 50131327.
У зв'язку з тим, що заборгованість ОСОБА_1 не погашена, 14.09.2016 року на адресу відповідача було направлено вимогу від 09.09.2016 року про добровільне звільнення квартири, але відповіді на вимогу надано не було, квартира не звільнена.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.
Відповідно до статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів до ст. 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених ст. 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Як було встановлено в суді, іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1, є ПАТ «Альфа-Банк». У зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальника, за виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення на предмет іпотеки.
Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрації, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва від 12.07.2016 року № 02/04/03-260, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Реєстрація ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася 12.10.2010 року.
З відповіді на запит суду, яка надійшла з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві встановлено, що на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 50131327 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3 від 31.01.2016 року за № 1734 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у сумі 120 114,70 доларів США. 12.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.10.2017 року згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з огляду на те, що стягненню підлягає нерухоме житлове майно, визначене п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Однак, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).
Частинами 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно з ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Так, згідно із частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
По даній справі позивач має право на пред'явлення даного позову, однак, враховуючи те, що виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було повернуто стягувачу на підставі п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що позов пред'явлено передчасно.
Враховуючи обставини по справі, суд дійшов висновку, що позов про виселення не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 346, 526, 575 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житла - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: