АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Савлук Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У мотивування вимог посилалося на те, що 07.03.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № «9»_484-03/07-МФ.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору 07 березня 2007 року між банком та позичальником було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № Д-359.

Пунктом 11.3.1 Іпотечного договору від 07.03.2007 року укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В., сторони узгодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, тому банк отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.

Враховуючи наведене просило суд в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по Кредитному договору №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року в розмірі 579813 гривень 94 копійки, яка включає: строкову заборгованість по кредиту в сумі - 12382 доларів США 61 цент, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 326389,66 грн; прострочену заборгованість по кредиту в сумі 4183 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 110260,34 грн.; строкову заборгованість по відсотках в сумі - 117 доларів США 34 центи, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 3092,93 грн.; прострочену заборгованість по відсоткам в сумі - 1273 доларів США 14 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 33558,33 грн.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами в сумі - 106512, 62 грн. звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки - нежиле приміщення номер 10 (десять), що знаходиться в будинку номер АДРЕСА_1, загальною площею 43,80 кв.м., що належить ОСОБА_2 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, в розмірі 579 813 грн. 94 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права власності на нежиле приміщення номер АДРЕСА_1, загальною площею 43,80 кв.м., яке належить ОСОБА_2, та передано в іпотеку на підставі Договору іпотеки від 07 березня 2007 р., укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №Д-359, з дотриманням порядку визначеному частиною другою статті 37 Закону України «Про іпотеку». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що згідно висновку про вартість майна, виконаного ПП «Приват-Інвеста» станом на 11 вересня 2017 року, ринкова вартість предмета іпотеки, нежилого приміщення АДРЕСА_1 становить 932 783 грн.

Отже, ринкова вартість предмету іпотеки є майже у два рази вищою ніж визначена позивачем заборгованість позичальника.

Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якого значно перевищує розмір заборгованості, є не лише неспівмірним із визначеним позивачем розміром боргу, а також не справедливим та не розумним в розумінні ст. 3 ЦК України і відповідно не підлягає задоволенню.

Будь - яких доказів про те, що іпотекодавець в рахунок погашення боргу надав згоду на передачу у власність позивачу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки у позасудовому порядку матеріали справи не містять.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №«9»_484-03/07-МФ, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35000 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15% річних, строком повернення до 06 березня 2017 року (а.с.18-21)

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 березня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір, за умовами якого, іпотекодавець передав в заставу (іпотеку) Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення номер АДРЕСА_1. Нежиле приміщення №10 ( в літ. А) має загальну площу 43,80 кв.м. предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Мирової угоди, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 02 липня 2003 року, зареєстрованої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 28 жовтня 2003 року в реєстровій книзі №11-п-214 за реєстрованим №1590/1791/765. За даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (Довідка-характеристика від 05 лютого 2007 року за №1224364) балансова інвентаризаційна вартість нежилого приміщення становить 441070,00 гривень. Зазначене у п. 1 Договору, нежиле приміщення передається в іпотеку, як забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року на суму 35000,00 доларів США строком до 06 березня 2017 року, а також сплати процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 15 % річних, а також Комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за Договором іпотеки або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Узгоджена Сторонами вартість предмету іпотеки становить 441072, 05 грн. (а.с. 24-25)

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства«Банк «Фінанси та Кредит», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, та витягом зі статуту Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (протокол №4 від 02 вересня 2009 р.). (а.с. 35-37)

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Звертаючись в суд з даним позовом банк посилався на невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору, яка станом на 17 лютого 2015 року складає загальну суму 579813 гривень 94 копійки, яка включає: строкову заборгованість по кредиту в сумі - 12382 доларів США 61 цент, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 326389,66 грн; прострочену заборгованість по кредиту в сумі 4183 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 110260,34 грн.; строкову заборгованість по відсотках в сумі - 117 доларів США 34 центи, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 3092,93 грн.; прострочену заборгованість по відсоткам в сумі - 1273 доларів США 14 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить суму 33558,33 грн.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами в сумі - 106512, 62 грн. (а.с.7-17)

У зв'язку з порушенням умов договору та несплату чергових платежів по кредитному договору, 20 лютого 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про усунення порушень умов Кредитного договору №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року, з вимогою сплатити заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 17.02.2015 року складає загальну суму 579813,00 грн. 94 коп. (а.с. 26). Дана вимога отримана дружиною відповідача 04.03.2015 року. (а.с.27)

Пунктом 10 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса.

Згідно п.11 Іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

- за рішенням суду (п.п.11.1);

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п.11.2);

- згідно з застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в пп.11.3.1. та 11.3.2 пункту цього договору (п.п.11.3).

У відповідності до п. 11.3.1 Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року в справі №6-1851цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

З Іпотечного договору вбачається, що сторони цього Договору визначили, що такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття права власності може бути здійснено лише у позасудовому порядку (п. 11 Іпотечного договору).

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обраний позивачем спосіб захисту прав іпотекодержателя є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами та дійшов хибного висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права власності на предмет іпотеки з дотриманням порядку визначеного частиною другою статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, тому з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 4019,40 грн.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4019 грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва