АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого - Кирилюк Г.М.
суддів: Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.
при секретарі Чумаченко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року,
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що з 2002 року до вересня 2014 року він проживав у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. У вказаний період він не мав та не має на даний час фінансової заборгованості перед юридичними і фізичними особами. У квітні 2016 р. він дізнався, що все його майно знаходиться під арештом на підставі постанови АН №477173 від 09.04.2009 року державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим ОСОБА_2 Йому не відомо та на даний час він не має можливості дізнатися, на підставі якого рішення було накладено арешт на все його нерухоме майно. Вважає, що вказаний арешт було накладено безпідставно, причин для збереження арешту майна не існує.
Посилаючись на вказані обставини, положення ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" просив зняти арешт з усього нерухомого майна, накладеного постановою АН №477173 від 09.04.2009 року державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим ОСОБА_2
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що постанова про арешт майна була винесена державним виконавцем на підставі рішення суду. Судом неправомірно застосовано розділ VІІ ЦПК України та ч.5 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до п.2 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як сторона виконавчого провадження, має право звернутися до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.04.2009 р. реєстратором: Кримська філія "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь зареєстровано обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 Підстава обтяження: постанова АН №477173, 09.04.2009, Залізничний ВДВС СМУЮ АР Крим, ОСОБА_3. Заявник: Залізничний відділ державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с.8).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що йому не відомі підстави арешту, жодних боргових зобов'язань перед третіми особами він не має.

Вказане твердження позивача спростовується його ж письмовим зверненням від 16.04.2016 р. до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Як вбачається зі змісту вказаного звернення, позивач визнав, що до лютого 2014 р. він проживав у м. Сімферополі. У нього виник борг перед фізичною особою, також мешканцем м. Сімферополя. За позовом стягувача суд стягнув з нього заборгованість, яку він добровільно відшкодував. Він не думав, що у нього в подальшому виникнуть проблеми у зв'язку з цим (а.с.22-23).

Доказів того, що у нього відсутні боргові зобов'язання, які виникли під час проживання на території АР Крим та які слугували підставою для накладення арешту на все майно позивач суду не надав.

З огляду на те, що питання про накладення арешту на все майно боржника вирішувалось державним виконавцем, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на положення Закону України "Про виконавче провадження" та норми розділу VII ЦПК України, які передбачають порядок та умови вирішення питання про зняття такого арешту.

Як вбачається з відповіді Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2016 р. №А-292320.4, у Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень значаться зареєстрованими у Залізничному відділі державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим два виконавчих провадження ( №36927812 та ВП №36927846) , за якими боржником є ОСОБА_1, стан виконавчих проваджень - "завершено", стан виконавчих документів - "повернуто стягувачу" на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції від 04.11.2010 №2677-VІ).

Згідно Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є тимчасово окупованою.

Діяльність територіальних органів Міністерства юстиції України, у тому числі органів державної виконавчої служби, на зазначених територіях є об'єктивно неможливою. Можливість витребування у посадових осіб органів державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та м. Севастополя матеріалів виконавчих проваджень або інформації щодо стану виконання рішень суду, інших органів (посадових осіб), що перебувають на виконання в даних органах державної виконавчої служби відсутня.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у редакції наказу від 29.09.2016 р. №2832/5 передбачено, що виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Розділом ХІV вказаної Інструкції визначено порядок відновлення матеріалів виконавчого провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території.

З огляду на викладене, позивач не позбавлений можливості вирішити питання скасування арешту з майна, накладеного Залізничним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №755/12549/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/880/2017;

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.