31.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/7793/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/7793/16-ц
2/205/140/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить встановити факт належності ОСОБА_3, померлому 26.03.2016р., на квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на зазначену квартиру після померлого. Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дідуся, однак отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання не зявилась, проте матеріали справи містять заяву її представника про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради надала до суду заяву, у якій просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, натомість надала суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 помер 26.03.2016р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії I-КИ № 682600 (а.с.18).

Відповідно до довідки № 330 від 09.02.2013р., наданої головою ЖБК № 330, ОСОБА_3 виплатив пайовий внесок за квартиру № 7 у житловому будинку № 12, розташовану у м. Дніпрі, пров. Парусний (а.с.12).

Відповідно до відповіді № 5855, наданої КП «ДМБТІ» 05.05.2016р., станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2, містяться відомості про право власності на домоволодіння за гр. ОСОБА_3 на підставі довідки ЖБК № 330 від 21.02.1996р. (а.с.13).

Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з: 1 коридору площею 6,9 м2, 2 кладової площею 0,6 м2, 3 ванної площею 2,7 м2, 4 туалету площею 1,1 м2, 5 кухні площею 7,8 м2, 6 житлової кімнати площею 14,0 м2, 7 житлової кімнати площею 18,7 м2, І балкону площею 0,8 м2, загальною площею 52,6 м2, житловою площею 32,7 м2 (а.с.14-15).

За змістом п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Оскільки померлий ОСОБА_3 повністю виплатив пайовий внесок за вищевказану квартиру у 1996 році, що підтверджується вищевказаним довідками, суд доходить висновку про те, що він набув право власності на неї.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира № 7 у житловому будинку № 12, розташована у м. Дніпро (колишнє Дніпропетровськ), пров. Парусний.

Згідно з ст.233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За час життя ОСОБА_3 склав заповіт, в якому вищевказану квартиру заповів позивачу у справі, з обовязком надати право довічного проживання в ній ОСОБА_2, 01.02.1932р.н.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено у ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку звернулась його онука, позивач у справі.

Водночас, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 20.01.2017р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, беручи до уваги існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця, шляхом визнання права власності на квартиру № 7, розташовану у м. Дніпрі по пров. Парусному, 12.

Відповідно ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Враховуючи, що у вищевказаному заповіті спадкодавець надав право довічного проживання у вказаній квартирі ОСОБА_2, суд доходить висновку про достатність правових підстав також для визнання за останньою сервітуту, а саме права довічного проживання в квартирі № 7 у м. Дніпрі по пров. Парусному, 12.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту належності ОСОБА_3, померлого 26.03.2016р., спірної квартири, оскільки такого роду вимоги фактично є вимогами про визнання права власності за померлою особою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 7, розташовану за адресою м. Дніпро, пров. Парусний, 12, загальною площею 52,6 м2, житловою площею 32,7 м2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 26.03.2016р.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, сервітут право довічного проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6