Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/7691/16-ц Головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
Номер провадження 22-ц/778/763/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_6, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, посилаючись на те, що 07.07.2015 він, керуючи на законних підставах автомобілем BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1, ненавмисно допустив зіткнення з іншим автомобілем, внаслідок чого пасажир цього автомобіля отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого до ЄРДР були внесені відповідні відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2015 року у справі № 333/5761/15-к позивача було звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням з потерпілим.

Під час досудового розслідування слідчий СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Бєліч А.В. допустив грубі порушення вимог закону та прав позивача, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, зокрема, слідчий не повернув його автомобіль, який було вилучено за ухвалою слідчого судді, після закінчення строку дії цієї ухвали, та своєю постановою від 14.08.2015 необґрунтовано відмовив у поверненні авто. Під час підготовчого судового засідання в суді він подав скаргу на бездіяльність слідчого, яка була задоволена Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Крім того, вважаючи, що позивач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, слідчий Бєліч А.В. 14.08.2015 прийняв постанову про направлення матеріалів кримінального провадження до ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. Однак, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12.10.2015 року у справі № 333/6471/15-п провадження було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Він звернувся зі скаргою про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого Бєліча А.В., під час розгляду якої порушення вимог закону слідчим знайшли часткове підтвердження.

Вказує, що йому була спричинена моральна шкода у вигляді душевних страждань та переживань.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд, стягнути з кожного відповідача на відповідній правовій підставі по 5000 гривень на його користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2015 р. ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження щодо нього закрито (а.с. 100).

Відповідно до зазначеної ухвали 7 липня 2015 р. приблизно о 13 год. обвинувачений ОСОБА_5, керуючи автомобілем BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по проїжджій частині вул. Автопарковій в напрямку вул. Жасмінної в м. Запоріжжі, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р., перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу, виконуючи поворот ліворуч, де сталося зіткнення з автомобілем ЗАЗ-1102, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8, який знаходився в автомобілі ЗАЗ-1102 у якості пасажира, отримав закритий оскольчатий перелом в середньо-нижній третині правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, який відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Своїми діями, за вказаною ухвалою, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені зазначеного правопорушення визнав повністю, надав суду пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач повязував заподіяння йому моральної шкоди із двома подіями: бездіяльністю слідчого, яка виразилася в не поверненні тимчасово вилученого майна, а також з протиправним направленням слідчим матеріалів до ДАІ з метою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2015 задоволено клопотання слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Бєліча А.В. про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0001225 від 08.07.2015 та надано дозвіл на тимчасовий доступ та вилучення автомобіля BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_9 Ухвала діє один місяць з дня її постановлення до 10.08.2015 (арк. справи 102).

При цьому, вказаний автомобіль за постановою слідчого Бєліча А.В. від 08.07.2015 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 101).

14.08.2015 ОСОБА_5 звернувся із заявою на адресу слідчого Бєліча А.В. про повернення автомобіля BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1, який вважав тимчасово вилученим майном (а.с. 103).

При цьому ОСОБА_5 не є власником автомобіля BMW 520I, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою слідчого від 14.08.2015 у задоволенні заяви позивача було відмовлено (а.с. 104).

Позивач оскаржив під час підготовчого судового засідання в Комунарському районному суді м. Запоріжжя вказану постанову слідчого (а.с 107108).

Увалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2015 скарга ОСОБА_5 задоволена частково, зобовязано слідчого Бєліча А.В. повернути обвинуваченому ОСОБА_5 вищевказаний автомобіль (а.с.109).

При цьому, суд зазначив, що жодними рішеннями суду не було визнано протиправною бездіяльність слідчого Бєліча А.В. у вигляді неповернення ОСОБА_5 тимчасово вилученого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що жодного доказу наявності заподіяної моральної шкоди позивач суду не надав. Твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди ґрунтуються лише на власних поясненнях позивача, зокрема, позивач пояснював, що моральна шкода полягає у тому, що слідчий Бєліч А.В. безпідставно звинуватив його у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, що завдало йому душевних страждань та хвилювань. Вилучення автомобіля погіршило його стосунки з родиною, що спричинило додаткові переживання та приниження.

Суд також вірно зазначив, що жодними рішеннями (ухвалами, постановами) суду не було встановлено протиправних дій слідчого, що виразилися у направленні матеріалів до ДАІ про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП відповідно до постанови слідчого від 14.08.2015 (а.с 110).

Єдиним доказом, на який посилається позивач у цій частині вимог, є постанова судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.10.2015 за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_10, якою скасовано постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 р. відносно ОСОБА_5 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (а.с. 106).

Суд при цьому вірно зазначив, що даною постановою не було встановлено протиправних дій слідчого Бєліча А.В., які позивач визначає підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Слідчий Бєліч А.В. спрямував матеріали до органу, до компетенції якого в силу відповідних положень КУпАП належить складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, віднесено до компетенції суду, який, своєю чергою при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріалів справи (стаття 278 КУпАП). Слідчий не наділений правом самостійно визначати, чи є підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки ці обставини підлягають перевірці саме судом під час розгляду справи.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено певний порядок та послідовність дій, спрямованих на отримання відшкодування шкоди потерпілими особами.

Що стосується моральної шкоди, то відповідно до вимог статей 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то питання про її відшкодування вирішується судом, який розглядав кримінальну справу, за відповідною заявою громадянина.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до органу, який здійснював досудове розслідування кримінального провадження з приводу відшкодування шкоди відповідно до наведених вище вимог. При цьому, жодних постанов, які б підлягали оскарженню до суду, таким органом не приймалось.

Суд вірно зазначив, що сам позивач зазначає, що підставою його звернення до суду не є норми вказаного Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено як наявність дій чи бездіяльності відповідачів, які спричинили йому моральну шкоду, так і наявності самої шкоди, враховуючи також те, що позивач не є власником зазначеного автомобіля, а тому суд вірно відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги: про те. що завдання моральної шкоди у вказаних правовідносинах резюмується і не потребує доказування; про відсутність обовязку у позивача доказування протиправної поведінки; про наявність у справі доказів протиправної поведінки; про застосування судом норм законодавства, які не стосуються спору; про обовязок відповідно до норм КПК слідчого повернути автомобіль; про наявність рішень суду про визнання дій протиправними; про відшкодування шкоди в порядку ст. 1174 ЦК незалежно від наявності вини зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався позивач в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: