ухвала

іменем україни

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 2 185,79 євро та 76 553 грн 59 коп., посилаючись на те, що між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договори банківського вкладу, грошові кошти за якими позивачу не було повернуто у зв'язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних.

Зазначала, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй було виплачено гарантоване відшкодування в розмірі 200 000 грн, а тому просила стягнути на її користь залишок заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, що ПАТ «Дельта Банк» перебуває у стадії ліквідації, процедура якої визначена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами даної процедури. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суди правильно застосували норми матеріального права та послалися на положення ст. ст. 1058, 1066 ЦК України, ст. ст. 28, 36 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами встановлено, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу № 005-20557-220914 та № 006-20557-220914, відповідно до умов яких суми банківського вкладу становили 244 108 грн 59 коп. та 2 185,79 євро, зі строком дії договорів до 27 вересня 2015 року, а також договір банківського вкладу № 008-12506-010714 від 01 липня 2014 року на суму 32 445 грн строком до 06 липня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ч. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та / або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з п. п. 1, 2, ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів и та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Як вбачається з матеріалів справи, вказане відшкодування позивачу було виплачено у граничному розмірі - 200 000 грн.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у встановленій черговості, відповідно до якої вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом підлягають задоволенню у четверту чергу.

Відтак, вимоги кредиторів банку після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що було вірно встановлено судом першої інстанції. Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 визнано кредитором ПАТ «Дельта Банк» та включено її кредиторські вимоги до четвертої черги, а відтак її вимоги з урахуванням вищевикладеного підлягають задоволенню в порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з встановленою черговістю.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак