Провадження № 2/359/172/2017
Справа № 359/4565/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,Пустовіт А.Б., Тоцької К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2016 ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про поновлення її на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр», стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за період з червня 2014 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 2949 гривень 84 копійки, а також середнього заробітку за період з 05 червня 2014 року по 14 червня 2016 року у розмірі 13250 гривень 56 копійок (а.с.1-5,35-39).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до п.1.1 протоколу зборів учасників ТОВ «Сервіс Центр» №327 датованого 28 травня 2014 року загальними зборами постановлено : звільнити її з посади Генерального директора Товариства з 31.05.2014 року. Позивач зазначає, що з протоколу вбачається, що вона підлягає звільненню на підставі поданої заяви, проте вона не писала та не подавала жодних заяв стосовно її звільнення з посади Генерального директора ТОВ «Сервіс-Центр». З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, позивач дізналась про те, що зміна керівника ТОВ «Сервіс-Центр» відбулась лише 25.11.2014 року. З урахування викладеного позивач вважає, що її фактичне звільнення відбулось 25.11.2014 рок, тобто з дня внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру, а у період до 25.11.2014 року вона фактично була Генеральним директором ТОВ «Сервіс-Центр», і про вказані обставини позивачу стало відомо лише 18.05.2016 року, коли було отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємстві та громадських формувань. Позивач зазначає, що не була ознайомлена з наказом про звільнення, та на день звільнення 25.11.2014 року з нею не було проведено жодних виплат належних їй при звільненні сум, а остання виплата відбулась 04 червня 2016 року в сумі 491,64грн., тобто заборгованість по заробітній платі з червня 2014 року по листопад 2014 року складає 2949,84грн. (491,64грн. за один місяць). В звязку з цим відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство має виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13250,56грн., виходячи з розрахунку: 491,64грн.+491,64грн.(заробітна плата за квітень-травень 2014)/38 днів (робочі дні в квітні-травні 2014) х 4512 робочих днів (за період з 05.04.2014 по 14.06.2016 року)+13250,56грн.. Позивач вважає, що строки звернення з позовом до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України нею не порушені.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Позивач додатково пояснила, що протокол загальних зборів засновників ТОВ «Сервіс-Центр» вона підписала лише в липні 2014 року, заяву про звільнення вона не писала та була звільнена примусово іншими співзасновниками. Вона також зазначає, що вся звітність, яка подавалась підприємством, а також електронні платежі підписана її електронним підписом, а також, що вона продовжувала зявлятися на підприємстві, хоч заробітна плата їй не нараховувалась.

Представники відповідача ТОВ «Сервіс-Центр» в судовому засідання проти задоволенні позову заперечували, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулось в травні 2014 року на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сервіс-Центр», які були проведені 28 травня 2014 року, в тому числі за участі позивача як учасника ТОВ «Сервіс-Центр» та як директора ТОВ «Світ-Сервіс», що є також учасником товариства, про що свідчать її особисті підписи. Він зазначає, що звільнення позивача з посади Генерального директора відбулось на підставі рішення учасників, за яке проголосувала сама позивач, а також на підставі виданого позивачем наказу про її звільнення за власним бажанням №1-К від 30.05.2014 року. Представники відповідача зазначають, що розрахунок з позивачем при звільненні проведений 04 червня 2014 року, а твердження про те, що вона виконувала обовязки генерального директора до внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вважають надуманими.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та надані документи суд прийшов до переконання, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» була призначена Генеральним директором ТОВ «Сервіс-Центр», що підтверджується протоколом №1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» від 21 листопада 2000 року, та фактично виконувала обовязки генерального директора з 22.11.2000року на підставі виданого нею наказу по особистому складу №1 від 22 листопада 2000 року (т.1 а.с.52,52).

Згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» №37 від 28 травня 2014 року, підписаного, зокрема ОСОБА_1 як учасником товариства, та як генеральним директором «Світ-Сервіс»,що є учасником товариства, встановлено, що загальні збори постановили: звільнити з посади Генерального директора Товариства ОСОБА_1 з 31 травня 2014 року; призначити ОСОБА_2 на посаду Генерального директора Товариства з 01 червня 2014 року (т.1 а.с.54).

За змістом вказаного протоколу, по першому питанню слухали : ОСОБА_4, який повідомив про те, що від Генерального директора Товариства ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення з посади з 31 травня 2014 року та запропонував учасникам задовольнити заяву Генерального директора Товариства (т.1 а.с.54).

Встановлено, що позивачем, як генеральним директором ТОВ «Сервіс-Центр» був виданий та підписаний наказ №1-К датований 30 травня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_1 наказано звільнити з посади генерального директора з 30.05.2015 р. за власним бажанням, підстава: протокол №37 від 28.05.2014 року (т.1 а.с.55). Наказ погоджено з головним бухгалтером ОСОБА_3

Факт підписання протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» №37 від 28 травня 2014 року, а також наказу №1-К від 30 травня 2014 року по ТОВ «Сервіс-Центр» позивачем не оспорюється, що суперечить доводам позивача, що вона не була ознайомлення з наказом про її звільнення.

Крім того встановлено, що Рішенням Господарського суду м.Київа від 23.11.2015 року у справі №910/25157/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання загальних зборів та рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» від 28.05.2014 недійсними; скасування протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» №37 від 28.05.2014, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 29 лютого 2016 року №910/25157/15, яким касаційну скаргу ТОВ «Світ-Сервіс» залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 23.11.2015 та постанову Київського апеляційного суду від 27.01.2016 у справі №910/25157/15- без змін, а також долученими до матеріалів справи рішеннями господарських судів першої та апеляційної інстанції у вказаній господарській справі (т.1 а.с.72-76, 112-129)

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, ст.38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, за власним бажанням, та обовязок працівника попередити про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а також право залишитися на займаній посаді після закінчення строку попередження про звільнення.

Отже той факт, що на даний час ТОВ «Сервіс-Центр» відсутня заява позивача ОСОБА_1 про її звільнення за власним бажанням не спростовує встановленої судом обставини, що позивач реалізувала своє право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк з ТОВ «Сервіс-Центр» за власним бажанням, про що свідчать досліджені в судовому засіданні вищевказані підписані позивачем документи: протокол загальних зборів учасників ТОВ «Сервіс-Центр» №37 від 28.05.2014 року та наказ ТОВ «Сервіс-Центр» №1-К від 30.05.2014 року.

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що зазначені документи були підписані позивачем проти її волі, під тиском інших учасників ТОВ «Сервіс-Центр», суду надано не було.

Враховуючи викладене підстави для поновлення позивача на раніше займаній в ТОВ «Сервіс-Центр» посаді генерального директора відсутні.

При цьому суд також звертає увагу, що про підписані позивачем протокол загальних зборів учасників ТОВ «Сервіс-Центр» №37 від 28.05.2014 року та наказ ТОВ «Сервіс-Центр» №1-К від 30.05.2014 року про її звільнення з посади генерального директора ТОВ «Сервіс-Центр» за її власним бажанням, як визнає позивач, їй відомо з 2014 року, проте до суду позивач звернулась в травні 2016 року, отже з порушенням строків, визначених ст.233 КЗпП України, і підстави для його поновлення відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення заробітної плати за період з червня 2014 року по листопад 2014 року, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку, то в цій частині вимоги також є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторонами визнається, а також підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта, відкритого АТ «ПроКредит Банк» на імя позивача ОСОБА_1, що її заробітна плата за травень 2014 року в сумі 491,64грн. надійшла на картковий рахунок позивача від ТОВ «Сервіс-Центр» 04.06.2014 року (т.1 а.с.40-41).

Як встановлено в судовому засіданні, згідно з наказом ТОВ «Сервіс-Центр» №2-К від 02 червня 2014 року на посаду генерального директора з 02.06.2014 р. за сумісництвом було прийнято ОСОБА_5, підстава: протокол №37 від 28.05.2014 (т.1 а.с.94), ця обставина також підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які також підтвердили, що з червня 2014 року позивачу заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, що також підтверджується довідкою ТОВ «Сервіс-Центр» (т.1 а.с.137).

Згідно з довідкою, підписаною генеральним директором ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_2, в період з червня 2014 по листопад 2014 включно їй нараховувалась заробітна плата в сумі по 402,20грн. щомісячно (т.1 а.с.136) і ця обставина підтверджена в судовому засіданні показаннями головного бухгалтера ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_3

Крім того з долучених до матеріалів письмових документів ТОВ «Сервіс-Центр» вбачається, що накази, розпорядження по підприємству, а також угоди, укладені від імені ТОВ «Сервіс-Центр», починаючи з червня 2014 року підписувались від імені генерального директора ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_5 (т.1 а.с.95-98, т.2 а.с.49-54).

Позивачем визнано та показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 підтверджено, що звітність та платіжні документи ТОВ «Сервіс-Центр» від імені генерального директора ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_1 підписувала головний бухгалтер ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_3, користуючись наявним в її розпорядженні ключем до електронного підпису ОСОБА_1 (т.2 а.с.24-44).

Отже, лише факт того, що Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були зареєстровані зміни щодо нового керівника ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_2 лише 25.11.2014 року (т.1 а.с.15-20), не є достатнім та належним доказом того, що до вказаної дати обовязки генерального директора ТОВ «Сервіс-Центр» виковувала позивач.

При цьому суд звертає увагу, що у відомостях, внесених до Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено дату обрання (призначення) керівника підприємства ТОВ «Сервіс-Центр» ОСОБА_6 -01.06.2014 року (т.1 а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Проте в судовому засіданні встановлено, що в зазначений нею період з червня по листопад 2014 року включно позивач не перебувала з ТОВ «Сервіс-Центр» в трудових відносинах. Будь-яких доказів того, що позивач виконувала роботу генерального директора в ТОВ «Сервіс-Центр» в зазначений період, а також що відповідач зобовязувався оплатити цю роботу, суду надано не було.

За відсутності трудових відносин між сторонами обовязок щодо виплати заробітної плати також не виникає.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору, інші судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Центр» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів