РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Скудін В.Е. при секретарі Цуканової Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, «про розподіл сумісного майна подружжя та визнання права власності на ? його частину», суд -

ВСТАНОВИВ:

Сторони знаходилися у шлюбі з 15.10.1982 року по 25.03.2013 рік.

За час сумісного проживання ОСОБА_2І( відповідач) використала своє право на приватизацію земельної ділянки і отримала у власність земельну ділянку за адресою с.Урзуф, вул.Чкалова № 3-А Мангушського району Донецької області.

Позивач ставить питання про розподіл вказаної земельної ділянки та визнання за ним права власності на ? її частину. В решті уточнюваного позову, залишити без розгляду.

У судовому засіданні представники позивача за дорученням ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали позов. Висловили думку, що земельна ділянка, яку як вважає відповідач вона отримала у свою власність є сумісною власністю подружжя, а тому підлягає розподілу. Просять провести розподіл і визнати за позивачем право власності на ? її частину. Ділянка розташована за адресою с.Урзуф вул..Чкалова № 3-А Мангушський район Донецької області.

Відповідач та її представник за дорученням ОСОБА_5 позов не визнали і пояснили, що відповідно до Державного акту № 748679 від 25 вересня 2006 року, за рішенням Урзуфської сільської ради № 445 від 14.07.2005 року, їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0.1156 га,за адресою с.Урзуф вул.. Чкалова № 3-А(особистого селянського господарства).Набула вона її в порядку безоплатної приватизації у відповідності до п.б ст. 12, п.б ст. 19, ст.40,80,81,118,121 Земельного Кодексу України, Декрету Кабінету Містрів України від 26.12.1992 року» Про приватизацію земельних ділянок». ОСОБА_1 в приватизації спірної земельної ділянки не приймав та належне йому особисто право на безоплатну приватизацію землі не використав. Вказана ділянка розподілу не підлягає і просить у задоволені позову відмовити.

Суд вислухавши сторони їх представників, дослідивши матеріали надані до заяви, виходить з наступного:

Згідно зі ст.345 ЦК України, яка є загальною, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Питання приватизації громадянами України земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності, регулюється ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України.

В подальшому посилання на норми Земельного кодексу України здійснені в редакції, чинній на день прийняття рішення про безоплатну приватизацію відповідачкою земельних ділянок, тобто станом на 14.07.2005р.

Згідно зі ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є:

а)громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б)територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності...

За приписами частин 1, 2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі земля в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Статтею. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а)розпорядження землями територіальних громад;

б)передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу...

Таким чином, Урзуфська сільська рада є повноважним органом щодо розпорядження земельними ділянками, які перебувають у комунальній власності територіальної громади села Урзуф.

Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Як унормовано ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодекс м, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

б)для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

г)для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинному станом на 14.07.2005р.) надано вказівку сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Установити, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, проводиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.

Як вбачається зі змісту листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 05.04.2002р. №14-22-4/2080, поняття «особисте підсобне господарство» (ст.56 ЗК України від 18.12.1990р. №561-XII) та «особисте селянське господарство» (ст.33 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-111) за змістом тотожні. Земельна ділянка надається для ведення особистого селянського господарства, тобто для вирощування сільськогосподарської продукції та забезпечення кормами власної худоби і птиці. Ведення такого господарства здійснюється без створення юридичної особи і спрямоване, переважно, на забезпечення власних потреб членів особистого селянського господарства у сільськогосподарській продукції.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України від 15.05.2003р. №742-ІУ «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром на більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, при безоплатній приватизації 14.07.2005р. двох земельних ділянок ( відносно іншої ділянки, подана заява позивача про залишення частини позову без розгляду) відповідач використала своє особисте право, яке надається громадянинові України лише один раз.

ОСОБА_1 в приватизації спірних земельних ділянок участі не приймав та належне йому особисто право на безоплатну приватизацію землі не використав.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Отже, одержані відповідачем, у власність шляхом приватизації в порядку ст. 118 ЗК України дві земельні ділянки є особистою власністю відповідача, а не спільною власністю подружжя.

Законом України від 11.01.2011р. №2913-УІ «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» стаття 61 Сімейного кодексу України була доповнені частиною п'ятою такого змісту: Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».

Закон набрав чинності 08.02.2011р.

Відповідно до ч.І ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.І, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють-відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну! відповідальність особи.

З огляду на викладене Закон України від 11.01.2011р. №2913-УІ «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» зворотної сили не має, а тому не може бути застосований до спірних правовідносин щодо поділу майна між позивачем і відповідачем.

Законом України від 17.05.2012р. №4766-УІ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» частину першу ст.57 СК України доповнено пунктами 4 і 5 такого змісту:

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебуває у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України».

Частина п'ята статті 61 Сімейного кодексу виключена.

Таким чином, безоплатно приватизовані відповідачем в порядку ст. 118 ЗК України 14.07.2005р. дві земельні ділянки:

земельна ділянка площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Урзуф, вул. Чкалова, №3 Першотравневого району,

Донецької області «Державний акт на право власності на земельну ділянку» серії ЯГ №748678;( заява позивача про залишення в цій частині без розгляду).

- земельна ділянка площею 0,1156 га за адресою: с. Урзуф, вул. Чкалова, №3-а Першотравневого району, Донецької області для ведення особистого селянського господарства. «Державний акт на право власності на земельну ділянку» серії ЯГ №748679 є особистим майном відповідача і не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу з ОСОБА_1

Аналізуючи вище наведене, суд приходить до висновку,що підстави для задоволення позову - відсутні.

Керуючись Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», ст. 81,116,118 Земельного Кодексу України, ЗУ № 2913-У1 від 11.01.2011 року «про внесення змін до ст. 61 СК України, ЗУ № 4766-У1 від 17.05.2012 року «Про зміну до СК ст. 57», ст. 207, 208, 210,213, 215 ,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, «про розподіл сумісного майна подружжя та визнання права власності на ? частину» - відмовити.

У визнанні права власності за ОСОБА_1 на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою с.Урзуф вул. Чкалова буд. 3-А, Мангушського району Донецької області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Є. Скудін