Ухвала

іменем україни

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою його представником ОСОБА_9, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 27 390 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом та з кінцевим строком його повернення до 8 липня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 8 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 були укладені договори поруки № № 216093, 216094, 216095, відповідно до умов яких останні як поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань боржника.

3 лютого 2009 року до вказаних договорів були укладені додаткові угоди, за якими були внесені зміни до окремих положень договорів.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0, укладеним з ОСОБА_5

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість у розмірі 1 184 408 грн 77 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0 у розмірі 1 184 408 грн 77 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0 у розмірі 1 184 408 грн 77 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0 у розмірі 1 184 408 грн 77 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 8 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 27 390 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом та з кінцевим строком його повернення до 8 липня 2017 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору 8 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 були укладені договори поруки № № 216093, 216094, 216095, відповідно до умов яких останні як поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань боржника.

3 лютого 2009 року до вказаних договорів були укладені додаткові угоди, за якими були внесені зміни до окремих положень договорів.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0, укладеним з ОСОБА_5

Встановлено, що станом на 28 липня 2015 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0 становив 1 184 408 грн 77 коп. і складався з: 587 759 грн 16 коп. заборгованості за тілом кредиту та 596 649 грн 60 коп. заборгованості за відсотками.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, які свідчать про те, що розмір заборгованості за кредитним договором від 8 липня 2008 року № 0 становить 1 184 408 грн 77 коп., до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за цим договором, на час звернення до суду із цим позовом зобов'язання позичальника не припинено, суди дійшли висновку про те, що поручителі повинні відповідати перед позивачем солідарно з позичальником за невиконане зобов'язання.

Однак такий висновок судів є передчасним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вирішуючи спір, суди, встановивши, що умовами договору та графіком погашення кредиту передбачено щомісячні платежі зі сплати кредитних коштів, не врахували вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, та у порушення ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України належним чином не перевіривши, чи не припинилася порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, на основі неповно з'ясованих обставин у справі дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід також прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_9, задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: