УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжбудкомплекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Інжбудкомплекс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 24.07.2014 близько 08 год. 30 хв. на перехресті вул. Столичне шосе та вул. Промислова в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2015 винним у вчиненні ДТП було визнано ОСОБА_2, водія автомобіля НОМЕР_2.

Оскільки власником автомобіля НОМЕР_2, є ТОВ «Інжбудкомплекс» позивач просив стягнути з відповідача розмір завданої йому матеріальної шкоди, що відповідно до звіту № 222 від 08.09.2015 становить 390 382, 26 грн., а також 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Інжбудкомплекс» на користь ОСОБА_1 215 485,73 грн. у відшкодування майнової шкоди та судовий збір у сумі 2 706, 94 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою мотувуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 752/16492/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2505/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Зазначав, що судом першої інстанції не вірно визначено розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Вважав, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту, оскільки відповідно до п. 8.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрат товарної вартості.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», з урахуванням втрат товарної вартості, складав 134 427,10 грн., а отже з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 84 427,10 грн.

Просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 84 427,10 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Представники відповідача просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Разом з тим, від третьої особи ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.07.2014 близько 08 год. 30 хв. на перехресті вул. Столичне шосе та вул. Промислова в м. Києвім, з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 5-8).

Власником автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_1, а власником автомобіля НОМЕР_2, є ТОВ «Інжбудкомплекс».

З матеріалів справи вбачається, ДТП за участю позивача та ОСОБА_2 відбулося піжд час виконання останнім трудових обов'язків, в яких він перебуває з ТОВ «Інжбудкомплекс».

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7976709 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля - ТОВ «Інжбудкомплекс», на момент виникнення ДТП, була застрахована у ПАТ «ПРОСТО-страхування» з лімітом відповідальності 50 000 грн. (а.с. 59).

Згідно висновків судової автотоварознавчої комісійної експертизи № 6711/16-54 від 12 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, станом на 24.07.2014, становить 265 485,73 грн.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що ПАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступпне.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вставновлено, що ПАТ «ПРОСТО-страхування» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Виходячи з положень ст. 1194 ЦК України наявні підстави для стягнення з ТОВ «Інжбудкомплекс» різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 215 485,73 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції необґрунтовано визначено розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, колегією суддів відхиляються, оскільки судом, при ухвалені рішення взято до уваги висновок судової автотоварознавчої комісійної експертизи № 6711/16-54 від 12 серпня 2016 року в частині визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на вимогах закону.

На спростування вказаного висновку стороною відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, а посилання на положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є безпідставним і ґрунтується на їх довільному трактуванні.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, як вбачається з Аналізу Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування від 19 липня 2011 року, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, судом першої інстанції, з урахуванням висновку автотоварознавчої комісійної експертизи та виплаченої страховиком суми страхового відшкодування, обгрунтовано визначено розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Пункт 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» містить роз'яснення про те, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Представник ТОВ «Інжбудкомплекс» відповідного клопотання ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не заявляв.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та надуманими.

Враховуючи наведене, висновок суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: