Справа № 127/2-1915/10 Провадження № 22-ц/772/435/2017Головуючий в суді першої інстанції Овсюк Є. М.
Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Лінніс - В» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось в суд з вказаним позовом разом з яким подало заяву про його забезпечення, а саме: тимчасово обмежити ОСОБА_3, ОСОБА_4 право виїзду за межі України та накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно до виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.05.2010 року заяву задоволено частково. Тимчасово обмежено право ОСОБА_3, ОСОБА_4 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки перед ПАТ «Укрсиббанк».

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04.10.2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ТОВ «Лініс-В», заборгованість за кредитним договором та договорами поруки в сумі 229 215, 14 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з заявою про скасування заходів забезпечення позову з підстав, що необхідність у такому виді забезпечення позову відпала, а також такий захід порушує конституційні права особи на свободу пересування.

Ухвалою суду від 26.12.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено, з якою заявники не погодились оскарживши її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки порушує їхні конституційні права на свободу пересування, крім того факту ухилення від виконання заявниками своїх зобов'язань за кредитним договором чи від виконання рішення не доведено.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши обґрунтованість вимог апеляційної скарги, законність постановленої ухвали, прийшла до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття такого виду заходів забезпечення позову до відповідачів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду від 04.10.2010 року.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для застосування вказаних заходів суд зазначив ст. ст. 151-152 ЦПК України та ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" у своїй ухвалі від 05.05.2010 року (а. с. 51).

Однак із зазначеними висновками не можна погодитись із таких підстав.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обовязків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року та "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України.

Серед видів такого забезпечення ст. 152 ЦПК України не передбачає вжиття судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Таким чином, ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв'язку з порушенням у суді цивільної справи, слід дійти висновку про те, що зазначений спосіб забезпечення позову був застосований з порушенням норм ЦПК України з виходом за межі своїх процесуальних повноважень.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2011 року, що є обов'язковою для врахування іншими судами при застосуванні у справах таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. ч 3, 4, 5 та 6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Лінніс - В» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Лінніс - В» про стягнення заборгованості за кредитним договором направити до то того ж суду на новий розгляд заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: