АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Прядкіної О.В., Пікуля В.П..,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб - ГУНП в Харківській області, прокурора Харківської області, Красноградського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством , -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України завдану йому моральну шкоду, спричинену незаконним перебуванням під слідством та судом протягом 7 років, що складає 87 місяців, зобов'язавши Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету 2000000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 139200 (сто тридцять дев'ять тисяч двісті) грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 1392 (одна тисяча триста дев'яносто дві) грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 926 (дев'ятсот двадцять шість) грн. 80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України та ОСОБА_2 подали на нього апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати.

Так, Державна казначейська служба апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що порушення кримінальної справи є компетенцією суду, прокурора, слідчого та органу дізнання та відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, а отже питання відсутності вини могло бути встановлено у рамках розслідування кримінальної справи. Крім того, вважає, що розмір морального відшкодування судом необґрунтовано завищено.

ОСОБА_2 скаргу обґрунтовує тим, що йому завдано значно більші матеріальні страждання ніж ті, які враховані місцевим судом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно приписів ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди на підставі ст.ст. 22, 23 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вироком Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3500 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ч. 5 ст. 74, п.2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання звільнено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (а.с.7-10).

Із мотивувально - описової частини даного вироку слідує, що 12.08.2005 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі, яка з'єднує автодорогу Харків - Сімферополь - Севастополь та автодорогу Харків - Красноград - Перещепино зі сторони автодороги Харків - Сімферополь - Севастополь в напрямку автодороги Харків - Красноград - Перещепино та при виїзді на головну дорогу Харків - Красноград- Перещепино в районі 93 км +200 м, порушив вимоги п.п.1.5,2.3 «б», 16.3,16.11 і розділу 33 «Дорожні знаки», п.2.1 «Правил дорожнього руху України, не вступив дорогу автомобілю НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі Харків - Красноград - Перещепино, виїхав на його смугу руху та допустив з ним зіткнення.

В результаті ДТП пасажиру автомобіля «ДЕУ Ланос» ОСОБА_5, згідно висновку повторної судово - медичної експертизи № 1076 від 15.11.2006 року спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які потягли тривалий розлад її здоров'я, а водію автомобіля «Ніссан - Санни» ОСОБА_4, згідно висновку комісійної судово - медичної експертизи № 348 від 24.03.2009 року легкі тілесні ушкодження, що потягли короткотривалий розлад здоров'я. (т.1 а.с.7-10).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, задоволено частково, апеляції ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_2 і в його інтересах адвоката Рохманова В.І., адвоката Кошма О.Г. в інтересах цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_4 - залишено без задоволення. Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року відносно ОСОБА_2 змінено, зменшено призначене йому покарання до 1700 грн. штрафу, відповідно до ст. 49, 74 КК України від призначеного покарання звільнено. Вирок в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_4 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, справа у цій частині направлена на новий судовий розгляд. В інший частині вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів кримінальної палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2012 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_2, захисника Рохманова В.І., потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року відносно ОСОБА_2 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд у зв'язку з невідповідністю її вимогам ст.377 КПК України.

Так, колегія суддів встановила, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляцій суті всіх зазначених апелянтами, доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи не дав і свого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції належним чином не мотивував. (а.с.14-15).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року відносно ОСОБА_2 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

У вказаній ухвалі колегія суддів вказала на неправильність, необ'єктивність і неповноту судового слідства, в тому числі і про порушення судом першої інстанції права на захист засудженого ОСОБА_2, що являлося у відповідності до ч. 2 ст. 374 КПК України безумовною підставою до скасування судового рішення, як незаконного і необґрунтованого.

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року ОСОБА_2 у пред'явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнано невинним та виправдано у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину. Констатовано, що запобіжний захід відносно ОСОБА_2 відсутній. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду. Арешт, накладений на майно ОСОБА_2, згідно постанови слідчого від 16 липня 2007 року на автомобіль НОМЕР_1 - скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року зазначений вирок Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року залишено без змін. (а.с.27-29).

Судом першої інстанції із матеріалів кримінального провадження № 38050019 по обвинуваченню ОСОБА_2 встановлено, що 13.07.2007 року постановою слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. притягнуто ОСОБА_2 як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В цей же день, слідчим винесено постанову про застосування відносно ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

16.07.2007 року постановою слідчого накладено арешт на майно ОСОБА_2, а саме автомобіль НОМЕР_1.

30.10.2007 року постановою слідчого Афонського М.В. притягнуто ОСОБА_2 як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та в цей же день обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 02.03.2010 року клопотання підсудного ОСОБА_2 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд задоволено, раніше обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд від 30.10.2007 року слідчим Афонським М.В. скасовано.

Місцевий суд, врахувавши вказані обставини, дійшов висновку, що мало місце кримінальне переслідування позивача, яке тривало із 13.07.2007 року, тобто з часу пред'явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та набрання законної сили вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року, а саме до 13.11.2014 року, що складає 87 місяців.

Також, суд прийшов до висновку, що сам факт притягнення до кримінальної відповідальності, а саме тривалий час досудового та судового слідства, що склав 87 місяців, вказують на спричинення моральної шкоди ОСОБА_2, яка виразилася в негативному морально-психологічному стані позивача та порушенні його нормального способу життя.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, враховуючи норми чинного законодавства, дійшов правильного висновку про те, що позивачу завдано моральну шкоду та визначаючи розмір моральної шкоди обґрунтовано, з урахуванням обставин справи стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2139200 грн. у відшкодування моральної шкоди (87 міс. х 1600 грн.).

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи судом додержані, а заявлений ОСОБА_2 розмір моральної шкоди, не підтверджений належними, допустимими та достовірними доказами.

Доводи апеляційних скарг щодо незаконності прийнятого рішення, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах закону та не свідчать про порушення судом норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року судовою колегією не встановлено.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року відстрочено апелянту сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до ст. 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Оскільки апелянтом не сплачено судовий збір, то сума неоплати підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави 606, 20 грн. за подачу апеляційної скарги за реквізитами:

отримувач: УДКСУ у м. Полтаві;

;

банк одержувача: ГУДКСУ у Полтавській області;

код банку отримувача: 831019;

розрахунковий рахунок: 0002;

код доходів бюджету: 22030001;

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Прядкіна О.В. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ Панченко О.О.