Справа № 439/1334/16 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/1042/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф») ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016р. ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача в якому просила: визнати недійсним договір фінансового лізингу №1167 від 29.09.2016 року та стягнути кошти у розмірі 41650 грн. сплачені як комісія за організацію по договору фінансового лізингу.

В обґрунтування вимог зазначила, що 29 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений договір №1167 фінансового лізингу за яким вона мала намір придбати трактор за ціною 83300 грн. Позивач сплатила невідкладно 41650 грн. Однак ,як зясувала вона пізніше цей платіж зазначений у квитанції як комісія за організацію по договору фінансового лізингу. Крім цього у договорі зазначений замість трактора автомобіль KIA Cerato та завищено ціну до 416500 грн.. Інші умови договору також не відповідають попереднім домовленостям. Лізингодавець не виконав домовленостей та трактор позивачу не передав. Вважає, що укладений договір є несправедливим відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", таким що обмежує права споживача. На момент укладення договору лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів. Зазначає, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг, а також те, що договір не був нотаріально посвідчений, тому зважаючи на ст.ст.203,215 ЦК України вважає, що є всі ознаки недійсності такого договору.(а.с.1-7)

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року вищезгаданий позов було задоволено.(а.с.46-49)

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 1167 від 29 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнуто з ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» (030038, м.Київ вул.Лінійна,17 оф.107 Код ) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, с.Лугове, Бродівського району Львівської області) суму першого лізингового платежу в розмірі 41 650 ( сорок одну тисячу шістсот пятдесят) гривень.

Дане рішення суду оскаржив представник відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф») - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, зазначає, що з даним рішенням не погоджується, оскільки таке прийнято з порушенням норм матеріального права. Вважає, що суд всупереч ст. 806 ЦК надав перевагу ст. 799 ЦК замість ст. 6 Спеціального закону. Крім того, вважає помилковим висновок суду щодо невиконання лізингодавцем умов договору, оскільки за умовами договору, предмет лізингу мав бути придбаний відповідачем і переданий позивачу після сплати останнім комісії за організацію угоди (10%), авансового платежу (50%), комісії за оформлення ТЗ (3%) (п. 9.6. Договору та додаток №1). Проте, позивачем сплачено лише комісію за оформлення договору. Авансовий платіж взагалі не сплачено. Отже, у Лізингодавця не настав обовязок придбати ТЗ і передати його в оренду. Також, судом не враховано того, що це є непрямий лізинг, а відтак, не обовязково, даний договір призведе до орендних відносин. Оновлена судова практика ВСУ вказує на те, що договір непрямого лізингу не потребує обовязкового нотаріального посвідчення, оскільки ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є нормою спеціальною по відношенню до ст. 799 ЦК України, що регулює орендні відносини. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказане рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

29 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений письмовий договір №1167 фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язаня придбати предмет лізингу (автомобіль марки KIA Cerato ), вартістю 416 500 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.8-22). В цей же день ОСОБА_3 сплатила платіж у розмірі 41650 грн. (а.с.25). Лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що укладений нею з ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф»договір фінансового лізингу від 29 вересня 2016 року є недійсним, так як суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно із частиною другою ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766 цс 15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що договір фінансового лізингу №1167 від 29 вересня 2016 року, укладений між позивачем ОСОБА_3Я та відповідачем ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним з підстав визначених положеннями ч.1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Висновок суду першої інстанції в цій частині відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним вказаного договору із врахуванням наступного.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином договір фінансового лізингу №1167 від 29 вересня 2016 року, укладений між позивачем ОСОБА_3Я та відповідачем ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним з підстав визначених положеннями ч.1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Згідно розяснень п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1167 від 29 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф») ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1167 від 29 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Авто Лайф» - скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5

згідно оригіналу:

Судове рішення набрало законної сили: 13.02.2017

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1

Дата оформлення копії: 16.02.2017

Помічник судді: О.З. Березюк