Справа № 750/9219/17
Провадження № 2/750/2382/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_4, ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради, у якому просить стягнути з відповідача 220363 грн. 67 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 1250 грн. у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 04 лютого 2017 року автомобіль «Mitsubishi Outlander 3.0 АТ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким він керував, зазнав механічних пошкоджень. Винний у ДТП ОСОБА_4, який керував належним відповідачу автомобілем ЗІЛ 138, працює водієм у Комунальному підприємстві «АТП-2528» Чернігівської міської ради і керував ним під час виконання своїх службових обовязків, а тому позивач просить стягнути з відповідача завдану йому матеріальну та моральну шкоду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що власником пошкодженого у ДТП автомобіля є ОСОБА_5, а не позивач, а тому згідно вимог законодавства позивачу не могла бути спричинена матеріальна та моральна шкода. Крім того, представник відповідача зазначив, що вина їх працівника у вчиненні ДТП не доведена, а тому вимога до відповідача заявлена безпідставно.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він не порушив ПДР України, а тому не є винним у ДТП.

Третя особа - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, посилаючись на те, що її син ОСОБА_1 на правовій підставі володіє транспортним засобом та користується ним і керував ним на час скоєння ДТП, а тому вона згодна, щоб шкода була відшкодована позивачу у повному обсязі.

Представник третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» у судове засідання не зявився, подав письмові пояснення, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, вказуючи, що вина водія забезпеченого транспортного засобу не доведена, а винним у ДТП є сам позивач, який згідно висновку експерта міг уникнути зіткнення, застосувавши екстрене гальмування.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та матеріали адміністративної справи № 751/827/17, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 04.02.2017 об 11 год. 10 хв. в м. Чернігів по вул. Дніпровська, 31 керував автомобілем ЗІЛ 138 д.н.з 03075ЧН, та змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого трапилося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, після чого автомобіль ЗІЛ 138 продовжив рух і скоїв наїзд на стоячий автомобіль RENAULT MASTER, д.н.з СВ 6781 ВВ. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 10.1 ПДР України, тому відносно нього складений адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2017 року провадження у справі щодо ОСОБА_4 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а/с 13-14).

З матеріалів адміністративної справи № 751/827/17 вбачається, що згідно висновку експерта за результатами проведення судової комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2350/2351/17-24 від 16.08.2017 визначено, що: 1. Місце зіткнення автомобілів Mitsubishi та ЗІЛ знаходиться в межах стоянки автотранспорту біля магазину «Гастроном» поблизу лівого краю проїзної частини вул. Дніпровської поряд з розташуванням лівих задніх коліс автомобіля ЗІЛ в його кінцевому положенні. Встановити розташування місця зіткнення більш точно не надається за можливе у звязку з недостатністю зафіксованих слідових ознак цього. Встановлене дослідженням місце зіткнення автомобілів Mitsubishi та ЗІЛ приблизно співпадає з зафіксованим символом "+" на схемі до протоколу про адмінпорушення місцем зіткнення, позначеним поз. 9 на масштабній схемі ДТП. 2. В дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля ЗІЛ повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 10.1 ПДР, 10.4 ПДР. Тобто, водій автомобіля ЗІЛ ОСОБА_4 повинен був перед початком руху упевнитись, що самим початком руху він не створить для інших учасників руху небезпечну дорожню обстановку. 3. В дорожній обстановці для створення безпечних умов руху водій автомобіля Mitsubishі ОСОБА_1 повинен був до моменту виникнення небезпеки для руху застосувати екстрене гальмування, тобто діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР. Використання маневру, як засобу уникнення ДТП у даному випадку ПДР не передбачають. 4. За прийнятних умов виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля Mitsubishі ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 шляхом застосування екстреного гальмування керованого транспортного засобу з моменту початку маневру розвороту автомобіля ЗІЛ. 5. В дорожній обстановці, що склалася, дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. 6. За прийнятних обставин виникнення небезпеки ОСОБА_1 запізнився із вжиттям необхідних заходів, тобто його дії не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР в частині своєчасного реагування на зміну дорожньої обстановки. 7. Технічною причиною виникнення даної ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 12.3 ПДР.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_5 є власником автомобіля «Mitsubishi Outlander 3.0 АТ», державний номерний знак НОМЕР_1 (а/с 34), який зазнав пошкоджень в результаті ДТП.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Позивач володіє та користується автомобілем «Mitsubishi Outlander 3.0 АТ», про що зазначено в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу (а/с 37) і на час ДТП керував ним, а отже є потерпілим від цієї ДТП.

Відповідно до полісу АІ/9265250 від 22.06.2016 Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» строком з 01.07.2016 по 30.06.2017 здійснювало страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ЗІЛ 138, державний номерний знак 03075МН.

Судом встановлено, що власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander 3.0 АТ», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 страховою компанією виплата страхового відшкодування не проводилася.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 54, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 01 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «Mitsubishi-Outlander XL 3.0 V6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 04.02.2017, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом на дату складання висновку 01.06.2017, з урахуванням суми ПДВ 20% у вартості ремонтних матеріалів 3036,25 грн., з урахуванням суми ПДВ 20% у вартості складників 29895,24 грн., складає 220363 грн. 67 коп. (а/с 15-20).

Відповідно до акту здачі-прийому роботи по проведенню автотоварознавчого дослідження № 54 від 14 червня 2017 року та квитанції № 45 від 14 червня 2017 року, вартість автотоварознавчого дослідження автомобіля легкового «Mitsubishi-Outlander XL 3.0 V6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 1250 грн. (а/с 35).

Також, позивач вказує, що йому завдано і моральної шкоди, яку він оцінює у 100000 грн., оскільки порушився його звичний образ життя через відсутність машини та необхідності витрачати кошти на її ремонт. Позивач не зміг вивезти своїх дітей на оздоровлення, що в свою чергу призвело до частих сварок з дружиною. Також, позивач вимушений був витрачати свій час, ходити по різним інстанціям, спілкуватися з правоохоронними органами, юристами, звернутися до адвоката, витрачати кошти та час для ремонту автомобіля та для звернення до суду за захистом свого порушеного права, що призвело до погіршення самопочуття, розладів у нервовій системі, погіршення сну, сварок у сімї.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до розяснень, викладених в п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи, що дії позивача згідно висновку експерта за результатами проведення судової комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2350/2351/17-24 від 16.08.2017 були технічною причиною виникнення ДТП, проте, матеріалами справи також доведено, що ОСОБА_4 порушив ПДР України та відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, а тому суд визначає, що ступінь вини ОСОБА_4 у ДТП становить 50% і ОСОБА_1 50%, адже кожен з них допустив порушення ПДР України і згідно висновку експерта ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 шляхом застосування екстреного гальмування керованого транспортного засобу з моменту початку маневру розвороту автомобіля ЗІЛ, який вказаний маневр виконував з порушенням вимог п. 10.1, 10.4 ПДР України.

А тому, з урахуванням ступеня вини ОСОБА_4, який керував автомобілем ЗІЛ на підставі трудових відносин з Комунальним підприємством «АТП-2528» Чернігівської міської ради, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від визначеної товарознавчим дослідженням вартості відновлювального ремонту, що становить 110181 грн. 83 коп. та 50% витрат, які вимушений був понести позивач для відновлення свого порушеного права, замовивши експертне автотоварознавче дослідження у експерта ОСОБА_6, що становить 625 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, яка з урахуванням ступеня його вини, становить 1000 грн. у звязку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП та порушенням звичайного способу його життя.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Оскільки судом задоволено 50% вимог майнового характеру та 1% - вимог немайнового характеру, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (1101 грн. 81 коп. за вимоги майнового характеру та 6 грн. 40 коп. за задоволені вимоги немайнового характеру).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Позивачем надано квитанцію від 12 грудня 2017 року про сплату адвокату ОСОБА_2 8000 грн. за надані послуги згідно договору про надання правової допомоги адвокатом № 05/09/17ц від 05 вересня 2017 року. До калькуляції вартості правової допомоги включено: консультації, написання позовної заяви, написання запитів, представництво інтересів позивача у судових засіданнях.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви (2 години роботи) та участі у двох судових засіданнях (2 години) пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1280 грн., з розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 110181 грн. 83 коп. (сто десять тисяч сто вісімдесят одна грн. 83 коп.) у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 625 грн. (шістсот двадцять пять грн.) на відшкодування збитків за проведене автотоварознавче дослідження.

Стягнути з Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1000 грн. (одну тисячу грн.) у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1108 грн. 21 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1280 грн. витрат на правову допомогу, а всього 2388 грн. 21 коп. (дві тисячі триста вісімдесят вісім грн. 21 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: