У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 листопада 2013 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу №SAMDNWFD00, відповідно до умов якого надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5200 євро для розміщення на депозитному вкладі, строком до 13 листопада 2014 року з відсотковою ставкою 6,5 % річних.

Зазначав, що після закінчення дії договору банківського вкладу, банк відмовився виконувати свої зобов'язання щодо повернення суми вкладу та виплати відсотків за вкладом.

З огляду на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань просив стягнути з останнього на свою користь суму вкладу в розмірі 5200 євро та 338 євро відсотків за вкладом.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість по договору банківського вкладу №SAMDNWFD00 від 13 листопада 2013 року в розмірі 5538 євро. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк»просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Позивачем надані належні докази в обґрунтування своїх вимог, зокрема в судовому засіданні досліджувались оригінали договору №SAMDNWFD0 від 13 листопада 2013 року, квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок відповідача, а також виписка по особовому рахунку позивача за період 13 листопада 2013 року - 14 липня 2014 року, яка завірена уповноваженою особою відповідача з якої вбачається, що на рахунку позивача рахується 5 312 євро.

На противагу доводам позивача, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що між сторонами не укладався спірний договір депозитного вкладу і не відкривався рахунок за цим договором, а також, що грошові кошти не надходили до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко А.О. Леванчук О.В. Ступак