Справа №461/6365/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.,

озглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами до Галицької районної адміністрації ЛМР про визнання за нею та ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовану веранду площею 10,5 кв.м. на коридор в підвалі 10,6 кв.м., підвал 10,6 кв.м., коридор в підвалі 2,4 кв.м., вбиральня в підвалі 3,6 кв.м. та підвал 3,9 кв.м. до квартири АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорта від 01.12.2015 року виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

В обґрунтування позову покликається на те, що вона являється власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1., загальною площею 60,50 кв.м. Отримавши згоду власників інших квартир, що розташовані у вказаному будинку, отримавши розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 18.08.2006 року, здійснила розширення площі квартири за рахунок влаштування балкону з боку дворового фасаду згідно з наданими проектними пропозиціями. Позивач звернулась до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, яка видала відповідне розпорядження. Однак позивачу було відмовлено у прийнятті в експлуатації квартири АДРЕСА_1 у м.Львові, згідно нового технічного паспорту від 01.12.2005 року. Просить суд визнати право власності на самочинну збудовану веранду квартири до квартири АДРЕСА_1, площею 10,5 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що реконструкція квартири проведена самовільно з відхиленням від розробленого проекту. З урахуванням викладеного, вважає, що підстави для визнання права власності у позивача відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 року №331 (зі змінами) затверджено "Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради".

У своїй роботі міжвідомча комісія керується чинним законодавством, ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, державними будівельними нормами України, Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій і цим Положенням (п.2).

Процедура та необхідний перелік документів щодо погодження самочинно здійсненої реконструкції в тому числі розширення (прибудова) та з істотним відхиленням від проекту передбачена п.4 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835 „Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові".

Процедура та необхідний перелік документів для приєднання допоміжних приміщень (в тому числі і підвалів) до квартир передбачено п.1.2 ухвали Львівської міської ради від 29.07.2010 року №3808 „Про затвердження Положення про порядок приєднання допоміжних приміщень".

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №581 від 09.10.2015 затверджено інформаційні та технологічні картки адміністративних послуг, суб'єктами надання яких є районні адміністрації, в тому числі : адміністративна послуга- надання дозволу на приєднання вільних допоміжних приміщень до квартир у житловому будинку або до нежитлового приміщення у житловому будинку, приміщень у гуртожитках (додаток 4), адміністративна послуга - надання дозволу на завершення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції) та погодження самочинно здійсненого будівництва (реконструкції) (додаток 13).

В пункті 2, інформаційних карток адміністративних послуг передбачено перелік документів, необхідний для отримання адміністративної послуги.

18.08.2006 року головою Галицької районної адміністрації прийнято розпорядження №1150 „Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2.", яким затверджено висновок міжвідомчої комісії.

Згідно п.2 зазначеного розпорядження було дозволено завершити самовільно розпочате перепланування квартири АДРЕСА_1, з розширенням її за рахунок влаштування балкону з боку дворового фасаду згідно поданого проекту.

При виконанні робіт по переплануванню квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відхилилась від погодженого проекту, виконали самовільні роботи по розширенню балкону з прибудовою веранди на земельній ділянці та приєднанням підвальних приміщень.

Згідно проекту, який слугував прийняттю розпорядження №1150 ширина балкону становила 1,3 кв.м., а згідно проекту 2008р. ширина веранди становить 2,88м.кв., що підтверджує самовільне виконання робіт з відхиленням від проекту.

Слід також зазначити, що в свідоцтві про право власності №Г-16998 на квартиру АДРЕСА_1, зазначено комора в підвалі 9,9 кв.м., а в проекті 2008р. зазначено підвальні приміщення пл.10,6 кв.м. (літ.2-11), пл.2,5 кв.м.(літ.2-12),пл.3,4 кв.м. (літ.2-13), пл.5,1 кв.м. (літ.2-14), що становить загальну площу підвальних приміщень 21,6 кв.м., які не знаходяться у власності ОСОБА_1

23.01.2009 року головою Галицької районної адміністрації прийнято розпорядження №57 „Про приведення підвальних приміщень на АДРЕСА_1 до попереднього стану та веранди зі сторони дворового фасаду до квартири №2 у відповідність до погодженого проекту".

25.02.2013 року Галицьким районним судом м.Львова ухвалено рішення у справі позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ЛКП „Цитадель-Центр". яким у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року, апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації ЛМР задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 привести до попереднього стану підвальні приміщення та веранду у квартирі №2 зі сторони дворового фасаду АДРЕСА_1 відповідно до погодженого проекту.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.08.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 10.02.2014 року залишено без змін. Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них, зокрема, належить визнання права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено матеріалами справи позивач є власником квартири і ставить питання про визнання права власності на її самочинну реконструкцію, посилаючись на вимоги статей 376 та 383 Цивільного Кодексу України. Однак, з правовими підставами позову суд не погоджується, виходячи з наступного.

Приписами статті 376 Цивільного Кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що положення вищезазначеної статті щодо випадків визнання судом права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості не стосуються випадків реконструкції квартири власником.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно підпунктів 6 п. «б» ч. 1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів.

Зазначене свідчить про те, що переобладнання і прийняття в експлуатацію переобладнаних квартир проводиться з дозволу і за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування чи органу державної влади, а не за рішенням суду, оскільки такі правовідносини врегульовані іншими нормами законодавства, зокрема статтями 152, 189, 190 Житлового Кодексу України щодо власників квартир.

Суд вважає за необхідне зазначити, що не може заміняти органи, на які покладені обов'язки по видачі дозволів на будівництво й узгодженню забудови. Крім того, пред'являючи позов про визнання права власності на реконструйовану квартиру, позивач вже є власником квартири на передбачених законом підставах. За таких обставин не може йти мова про визнання права власності на реконструйовану квартиру, оскільки вона вже є власністю позивача і реконструкція не змінює його статусу як власника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судовий збір, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ,-

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя І.Р.Волоско.