АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2356/16-ц Головуючий суддя І інстанції Одарюк М. П.
Провадження № 22-ц/790/1259/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3- ОСОБА_7 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа-Ізюмська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з таким рішенням представник ОСОБА_3- ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги. При цьому посилався на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального права, неповно та необгрунтовано встановлені обставини, які мають значення для справи, не надана оцінка наведених доказів та пояснень сторін по справі, неправильно визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини.

Вказав, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення є посилання на статтю 1299 Цивільного кодексу України, яка виключена із Кодексу на підставі Закону № 402-VII (402-18) від 04 липня 2013 року. Послався на п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та вказав, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Під час розгляду судом першої інстанції не надано належної правової оцінки відповіді третьою особою позивачеві (а. с. 19) про те, що державний нотаріус Живолуп І.В. цілком законно вимагала у позивача правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлого на майно, яке успадковується.

Зазначив що суд не врахував технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 від 23 травня 1990 року, відповідно до якого у спадкодавця не вбачається права власності на ? частину зазначеного будинку. Оскільки померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_6 не звертався до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька за законом на ? вказаного будинку, за життя не скористався цим правом на отримання свідоцтва і не зареєстрував майно, тому втратив це право після смерті. Позивач не надала нотаріусу чинний та належно зареєстрований документ про право власності її померлого чоловіка на нерухоме майно, внаслідок чого втратила право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 і позасудовому порядку, тому у даному випадку між сторонами спору не виникло, на підставі чого суд повинний був закрити провадження у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, тому згідно вказаною нормою із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено негативних правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10, якому на праві особистої власності належав житловий будинок АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок, яку фактично внаслідок спільного проживання з батьком та шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною завою прийняв його син, ОСОБА_6, чоловік позивача ОСОБА_5 Із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори після смерті батька, ОСОБА_10, також звернулись його донька, відповідач ОСОБА_3

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і при цьому не встиг отримати свідоцтва на спадщину після смерті свого батька. Відповідач ОСОБА_3 своє свідоцтво за законом від 03 грудня 2015 року на ? частину спадщини і вигляді вказаного будинку з надвірними будівлями, отримала. Свідоцтво на іншу ? частину цієї спадщини, прийняту сином ОСОБА_10 - ОСОБА_6, - нотаріусом не видано.

Задовольняючи позов районний суд обґрунтовано виходив з того, що відсутність у ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, оскільки внаслідок прийняття спадщини та відповідно до вищевказаних норм ст.ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України він отримав право на 1/2 спірного будинку в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги, ст. 1261 ЦК України, а не отримання ним за життя свідоцтва на право власності на спадщину не позбавило його цього права. Оскільки відповідач утримувала у себе правовстановлюючий документ, свідоцтво про право власності батька, ОСОБА_10, на вказану спадщину, позивач не мала можливості отримати свідоцтво на спадщину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_6, у безспірному порядку. При цьому посилання в доводах скарги на технічний паспорт є безпідставним, оскільки цей технічний документ не є правовстановлюючим.

Помилкове посилання суду в мотивувальній частині рішення на ст. 1299 ЦК України, яка виключена на підставі Закону № 402-VII від 04.07.2013 року на законність ухваленого рішення про задоволення позову, не впливає, і тому ця помилка має формальний характер.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії