Справа № 680/1026/17
№2/680/452/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2017 р. смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді - Польової В.Є.,

при секретарі судового засідання - Максимчуку С.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 селищної ради

Хмельницької області - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 освіти, молоді та спорту

ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості, ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області, ОСОБА_4 освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повязаного із затримкою видачі трудової книжки, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в підтвердження якого вказала, що 22 травня 2006 року її було прийнято на посаду робітника ОСОБА_2 будинку дитячої творчості. 17 серпня 2006 року прийнято на посаду техпрацівника ОСОБА_2 будинку дитячої творчості. 17 жовтня 2014 року її звільнено із займаної посади через прогул без поважних причин. Проте до цього часу трудова книжка їй не повернута. Просить стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 20 жовтня 2014 року по 06 листопада 2017 року у сумі 44116,54 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та додала, що на даний час їй трудова книжка не видана. З часу звільнення і до закінчення розгляду справи Апеляційним судом Хмельницької області за її позовом до ОСОБА_2 будинку дитячої творчості про поновлення на роботі трудову книжку не отримувала, оскільки вважала, що суд її поновить на роботі, а після розгляду справи не приходила за видачею трудової книжки через неприязне ставлення до неї директора ОСОБА_2 будинку дитячої творчості.

Представник ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості позов не визнала, подала до суду заперечення, в яких вказала, що позивач ОСОБА_1 відмовилась отримати трудову книжку у день звільнення, про що було складено відповідний акт. 24 жовтня 2014 року позивач у телефонному режимі попросила віддати трудову книжку своїй знайомій Шуріпі, на що їй було відмовлено, оскільки це не передбачено законом. 25 жовтня 2014 року ОСОБА_1 знову в телефонному режимі просила віддати трудову книжку, але оскільки це був вихідний день (субота) їй було відмовлено. 25 грудня 2014 року було отримано лист із заявою ОСОБА_1 про видачу трудової книжки, однак остання за її отриманням не зявилась. 11 березня 2015 року ОСОБА_1 направлено лист із запрошенням забрати трудову книжку, однак остання не зявилась. 17 березня 2015 року комісією у складі директора будинку дитячої творчості ОСОБА_6, культорганізатора ОСОБА_7, керівників гуртків ОСОБА_8, ОСОБА_9, робітника ОСОБА_10 здійснено поїздку в с. Капустяни з метою передачі трудової книжки особисто ОСОБА_1, проте остання у телефонному режимі відмовилась від зустрічі. 28 січня 2016 року ОСОБА_1, знаходячись в методичному кабінеті закладу, відмовилась забрати трудову книжку та поставити свій підпис в Книзі обліку трудових книжок, мотивуючи відмову тим, що їй зараз трудова книжка не потрібна. Вважає, що вини представника ОСОБА_2 будинку дитячої творчості у неотриманні трудової книжки ОСОБА_1 немає.

Звертала увагу суду на те, що правомірність законності звільнення позивача було предметом розгляду Новоушицького районного суду Хмельницької області та Апеляційного суду Хмельницької області у 2015 році. В ході розгляду даної справи судами було достеменно встановлено, що позивач звільнена на законних підставах. Також подала заяву про застосування строку давності, клопотання про зобовязання ОСОБА_1 забрати трудову книжку, поставити підпис в книзі обліку трудових книжок та заяву про розгляд справи 05 грудня 2017 року без її участі, у звязку з перебуванням на семінарі у м. Деражні.

Представники ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області та ОСОБА_4 освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області у судовому засіданні позов не визнали, вказали, що вини власника або уповноваженого органу у невидачі трудової книжки немає. Крім того звертали увагу суду на те, що позивач в судовому засіданні визнала, що директор ОСОБА_2 будинку дитячої творчості після звільнення телефонувала до неї з проханням забрати трудову книжку, проте вона з особистих міркувань (погане відношення директора до неї) її не забрала.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1, встановлено, що наказом № 10 від 22 травня 2006 року останню прийнято на посаду робітника ОСОБА_2 будинку дитячої творчості. Наказом №16 від 21 серпня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на посаду техпрацівника ОСОБА_2 будинку дитячої творчості /а.с.6/.

Наказом № 32 від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади техпрацівника з 17 жовтня 2014 року за прогул без поважних причин, ст. 40 п. 4 КЗпП України. /а.с.16/

17 жовтня 2014 року комісією в складі директора будинку дитячої творчості ОСОБА_6, голови профкому ОСОБА_11, методиста ОСОБА_12, культорганізатора - ОСОБА_7 складено акт про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена із наказом від 17 жовтня 2014 року №32 «Про звільнення ОСОБА_1М.» та відмовилась поставити підпис у графі «З наказом ознайомлена» та забрати трудову книжку. Час складання акта 13 годин 40 хвилин /а.с.26/.

Доводи позивача про недостовірність вищезазначеного акта в звязку з її відсутністю на робочому місці в день звільнення, на що позивач неодноразово звертала увагу суду, не свідчать про наявність вини власника у невидачі трудової книжки, оскільки передбачено також варіант видачі трудової книжки, у випадках відсутності працівника у день звільнення на робочому місці, направлення трудової книжки поштою за наявності письмової заяви її власника. Проте, такої згоди позивач не надавала, тому директором вживались інші заходи щодо повернення трудової книжки.

Допитана за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_13 дала показання про те, що зранку була присутня в приміщенні ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості, так як бажала влаштуватись на роботу, але це не підтверджує відсутності позивача 17 жовтня 2014 року на робочому місці, оскільки у цей день свідок була присутня там тільки вранці протягом незначного часу, в інший період часу була відсутня.

Показаннями допитаного за клопотанням позивача свідка ОСОБА_14, який здійснював перевірку виборчих дільниць в межах Новоушицького району, як дільничний інспектор міліції, підтверджується факт відсутності позивача 17 жовтня 2014 року на виборчій дільниці в с. Капустяни в обідню перерву.

Показання зазначених свідків не містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, - невручення з вини власника трудової книжки позивачу, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК України, судом не взяті до уваги.

25 грудня 2014 року ОСОБА_1 на імя директора ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості було надіслано заяву із вимогою видати їй трудову книжку, про що свідчить копія заяви та копія конверту /а.с.17,18/ .

У судовому засіданні позивач визнала, що після відправлення даної заяви до ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості з метою отримання трудової книжки вона не приходила, оскільки її не запросила директор.

В той же час, директором ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості неодноразово здійснювались спроби видати трудову книжку позивачу, зокрема, 11 березня 2015 року ОСОБА_1 направлено запрошення на 13 березня 2015 року або 16 березня 2015 року в якому рекомендовано забрати трудову книжку, про що свідчать копія запрошення /а.с.20/, фіскального чеку від 11 березня 2015 року /а.с.21/ та визнано позивачем у судовому засіданні. Остання пояснила, що вона не зявлялась через погане ставлення до неї директора.

Також 17 березня 2015 року комісією в складі директора будинку дитячої творчості ОСОБА_6, культорганізатора - ОСОБА_7, керівників гуртків ОСОБА_8, ОСОБА_9, робітника ОСОБА_10 здійснено виїзд за місцем проживання позивача в с. Капустяни з метою передачі трудової книжки особисто ОСОБА_1, проте остання в телефонному режимі відмовилась від зустрічі, про що складено відповідний акт.

28 січня 2016 року ОСОБА_1 на пропозицію директора ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості відмовилась забрати трудову книжку, про складено акт від 28 січня 2016 року комісією в складі директора будинку дитячої творчості ОСОБА_6, методиста ОСОБА_12, культорганізатора ОСОБА_15П./а.с.22/.

У судовому засіданні позивач визнала дану обставину, зазначивши, що 28 січня 2016 року, перебуваючи у приміщенні ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості, до неї підходила директор із трудовою книжкою та сказала забрати її, про що поставити відповідний підпис, на що вона відмовилась та забрала лише санітарну книжку через неприязне ставлення директора.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП України).

Аналогічні норми містить п.п. 4.1. п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція), яким зокрема передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Підпунктом 4.2. пункту 4 Інструкції чітко визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що позивач письмової заяви про згоду на пересилання її трудової книжки поштою не надавала.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, на підставі встановлених обставин та доказів, наданих в їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що вина відповідача ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості у затримці видачі трудової книжки позивачу ОСОБА_1 відсутня. Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що відповідач після звільнення відмовив у видачі трудової книжки. Суд вважає, що неотримання позивачем трудової книжки після спливу трьох років з дня її звільнення сталося виключно за її небажанням отримати її в день, коли вона дізналась про звільнення, або ж найближчим часом після цього, про що також свідчить вибраний позивач спосіб захисту її прав, оскільки позовних вимог щодо повернення трудової книжки відповідачем вона не ставить.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 будинку дитячої творчості про зобовязання ОСОБА_1 забрати трудову книжку та поставити підпис в книзі обліку трудових книжок не підлягає до задоволення, оскільки фактично є позовною вимогою до позивача, а не клопотання по даній справі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право особи звернутись до суду із позовом реалізується нею шляхом подачі нею позовної заяви. Відповідач у справі також має право на подання зустрічного позову до початку розгляду справи судом по суті за умови взаємоповязаності його з первісним позовом та доцільності сумісного розгляду основного та зустрічного позовів, який відповідачем ОСОБА_2 будинком дитячої творчості заявлений не був.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом достовірно встановлено, що про порушення свого права невидачі трудової книжки позивач знала ще з часу звільнення, тобто з 17 жовтня 2014 року, а до суду звернулась лише 17 листопада 2017 року.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтею 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, проте у позові слід відмовити у звязку із безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4,10,11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного будинку дитячої творчості, ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області, ОСОБА_4 освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 селищної ради Хмельницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повязаного із затримкою видачі трудової книжки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_16