Справа № 182/7008/16-ц
Провадження № 2/0182/921/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.03.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Гавриленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за ним права власності на спадкове майно.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

01 квітня 2000 року помер його дідусь ОСОБА_2, який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті дідуся залишилось спадкове майно у вигляді сараю „А,а, сараю „Б, господарських побудов 1-3,1 в м.Нікополі по вул.Ковельській, 66. На випадок своєї смерті, за життя - 27 січня 1993 року, дідусь склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все, що буде йому належати, заповів йому. Його прізвище - „Грамотєєв змінено на „Білий, про що свідчить свідоцтво про зміну імені, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області 04.03.2005 року. Його мати ОСОБА_4 (дівоче - Середкіна) - є донькою померлого ОСОБА_2, але, враховуючи, що дідусь та бабуся не перебували в зареєстрованому шлюбі, при народженні дитини запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадилося за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записано за вказівкою бабусі. Тому, в свідоцтві про народження матері батьком зазначено ОСОБА_2. В інших зареєстрованих шлюбах дідусь не перебував, він є його єдиним онуком, спадкоємців, які б мали право на обовязкову частину у спадщині, немає. Відповідно довідки квартального комітету № 37, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з ним зареєстрованих та проживаючих не було. Спадщину він прийняв фактично, відповідно до ст.549 ЦК УРСР, користується будовами дідуся, сплачує комунальні послуги, обробляє город при будівлях, також користується усіма речами дідуся. Як спадкоємець за заповітом для отримання свідоцтва про право власності він звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.12.2015 року йому було відмовлено, оскільки до нотаріальної контори не наданий оригінал документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Дійсно, ним до нотаріальної контори було надано правовстановлюючий документ - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладений на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради від 16.06.1966 року № 391 про відвід земельної ділянки ОСОБА_2 та посвідчений Першою Нікопольською нотаріальною конторою 15.02.1990 року за № 1-771, щодо житлового будинку № 66 по вул.Ковельській в м.Нікополі. Згідно пп.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася на час дії ЦК України (в редакції 1963 року) і була ним прийнята фактично шляхом вступу в управління спадковим майном, до цієї спадщини підлягають застосуванню саме норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Ст.534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Отже, він як спадкоємець за заповітом має право на спадкування за заповітом, проте, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі побудовані ОСОБА_2, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки дідусь як перший власник не оформляв документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, він як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому вважає, що це право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до записів в домовій книзі для прописки громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавець є прописаний у зазначеному будинку з 13.01.1983 року. Отже, спорудження будинку було завершено спадкодавцем до цього часу. Технічний паспорт на домоволодіння № 66 по вул.Ковельській в м.Нікополі також складений на ім"я ОСОБА_2 У листі спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначено, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється наступне:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по обєктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи той факт, що будови по вул.Ковельській, 66 в м.Нікополі Дніпропетровської області були збудовані в 1966 році, а також і придомові спорудження, що підтверджується Технічним паспортом від 16.01.1990 року, а також те, що технічна інвентаризація спірного будинку проводилася Нікопольським МБТІ 16.01.1990 року, за результатами якої на імя його дідуся був складений технічний паспорт, і те, що він є єдиним спадкоємцем спірного майна за заповітом, але через незалежні від нього причини не може отримати документи на право власності на спадщину, вимушений звернутися з цим до суду. Відповідно до технічного паспорту, складеного Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації та довідки КП „Нікопольське МБТІ від 30.09.2015 року № 1990, за адресою: вул.Ковельська, 66 є - сарай літ „А,а, сарай літ „Б та спорудження № 1-3,1. За таких обставин звернувся до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як встановлено в судовому засіданні, 01.04.2000 року помер дідусь позивача ОСОБА_2 (а.с.7, 83), який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-21, 28). Після смерті дідуся залишилось спадкове майно у вигляді сараю „А,а, сараю „Б, господарських побудов 1-3,1 в м.Нікополі по вул.Ковельській, 66 (а.с.25-27, 77). На випадок своєї смерті, 27.01.1993 року, спадкодавець склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все, що буде йому належати, заповів позивачу (а.с.8). Прізвище позивача - „Грамотєєв - змінено на „Білий (а.с.13-16). Мати позивача ОСОБА_4 (дівоче - Середкіна) - є донькою померлого спадкодавця ОСОБА_2 (а.с.9-12). Позивач є єдиним онуком спадкодавця. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частину у спадщині, немає. Спадщину позивач прийняв фактично, бо користується будовами дідуся, сплачує комунальні послуги, обробляє город при будівлях, також користується усіма речами дідуся. Як спадкоємець за заповітом для отримання свідоцтва про право власності позивач звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с.78). Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.12.2015 року позивачу було відмовлено, оскільки до нотаріальної контори не наданий оригінал документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.19). Позивачем до нотаріальної контори було надано правовстановлюючий документ - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладений на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради від 16.06.1966 року № 391 про відвід земельної ділянки ОСОБА_2 та посвідчений Першою Нікопольською нотаріальною конторою 15.02.1990 року за № 1-771, щодо житлового будинку № 66 по вул.Ковельській в м.Нікополі (а.с.22-23). Отже, позивач як спадкоємець за заповітом має право на спадкування за заповітом, проте, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі побудовані ОСОБА_2, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки спадкоємець як перший власник не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, позивач як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до записів в домовій книзі для прописки громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавець є прописаним у зазначеному будинку з 13.01.1983 року (а.с.20-21). Отже, спорудження будинку було завершено спадкодавцем до цього часу. Технічний паспорт на домоволодіння № 66 по вул.Ковельській в м.Нікополі також складений на ім"я ОСОБА_2 (а.с.25-27). Враховуючи той факт, що будови та прибудинкові спорудження по вул.Ковельській, 66 в м.Нікополі Дніпропетровської області були збудовані в 1966 році, що підтверджується Технічним паспортом від 16.01.1990 року, а також те, що технічна інвентаризація спірного будинку проводилася Нікопольським МБТІ 16.01.1990 року, за результатами якої на імя спадкодавця був складений технічний паспорт; те, що позивач є єдиним спадкоємцем спірного майна за заповітом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 208-209, 212-215 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на сарай (літ.„А.а), сарай (літ.„Б), спорудження 1-3, 1 по вул.Ковельській, 66 в м.Нікополі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 01.04.2000 року.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5