РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Старовірівської сільської ради Харківської області про встановлення факту та визнання права власності, третя особа ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 30.12.1989 року, посвідчений секретарем комітету Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області і зареєстрованого в реєстрі за № 43 на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосується саме відповідача - ОСОБА_2, яка спадщину не приймала та 25 серпня 2004 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лисих Л.І., за реєстровим № 2662.

Позивач також просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розташовану на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області розміром 4,17 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифіката серії НОМЕР_1 зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 380, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старовірівка Шевченківського району Харківської області померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 4,17 в умовних кадастрових га, що розташована на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Бабуся позивача - ОСОБА_3 при житті залишила заповіт від 30 грудня 1989 року, яким все своє майно заповіла в рівних частках кожному: ОСОБА_4, ОСОБА_1 (позивачу по справі) та ОСОБА_2.ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 померла. ОСОБА_2 спадщину не приймала і подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який прийняв спадщину, згідно довідки приватного нотаріуса за № 349 від 08.12.2016 року.

При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право власності на спадщину, останньому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з розбіжністю написання прізвища одного зі спадкоємців, а саме: замість правильного «ОСОБА_2» у заповіті зазначено «ОСОБА_2». У зв'язку з вищезазначеним, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.

Представник позивача по справі (а.с.17) у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача по справі - Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву за вих. № 36 від 02.02.2017 року про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.36).

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані зі спадкуванням.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування, відповідачами в таких справах є спадкодавці які прийняли спадщину. В разі неприйняття спадкоємцями спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади, а спадкоємці третіми особами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старовірівка Шевченківського району Харківської області померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.07.2002 року (а.с.10).

ОСОБА_3 залишила заповіт від 30 грудня 1989 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області і зареєстрованого в реєстрі за № 43, яким все своє майно заповіла в рівних частках кожному: своїй донці ОСОБА_4, і онукам - ОСОБА_1 (позивачу по справі) та ОСОБА_2 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 4,17 в умовних кадастрових га, що розташована на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 380 (а.с.13).

ОСОБА_3 до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Старовірівської сільської ради Шевченкцвського району Харківської області (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, донька спадкодавеці померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 13.07.1993 року (а.с.9).

ОСОБА_2 спадщину не приймала та 25 серпня 2004 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 2662 (а.с.11).

Таким чином, позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який фактично прийняв спадщину, користуючись предметами домашнього вжитку, що було підтверджено в суді терьою особою ОСОБА_2

Коли позивач звернувся до відділу до Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області стало відомо про наявність сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий Шевченківською райдержадміністрацією 24 липня 1998 року за № 380 по КСП «Старовірівська птахофабрика» (а.с.15).

При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право власності на спадщину, останньому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з розбіжністю написання прізвища одного зі спадкоємців, а саме: замість правильного «ОСОБА_2» у заповіті зазначено «ОСОБА_2» (а.с.16).

Положеннями ч. 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що спадкодавець померла в 2002 році, відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Згідно вимог ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 529 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлення факту, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 30.12.1989 року, посвідчений секретарем виконкому Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 43 стосувався саме внучки спадкодавці - ОСОБА_2, необхідний позивачу для оформлення спадщини після смерті спадкодавця своєї бабусі ОСОБА_3, так як він є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину, сестра - ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини, а його мати ОСОБА_4, померла до відкриття спадщини.

На підставі вищевикладеного, оскільки позивач по справі єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавиці, суд вважає належним задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 256-259 ЦПК України,

ст.ст. 524-525, 529, 543, 548-549 ЦК УРСР (1963року), суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Старовірівської сільської ради Харківської області про встановлення факту та визнання права власності, третя особа ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 30.12.1989 року, посвідчений секретарем виконкому Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 43 стосувався ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (пай) розміром 4,17 умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Старовірівської селищної ради Шевченківського району Харківської області, яка належала ОСОБА_3 згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов