Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 14 квітня 2007 року між нею та відповідачем Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї було зареєстровано шлюб, актовий запис № 252. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_6 Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року шлюб між сторонами у справі було розірвано та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, починаючи з 09 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві Державної адміністрації від 10 грудня 2015 року № 722 визначено участь відповідача у вихованні сина. Позивач зазначила, що 03 березня 2016 відповідач забрав сина, налаштовує його проти неї та відмовляється повертати дитину додому. Натомість, будь-яких перешкод у спілкуванні батька та дитини вона не чинила. Зазначає, що вона є військовослужбовцем управління державної охорони України, де проходить службу у фінансово-економічному підрозділі, має стабільний дохід. Проживає у трикімнатній квартирі разом із батьками, у якій наявні всі умови для належного проживання та виховання дитини. Посилаючись на викладене, позивач просила, беручи до уваги вік дитини, стан її здоров'я (дитина потребує оттоларингічної операції) та наявність належних умов для її проживання і виховання, визначити місце проживання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 квітня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 252. У

шлюбі народився син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2015 року сторони проживають окремо, син залишився проживати разом з матір'ю. У липні 2015 року відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Незважаючи на неодноразові подружні зради дружини, позивач був проти розірвання шлюбу, просив надати термін на примирення, зазначаючи що їх спільний син болісно переживав розлучення та не уявляв своє життя без батька. Сторонам неодноразово пропонувалося примирення, натомість відповідач вказувала, що має іншого чоловіка, з яким бажає створити сім'ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від лютого 2016 року шлюб було розірвано. Позивач зазначав, що постійно відвідував сина, брав активну участь у його вихованні, сплачував аліменти. Натомість відповідач почала обмежувати його у спілкуванні з дитиною, у зв'язку із чим у листопаді 2015 року він звернувся до органу опіки та піклування з проханням визначити участь батька у вихованні дитини й розпорядженням Дарницької районної у м. Києві Державної адміністрації від 10 грудня 2015 року № 722 позивачу встановлено графік спілкування з сином, який дав йому можливість бачитися із сином. Також ОСОБА_4 вказував, що кожного разу коли він повертав сина матері, син казав, що хоче

жити разом із ним, а пізніше у категоричній формі відмовився повертатися до матері, посилаючись на те, що остання та її батьки застосовують до нього фізичну силу, після чого він залишив дитину проживати у себе. Відповідач намагалася відібрати дитину за допомогою поліції, у присутності якої дитина заявила про те, що не хоче йти з мамою. Починаючи з цього часу дитина проживає разом із ним. Крім того, ОСОБА_4 вказував, що він проживає у комфортабельній трикімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини. Також у цій квартирі проживають його батьки, які дуже люблять онука. Дитина має окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним для проживання. Натомість відповідач не може забезпечити належні умови для проживання дитини, оскільки має намір влаштовувати власне особисте життя. Під час проживання разом із матір'ю вихованням дитини займалися баба та дід. Посилаючись на викладене, а також на те, що за місцем роботи він характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, має власний бізнес та вільний графік роботи, що надає можливість відводити дитину до школи, займатися з сином вечорами, гуляти разом та піклуватися про дитину, ОСОБА_4 просив визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року розірвано зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 252, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, прочинаючи з 09 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

ОСОБА_3 проходить військову службу у фінансово-економічному підрозділі управління Державної охорони України з жовтня 2011 року.

Згідно з довідкою про доходи № 243 за період з березня 2015 року по лютий 2016 року ОСОБА_3 є військовослужбовцем та працює в управлінні державної охорони України. Її сукупний дохід за місцем роботи у вказаний період становить 79 612 грн 62 коп.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 та членам її сім'ї, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві приватної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_2 (а. с. 18).

ОСОБА_4 займає посаду технічного директора у товаристві з обмеженою відповідальністю «Сучасні телекомунікаційні мережі». Відповідно до довідки про доходи від 18 березня 2016 року № 20160318/1 за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року його заробітна плата становить 8 046 грн 40 коп.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло ОСОБА_10 належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 84).

За змістом наданих до суду характеристик обоє батьків за місцем роботи характеризуються позитивно.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 10 грудня 2015 № 772 визначено участь батька ОСОБА_4 у вихованні дитини, ОСОБА_6, встановивши йому наступний графік спілкування з дитиною: перша, третя субота місяця з 10 год. до 17 год. неділі. У святкові дні, під час шкільних канікул - за попередньою домовленістю між батьками.

З березня 2016 року дитина проживає разом із батьком за адресою: квартира АДРЕСА_1. Навчається у 1-А класі спеціалізованої загальноосвітньої школи № 291.

Відповідно до характеристик зі шкільного закладу, які надані сторонами у справі, дитина ОСОБА_6 характеризується позитивно, бере активну участь у громадському житті класу, у шкільних та позашкільних закладах, користується повагою. Обоє з батьків беруть участь у вихованні та житті дитини, цікавляться її розвитком, успіхами. Крім того позивач та відповідач є фізично самодостатніми за станом здоров'я.

Висновком органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 11 травня 2016 № 101-4484/03 визначено місце проживання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю, ОСОБА_3

Під час розгляду справи представник третьої особи пояснила, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повідомив комісію про те, що хоче проживати з батьком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що батьки малолітньої дитини знаходяться у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, бажання брати участь у вихованні і розвитку дитини та інших обставин, проте проживають окремо і між ними існують неприязні стосунки, а також враховуючи більшу прихильність хлопчика до батька, тому дійшов висновку про те, що в інтересах дитини визначення місця її проживання разом із батьком.

Проте погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України вищевказаних вимог закону не врахував, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи належним чином не перевірив, зокрема, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина, а виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю, судами не встановлено.

Крім того, п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню; під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (п. 2).

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

У Сімейному кодексі України також закріплено відповідні положення щодо забезпечення прав дитини на власну думку.

Зокрема, згідно з положеннями ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ураховуючи думку дитини та ухвалюючи на цій підставі рішення про визначення місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком, поза увагою судів залишилося те, що на час розгляду справи дитині не виповнилося 10 років, а крім того, під час розгляду справи дитина вказала на те. що вона любить обох своїх батьків.

За таких обставин, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик