Справа 206/4527/16-ц
Провадження 2/206/101/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

пр секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно виданого їй 01 липня 2003 року Дніпропетровським національним університетом диплому спеціаліста вона отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Мова та література (англійська)» та здобула кваліфікацію філолога, викладача англійської мови та літератури, на підставі чого з 24 листопада 2015 року працювала вчителем англійської мови в комунальному закладі освіти Дніпропетровської міської ради «Середня загальноосвітня школа № 98». 06 травня 2016 року відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надали її шкільному керівництву письмову заяву щодо неї, в якій зазначили, що «вчитель англійської мови ... не є компетентною у своїй професійній діяльності. Не обєктивно виставляє оцінки, та не дає знань з англійської мови».

Такі вигадані відомості, що вкрай її паплюжать, є свідомо хибними та не відповідають дійсності. Її достатньо висока компетентність у професійній діяльності в галузі педагогіки та викладанні англійської мови та літератури підтверджується дипломом про належну повну вищу освіту та трудовою книжкою про зайняття відповідної посади. Саме тому вона надає учням максимальну кількість високоякісних знань з англійської мови, в звязку з чим жодних зауважень з цього приводу з боку керівництва школи чи міської ради ніколи не було. Питання ж визначення рівня знань того чи іншого учня і виставлення учням відповідних таким рівням знань оцінок віднесено до виключної компетенції самого вчителя, який при цьому керується власним професійним рівнем та рівнем знань школяра, її оцінки учням 2-В класу її школи завжди були достатньо справедливими щодо кожного з них. Отже, твердження відповідачів щодо її некомпетентності та необ'єктивності повністю спростовуються і голослівністю такого свого звернення до її керівництва. Крім того, розповсюдження серед педагогів та керівників комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 98» Дніпропетровської міської ради таких вигаданих відомостей, що вщерть її паплюжать, завдають досить вразливих моральних страждань від усвідомлювання своєї безпорадності при обговорюванні її колегами в негативному аспекті у звязку з цією обмовою, поєднаною з заявою про вжиття проти неї заходів, вкрай принижує її гідність та честь, вражаючи її ділову репутацію вельми освітньої і порядної людини. Такі наслідки розповсюдження відповідачами наведених вище оббріхувань спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює щодо кожного відповідача у 15000 грн., а загалом за позовною заявою - у 105 000 грн. (15 000 грн. х 7 відповідачів = 105 000 грн.).

На підставі викладеного просить суд визнати такими, що не відповідають дійсності, відомості стосовно її некомпетентності та необєктивності, повідомлені 06 травня 2016 року відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_7, Доля Юлією Володимирівною, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на адресу керівництва комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 98» Дніпропетровської міської ради. Зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 спростувати розповсюджені ними відносно неї неправдиві відомості шляхом надання на імя директора комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 98» Дніпропетровської міської ради відповідного листа. Стягнути з відповідачів на її користь завдану моральну шкоду у таких розмірах: з ОСОБА_5 - 15 000 гривень; з ОСОБА_7 - 15 000 гривень; з ОСОБА_3 - 15 000 гривень; з ОСОБА_8 - 15 000 гривень; з ОСОБА_4 - 15 000 гривень; з ОСОБА_2 - 15 000 гривень; з ОСОБА_6 - 15 000 гривень. Загалом - 105 000 гривень. Стягнути з відповідачів на її користь понесені нею витрати по сплаті державного мита у розмірі 2126 грн. 20 коп. (по 303 грн. 74 коп. з кожного) та з правової допомоги у сумі 5000 грн. (по 714 грн. 28 коп.) (а.с.3-4).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_9 пояснив, що позивач отримала диплом по кваліфікації педагога з англійської мови та працює по спеціальності . На неї була подана скарга директору про те, що позивач не є компетентною у своїй професійній діяльності. Позивач з даною скаргою не погоджується, оскільки вона нічим не підтверджується, тільки слова. Позивач надала до суду документи, що підтверджують її компетентність чим спростовуються твердження відповідачів. Ці твердження не є правдивими. Розповсюдження даних фактів серед її колег завдають позивачу моральних страждань. Позивач вважає, що відповідачі посприяли її звільненню, вона довгий час була без роботи.

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити. Пояснила, що позивач звільнилася сама за власним бажанням, тому її твердження, що цьому посприяли відповідачі не є дійсним. Надали до суду журнали, табелі з яких батьки зробили свої судження, щодо викладача. З заяви вбачається, що відповідачі жодних брутальних чи принизливих висловів в сторону позивача не зазначали. Згідно законодавства ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за оціночні судження. Батьки учнів дійшли такого висновку, з огляду на те які діти ходять саме на ці уроки, які оцінки діти мають з цього предмету. Позивач ще є викладачем молодших класів, а саме 2 класу, це дуже маленькі діти. На думку лише батьків, вони вважають, що позивач не може надати належних знань. Викладені обставини у заяві - це особиста думка відповідачів. Вищої філологічної освіти у відповідачів не має. Заяву вони надали лише директору. До відома інших викладачів не доводили. надана оцінка була надана усім батьківським колективом. Вони це обговорювали та проводили аналогію оцінок по іншим предметам. Саме по цьому предмету діти мали найнижчі оцінки. Щодо диплому позивача відповідачі нічого не зазначали, вони не вважали його підробним. Відповідачі з цього предмету були вимушені наймати репетиторів. Дана заява була лише в одному примірнику і надана лише директору. Копія заяви у позивача з'явилася від нового директора. Дану заяву відповідачі подавали з метою врегулювання ситуації, що склалася.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про що свідчать поштові повідомлення.

Третя особа Відділ освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначено ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 закінчила у 2003 році Дніпропетровський національний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю "Мова та література (англійська)" та здобула кваліфікацію філолога, викладача англійської мови та літератури, що підтверджується дипломом спеціаліста серії НР № 23436745 (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 з 24.11.2015 року працювала в Комунальному закладі освіти "Середня загальноосвітня школа № 98" Дніпропетровської міської ради на посаді вчителя англійської мови з випробувальним терміном три місяці. 01.06.2016 року була звільнена з посади вчителя англійської мови за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки серії БТ № 5730571 (а.с.7).

06 травня 2016 року батьківський колектив 2-В класу: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 надали заяву на ім'я директора СЗШ № 98 ОСОБА_11 в якій доносять до його відома, що вчителем англійської мови ОСОБА_1 не є компетентною у своїй професійній діяльності. Не об'єктивно виставляє оцінки та не дає знань з англійської мови . Просять вжити заходив (а.с.5).

Представником відповідачів на підтвердження суджень відповідачів було надано копії журналів обліку навчальних досягнень учнів по всім предметам, а також і англійської та табелі навчальних досягнень (а.с.30-59).

Представником відповідача на підтвердження професійної компетентності позивача ОСОБА_1 надано журнал обліку навчальних досягнень учнів з англійської мови, табелі навчальних досягнень, сертифікати підвищення кваліфікації, конспекти з темами викладання (а.с.71-103).

З відповіді директора КЗО "СЗО № 98" ДМР ОСОБА_12 та доданих до неї документів вбачається, що у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа №98» Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 працювала у період з 24.11.2015 по 01.06.2016 роки учителем англійської мови у 1 -4 класах та 6, 8 класах. Під час роботи ОСОБА_1 від батьків та учнів школи неодноразово надходили скарги (заяви) з приводу приниження учителем дітей та грубого ставлення до учнів. До дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 притягнута не була, але адміністрація школи проводила з ОСОБА_1 бесіди щодо недопущення учителем випадків грубого ставлення до учнів. У ході бесіди учителя ОСОБА_1 було попереджено про відповідальність у разі повторення вищезазначених фактів. ОСОБА_1 01.06.2016 року звільнена з посади учителя англійської мови за власним бажанням ст.38 КзпП України (наказ Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.05.2016 року № 40-к, підстава: заява ОСОБА_1О.) (а.с.110-116).

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечили сторони, що відповідачами на ім'я директора школи була подана заява щодо вчителя англійської мови ОСОБА_1, яка є не компетентною у своїй професійній діяльності. Не об'єктивно виставляє оцінки та не дає знань з англійської мови . Просять вжити заходив

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України.

Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року для відмінності фактів і оцінок суд вказує, що існування фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. оціночним судженням слід вважати «висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру і причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації».

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суд вважає, що відомості, а саме висловлювання відповідачів у заяві на адресу директора школи щодо позивача ОСОБА_1 є висловлювання, які не містять фактичних даних та є оціночними судженнями, а тому не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Оскільки відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що в позові ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 275, 277, 280, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков