Справа №639/1320/16-ц
Провадження №2/639/87/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, який уточнила 19.08.2016 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 116 298,81 грн. як вартість відновлюваного ремонту; грошові кошти в сумі 11 100,00 грн. упущеної вигоди; в якості відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.; витрати повязані з проведенням експертизи в сумі 1 107,00 грн.; грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. витрати на послуги адвоката, а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 09.10.2015 року мала місце ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 який знаходився під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_3.

Позивач вказує, що дана ДТП сталася з вини відповідача, який керував автомобілем «GWM HOVER», державний номер НОМЕР_2.

Для визначення розміру завданої шкоди позивачем було замовлено дослідження спеціаліста-автотоварознавця, згідно якого розмір матеріальної шкоди складає 85 235.31 грн., а вартість відновлюваного ремонту автомобіля «HYUNDAI Elantra» складає 166 298,81 грн., також позивачем було сплачено 1 107.00 грн. за проведення даного дослідження.

Страхова компанія Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало їй 50 000 грн. матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт.

Позивач вказує також, що у зв'язку із пошкодженням автомобіля вона три місяці не мала можливості працювати, оскільки її робота повязана із закупкою продовольчих товарів, для чого вона здійснювала експлуатацію автомобіля. Внаслідок чого вона три місяці не отримувала доходи, які могла отримати за звичайних обставин.

ОСОБА_1 також зазначає, що після ДТП її чоловік звертався за медичною допомогою та також не міг працювати через проблеми із здоровям і використовувати автомобіль для своєї роботи. Тому вона просить стягнути з відповідача грошові кошти в якості упущеної вигоди в розмірі 11 100 грн.

Також позивач вказує, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн., та обґрунтовує душевними стражданнями, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням власного автомобіля, та неможливістю протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, а також порушенням нормальних життєвих звязків.

У зв'язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.12.2015 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та надала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 01.12.2016 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що сума, яку просить стягнути позивач в якості відшкодування матеріальної шкоди дуже завищена. Що стосується вартості відновлювального ремонту, зазначила, що жодних доказів, які могли б підтвердити що саме таку суму витратив позивач на відновлювальний ремонт, суду не надано. Крім того, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв'язку з пошкодженням автомобіля, зясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після ДТП вартість його ремонту. Вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати збитки, повязані з відновленням майна у той стан, в якому воно знаходилося до ДТП. На її думку, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок ДТП, за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди. Стосовно вимог позивача про стягнення на її користь упущеної вигоди та моральної шкоди заперечувала, посилаючись на безпідставність таких вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що 09 жовтня 2015 року о 16.40 год. в м. Харкові по вул. Клочківська, б. 61/63 водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_3, при цьому невірно до дорожньої ситуації вибрав швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу, скоїв зіткнення з автомобілем «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1, який знаходився під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_3, з послідуючим зіткненням автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 В результаті вказаної ДТП автомобілям завдано матеріальну шкоду.

Дані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.2015 року. (а.с. 11-12)

Цією ж постановою ОСОБА_7 було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 243,60 грн. Постанова набрала законної сили. (а.с. 12)

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні було встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль марки «HYUNDAI Elantra», державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно висновку №9934 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.11.2015 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля НОМЕР_5 в результаті його пошкодження складає 85 235,31 грн. (а.с. 13-23)

Як вбачається з копії квитанції №222 від 23.10.2015 року, позивачем було сплачено 1107,00 грн. за оцінку рухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Представник позивача просить стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 116 298,81 грн. як вартість відновлюваного ремонту, при цьому зазначає, що розмір матеріальної шкоди, визначений висновком №9934 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.11.2015 року 85 235,31 грн. встановлений без урахування вартості відновлювальних робіт.

Однак з такою позицією суд не погоджується, оскільки як вбачається із зазначеного висновку, величина вартості матеріальної шкоди (з технічної точки зору), що причинена власнику автомобіля НОМЕР_5, визначена як вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей, які заміняються та втрати товарної вартості та складає 85 245,31 грн. (а.с. 22)

В судовому засіданні представник позивача пояснила, і це визнано представником відповідача, що страхова компанія Моторно (транспортне) страхове бюро України позивачу було відшкодовано 50 000 грн.

Суд вважає, що з урахуванням виплаченої суми, в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача стягненню з відповідача підлягає 35 235,31 грн.

Представник позивача також просила суд стягнути з відповідача втрачену вигоду у розмірі 11 100 грн., на підтвердження чого суду надана довідка про доходи від 15.12.2015 року, із якої вбачається, що у листопаді та грудні заробітна плата відсутня. (а.с. 42)

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстав для звільнення від доказування в даному випадку судом не вбачається.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З цього приводу суд зазначає, що зазначена довідка не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ на підтвердження того, що протиправні дії відповідача ОСОБА_2 знаходяться у причинному зв'язку із неотриманням позивачем заробітної плати за два місця. Натомість в зазначеній довідці не вказана причина не нарахування позивачу заробітної плати за вказаний період. Крім того, жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль необхідний позивачу для виконання трудових обовязків суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Представник позивача, також, просила суд стягнути моральну шкодуз ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування завдання моральної шкоди представник позивача зазначає, що така шкода полягає у душевних стражданнях, у зв'язку із пошкодженням автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу ним користуватися. Крім того, пояснила суду, що чоловік позивача вимушений був звертатися за медичною допомогою після ДТП.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно позивача, у зв'язку з чим вона зазнала певних душевних страждань.

Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що протиправні дії відповідача ОСОБА_2 знаходяться у причинному зв'язку зі спричинення ОСОБА_1 майнової шкоди, у зв'язку з чим їй завдано моральну шкоду, однак розмір моральної шкоди, яку представник позивача просить стягнути на користь позивача, суд вважає завищеним та оцінює її у розмірі 3 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу, у зв'язку з наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. (ч. 1,2 ст. 79 ЦПК України)

Витратами на правову допомогу є витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. (ч.1 ст. 84 ЦПК України)

Але, в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів тих обставин, що вартість правової допомоги у розмірі 3000 грн. була сплачена на користь особи, яка її надавала.

Представник позивача також просила суд стягнути з відповідача витрати за проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 11.11.2015 року, та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать й витрати на правову допомогу та витрати повязані із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 1 107 грн. за надання висновку спеціаліста - автотоварознавця (квитанція №222 від 23.10.2015 року), та судовий збір у сумі 1184,86 грн. і 487,00 грн. (платіжні доручення від 24.02.2016 року). (а.с. 2,3,41)

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати за проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 11.11.2015 року у розмірі 1 107 грн. та сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2,3), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1 102,40 грн.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли свого часткового підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60,61, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1172, 1187, 1188 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди 35 235,31 грн.(тридцять пять тисяч двісті тридцять пять гривень 31 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. (три тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати повязані з проведенням експертизи в сумі 1 107,00 грн. (одна тисяча сто сім гривень).

У задоволені іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович