УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., КоротунаВ.М., Мазур Л.М..,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною ОСОБА_4 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 6 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16 липня 1999 року вона працювала в клінічно-діагностичній лабораторії Скадовського територіально медичного об'єднання, а з 16 травня 2008 року - на посаді лаборанта бактеріологічної лабораторії ДЗ Скадовська санітарно-епідеміологічна станція», з якої вона була звільнена 29 грудня 2012 року по переводу до Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України», де вона працювала з 2 січня 2013 року на посаді фельдшера-лаборанта Скадовського міжрайонного відділу. 28 серпня 2015 року її було попереджено про звільнення у зв'язку із змінами штатного розкладу, їй було запропоновано 0,5 ставки посади фельдшера-лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії. 31 жовтня 2015 року її було звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Просить поновити її на роботі, оскільки її звільнення проведено без урахування кваліфікації та продуктивності праці з порушенням вимог закону, зокрема, без урахування її переваг перед іншими працівниками, які залишені на роботі та запропонована неоднорідна посада.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 6 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз'яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Судами установлено, що до структури Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» входять відокремлені структурні підрозділи, в тому числі Скадовський міжрайонний відділ, в якому з 2 січня 2013 року ОСОБА_4 працювала на посаді фельдшера-лаборанта мікробіологічної лабораторії (т. 1 а.с. 19-20, 155-157).

Згідно штатного розпису в Центрі з 1 січня 2015 року затверджено штатну кількість 488 штатних одиниць, а згідно наказу від 25 серпня 2015 року з 1 вересня 2015 року затверджено штатний розпис в межах граничної чисельності 473 штатних одиниць. Цим же наказом на підприємстві затверджено склад комісії з питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників, якою 27 серпня 2016 року складено перелік фахівців, які підлягають вивільненню (т. 1 а.с. 12-17, 48-49; 95-101).

Відповідно до вимог закону 28 серпня 2016 року ОСОБА_4 була попереджена про можливе звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, не раніше ніж за два місяці, відповідно до наказу від 28 серпня 2015 року.

Від запропонованої посади фельдшера-лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії ОСОБА_4 відмовилась, що підтверджується актом від 28 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 50-52, 56-59).

Згідно наказу від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади фельдшера-лаборанта Скадовського міжрайонного відділу з 31 жовтня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 проведено відповідно до норм ст. ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва та праці, скорочено штат працівників, позивача у двомісячний строк було повідомлено про наступне звільнення. Відповідачем було виконано обов'язок щодо працевлаштування позивача та запропоновано всі вакантні посади з урахуванням кваліфікації позивача, проте остання відмовилася від переведення на іншу запропоновану роботу відповідно до своїх кваліфікаційних вимог.

Доводи ОСОБА_4 про те, що порушене її переважне право на залишення на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки Центру від 18 березня 2016 року про осіб, залишених на однорідних посадах фельдшерів-лаборантів мікробіологічної лабораторії по Скадовському, Каховському та Херсонському відділах, де проводилось їх скорочення, та встановив, що в результаті скорочення залишені на роботі працівники, щодо яких у законі міститься пряма заборона звільнення або які мають більш високу кваліфікацію.

Стосовно залишення на роботі на аналогічних посадах працівників з нижчою кваліфікацією у інших міжрайонних відділах, в межах яких скорочення не проводилось, суди правильно не взяли до уваги зазначені доводи, оскільки оптимізація складу та перегрупування працівників не входить до компетенції суду, оскільки внесення змін у складі чисельності або штату працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями у підрозділах відноситься до повноважень підприємства.

За таких підстав, місцевий суд вирішуючи спір, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача було проведено із дотриманням норм трудового законодавства.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 6 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М. Коротун

Л.М.Мазур