Справа №489/1499/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що з вересня 1966 р. по грудень 1998 р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу за спільні кошти на імя чоловіка була куплена квартира АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4 в січні 2016 р. спадщину прийняла їх спільна донька ОСОБА_2, яка претендує на квартиру в цілому в порядку спадкування.

Вважаючи своє права на частику у спільному майні порушеним, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири.

Ухвалою суду від 10 червня 2016 р., занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі залучена третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_3

У листопаді 2016 р. ОСОБА_3 подала до суду заяву про вступ в справу з самостійними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою суду від 24 листопада 2016 р. з первісним позовом в одне провадження обєднана позовна заява третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2

Цей позов обґрунтований тим, що ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_3 однією сімєю з січня 1994 р. по день його смерті в 2016 р. Житло для спільного проживання почали підшуковувати з 1995 р., а у 1996 р. купили на імя ОСОБА_4 квартиру у громадян України які виїжджали на постійне місце проживання до держави Ізраїль. У взаємостосунках з ОСОБА_4 була взаємодовіра, тому квартира була оформлена на ОСОБА_4 Ціна 8000 доларів США в рівних частках - по 4000 доларів США є особистими коштами кожного, вони знали обидва що частки в квартирі є рівними.

Після смерті ОСОБА_4 його донька ОСОБА_2 як спадкоємець 1 черги за законом не визнає її майнове право на квартиру. Зазначає, що ціну складали обєднані кошти її та ОСОБА_4 тому квартира набуває ознак спільної власності.

З урахуванням уточнень позову в січні 2017 р., ОСОБА_3 просила встановити факт придбання квартири внаслідок особистих доходів обєднаних для набуття спільного майна та визнати за нею право особистої приватної власності на ? частину квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги, з якими погодилася ОСОБА_2 підтримала. Позов ОСОБА_5 сторони за первісним позов не визнали, а вона на своїх вимогах наполягала.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Згідно копії спадкової справи після смерті 04 січня 2016 р. ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася його донька ОСОБА_6 В заяві ОСОБА_6 зазначила, що на час смерті ОСОБА_4 проживав однією сімєю понад 5 років з ОСОБА_7

Згідно довідки ЖЕК разом з ОСОБА_4 з березня 2007 р. та на час його смерті в спірній квартирі була зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.51 зворот).

Із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулася й ОСОБА_3, яка повідомила, що у шлюбі зі спадкодавцем не перебувала. Свідоцтво про право на спадщину згідно копії спадкової справи не видане (а.с. 42-58)

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений 24 вересня 1966 р., розірвання шлюбу зареєстроване 08 грудня 1998 р. (а.с.7, 10). ОСОБА_3 перебувала у шлюбі, який був розірваний у 1985 р. (а.с.86).

Нотаріально посвідченим договором від 14 листопада 1996 р. ОСОБА_4 купив за ціною 1700 грн. трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20-26).

В нотаріальні справі з оформлення договору купівлі-продажу заяв від ОСОБА_1 на згоду на придбання немає. Крім того, положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Мінюсту України N 18/5 від 14 червня 1994 р. згоди одного з подружня на купівлю іншим подружжям майна не вимагалося.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду показала, що проживала з ОСОБА_4 однією сімєю по 1998 р. включно. Квартиру АДРЕСА_1 придбали разом за домовленістю між собою та ОСОБА_6, що квартира залишиться онуку. Ціною квартири було 5500 доларів. Після розлучення відносини з ОСОБА_4, як-то спілкування, відвідування дітей, збирання разом на свята дітей, підтримували. Метою придбання спірної квартири було забезпечити житло онуку сину доньки. З позовом про поділ майна не зверталася, сімейні відносини припинили у 1999 р. На ОСОБА_4 права власності на інше нерухоме майно не було, оформив дану квартиру на себе, щоб потім коли онук виросте переписати на нього. У них було 4500 доларів США, ще 1000 доларів для придбання спірної кватири прийшлося позичити.

Відповідачка ОСОБА_6 підтримала пояснення ОСОБА_1 Пояснила покази ОСОБА_9, тим що вона разом з ним приїжджала до батька по вул. Космонавтів, 138Г, де він жив разом з ОСОБА_3, але це було після розірвання з матірю приблизно в 1999 - 2000 р.р.

Третя особа ОСОБА_3 під присягою суду показала, що з 1993 по 1997 р. ОСОБА_4, вона проживали однією сімєю в АДРЕСА_2 де вона була прописана. Разом з ними проживала її донька з чоловіком. ОСОБА_10 мав кошти від закордонних відряджень. Спірну квартиру порадила сусідка. Квартира була на 2 поверсі, що було зручно так як у ОСОБА_4 були хворі ноги. Дійсно ОСОБА_4 підтримував стосунки з колишньою дружиною та донькою, але ОСОБА_1Ф, в спірній квартирі ніколи не була. Для придбання квартири вона та ОСОБА_4 вклали по 4000 доларів кожний. Вона свою частку позичила у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Коли ОСОБА_4 розлучався з ОСОБА_1, належну йому квартиру він переписав на доньку. Ціною спірної квартири були 7000 доларів США, але з невідємними витратами, в підсумку 80000 доларів США. Свій борг ОСОБА_13В, вона віддала у 1999 р., а ОСОБА_11 в 2000 р. З продавців ОСОБА_4М, розписку за отримані кошти не брав. Вона ніколи не питала ОСОБА_4, чому він оформив квартиру тільки на себе і не вважала це суттєвим.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що знайомі з позивачкою понад 40 років, є подругами та колишніми співробітницями. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали спільно проживати однією сімєю приблизно за три роки до придбання квартири. Спочатку проживали у доньки ОСОБА_3, але це було не зручно і як їй казав ОСОБА_4 вони з ОСОБА_3 купили спірну квартиру. Дану квартиру порадила їм вона, ціну не знає, але знає що вклали кошти порівну. Кошти на придбання квартири 2000 доларів США у неї позичала ОСОБА_3, вона ж і віддавала їх.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що проживає по сусідству зі спірною квартирою. Знає ОСОБА_4 з 1996 р. коли куплялася квартира. В квартирі робився ремонт, вселилися до квартири разом з ОСОБА_5, постійно а з того часу проживали, були зразковою парою, вважала, що вони перебувають в шлюбі. ОСОБА_15 та ОСОБА_6 раніше не бачила У гості до квартири бачила, що приходила донька ОСОБА_3 з онукою.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що ОСОБА_3 є тещою. З дня народження ОСОБА_4 кілька років до його смерті знає ОСОБА_2. ОСОБА_1 вперше побачив на похованні. Сам він познайомився з донькою ОСОБА_3, своєю майбутньою дружиною, у 1995 р., і переїхав до них на квартиру АДРЕСА_3, яка була неприватизована. На той час з ОСОБА_3 там жив ОСОБА_4 Коли його дружина була вагітною, ОСОБА_3 з ОСОБА_4 прийняли рішення придбати квартиру і виїхали у 1997 р. Гроші ОСОБА_3 2000 доларів США позичила у ОСОБА_13, його знайомого. Про те що буде куплятися квартира йому казала лише ОСОБА_3 Квартира коштувала приблизно 7000 доларів США, про що він дізнався значно пізніше. ОСОБА_3 була прописана до 2006 р. в квартирі по вул. №66 по вул. Космонавтів, 138Г, до моменту її продажу. Про обставини не оформлення квартири на тещу дізнався за життя ОСОБА_4, але теща на цю тему не любила говорити.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що знає ОСОБА_3 як вчительку своєї дружини з 1991 р. ОСОБА_4 жив з ОСОБА_3 з 1992 р., відносини були сімейні, мали спільне господарство. У 1996 р. його дружина попросила заїхати до ОСОБА_3 з приводу позички грошей. ОСОБА_3 йому повідомила, що хоче купити квартиру разом з ОСОБА_4, при цій розмові ОСОБА_4 в квартирі не було, а були його дружина, ОСОБА_16 зі своєю дружиною. Позичка була 2000 доларів США. Безпосередньо йому ОСОБА_4 про нову квартиру, крім фрази у листопаді 1996 р. про бажання купити квартиру, нічого не говорив. На новій квартирі він бував, привозив з ОСОБА_4 будівельні матеріали.

Свідок ОСОБА_9А, суду показав, що познайомився з дружиною у 1985 р., одружився у 1987 р. ОСОБА_4 їм повідомив що знайшов квартиру за 5500 доларів США і вони йому позичили 1000 доларів, які той віддав за рік. У 1998 р. ОСОБА_4 пішов від дружини. На загальній раді ОСОБА_4 пообіцяв переоформити одну квартиру на доньку, а спірну квартиру на онука. В 2005-2006 р. ОСОБА_4М, йому розповідав, що ОСОБА_3 продала квартиру та залишилася без житла. ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_1 до розлучення у 1998 р. Про іншу сімю він не знає. Гроші 1000 доларів США позичені на квартиру йому віддавав сам ОСОБА_4 ОСОБА_1 квартира не подобалася, він сам приїжджав до квартири також. До розлучення в квартирі ніхто не проживав, ОСОБА_3 побачив після розлучення. Він приїжджав до ОСОБА_4 на квартиру по вул. Космонатів, 139, де той мешкав з ОСОБА_3 вже після розлучення з ОСОБА_1

Суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а позов ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 р. № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

На час придбання спірної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4М, не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, але ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1, що виключає застосування цих норм.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спільною частковою власністю громадян, за відсутності між ними договору про визначення майна спільної сумісною власністю, є майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»).

За змістом цієї норми спільна праця може виражатися, у т.ч. грошовим внеском, має за мету створення, у т.ч. набуття спільної власності, здійснюється фізичними особами.

Встановлення факту придбання майна за обєднані кошти поглинається вимогою про визнання права власності, тому окремо встановленню не підлягає.

Суд вважає доведеним на час придбання квартири роздільне проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 з фактичним припиненням шлюбу, відсутність домовленості між офіційним подружжям про придбання квартири та не участь ОСОБА_1 в будь-якій формі та розмірі в її придбанні.

Це підтверджується показами ОСОБА_3 даними під присягою, обставинами проживання щонайменше з 1993 р. ОСОБА_4 з ОСОБА_3 за її місцем проживання, позичанням грошей ОСОБА_3 на придбання квартири для проживання в ній з ОСОБА_4, фактом проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4,М по вул. Космонавтів, 138Г до придбання квартири, що підтверджується показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_13, фактом постійного проживання ОСОБА_4М, з ОСОБА_3 в спірній квартирі після придбання та ремонту та відсутності в квартирі ОСОБА_1що підтвердила свідок ОСОБА_14, фактом відсутності у ОСОБА_4 іншого житла на момент придбання спірної квартири. Ці докази спростовують пояснення ОСОБА_6, покази ОСОБА_9А, про проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 Пояснення ОСОБА_1, що придбання квартири ОСОБА_4 мало під собою мету забезпечення житлом малолітнього онука за відсутності у нього самого житла, суд не вважає обґрунтованими.

Покази ОСОБА_3 щодо рівності часток її та ОСОБА_4 у вкладанні грошових коштів в придбання кватири за названою нею ціною, сторонами первісного позову наданими доказами не спростовані.

Тому це є підставою для визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірної квартири, тобто позов слід задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 через недоведеність обставин, якими він обґрунтований задоволенню не підлягаю.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_3 з сторін первісного позову слід стягнути в рівних частках сплачений нею судовий збір, а за вимогу немайнового характеру за яку ОСОБА_3 не сплатила при зверненні до суду судовий збір слід стягнути з цих самих осіб в рівних частках.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 275,60 грн. судового збору з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в дохід держави по 275,60 грн. судового збору з кожної.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький