Справа № 462/6667/16 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/1633/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк» про розірвання договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк» про розірвання договору поруки - повернуто позивачеві та роз'яснено, що для вирішення даного спору йому потрібно звернутись до належного суду.

Дану ухвалу оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що договір поруки має додатковий до кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Звертає увагу, що відповідно до листа Верховного суду України від 01.02.2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII та № 2664-III терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду України від 20.12.2016 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк», у якому просить розірвати договір поруки № 48/1700/513-ДП від 16.05.2008 року. (а.с. 1-6)

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що позивач не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві для подачі до належного суду, оскільки така не підсудна Залізничному районному суду м. Львова.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.02.2013 року « Про судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII та № 2664-III терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що договір поруки має додатковий до кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальними правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Оскільки кредитор і поручитель перебувають у самостійних договірних відносинах останній несе самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Отже, кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, такі від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позивач скористався своїм правом подати позов відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви позивачу постановлена з порушенням норм процесуального права.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.4 ч.2 307, п.3 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді