Провадження № 2/229/69/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 березня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИВ:

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В позові позивач зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 02 лютого 2007 року укладений кредитний договір № 59М-07, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 січня 2012 року. ОСОБА_6 не виконувала зобовязання за кредитним договором і станом на 30 серпня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 178478,62 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 38551,23 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 59942,61 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 79984,78 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № 59М-07, згідно з яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок № 64 по вул. Депутатській в м. Дружківці Донецької області загальною площею 48,30 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки складає 42000,00 грн.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 59М-07 від 02 лютого 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок № 64 по вул. Депутатській в м. Дружківці Донецької області, загальною площею 48,30 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м, шляхом продажу предмету іпотеки позивачем з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 42000,00 грн. будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просить виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку (предметі іпотеки), стягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися. Судові повістки відповідачам направлялися за зареєстрованим місцем проживання поштою, про що свідчать поштові відправлення, які повернулися до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання». З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судового листа відповідачі не отримували зазначені поштові відправлення. Відсутність відповідачів за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення особи про день та час розгляду справи по суті.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася. До суду було надано свідоцтво про її смерть, відповідно до якого ОСОБА_6 померла 05 жовтня 2016 року.

Отримавши згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 02 лютого 2007 року укладений кредитний договір № 59М-07, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.6.1 кредитного договору при порушенні будь-якого з зобовязань боржник сплачує банку пеню в розмірі 0,2 %від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла на момент сплати пені.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

ОСОБА_6 не виконувала зобовязання за кредитним договором і станом на 30 серпня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 178478,62 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 38551,23 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 59942,61 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 79984,78 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 02 лютого 2007 року, згідно з яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок № 64 по вул. Депутатській в м. Дружківці Донецької області, загальною площею 48,30 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м, який належить останньому на підставі договору купівлі-продажу будинку від 23 листопада 2005 року. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки складає 42 000,00 грн.

Відповідно до п. 18.8 договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, суд встановив, що сторона кредитного договору - боржник ОСОБА_6 померла 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст.608 ЦК зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У випадку смерті позичальника за кредитним договором, що є заміною боржника в розумінні Цивільного кодексу України, іпотека є припиненою, якщо іпотекодавці не надали згоду (в договорі іпотеки чи підписанням певного документу після смерті позичальника) на забезпечення кредитного зобовязання нового боржника (постанова ВС України від 17 квітня 2013 року у справі №6-18цс13).

Тобто, вимоги іпотекодержателя (ПАТ КБ «Приватбанк») до іпотекодавця (ОСОБА_2В.) про звернення стягнення на предмет іпотеки були б обґрунтовані при умові, якщо б ОСОБА_2 надав свою згоду на забезпечення кредитного зобовязання нового боржника спадкоємця ОСОБА_6, який би у встановленому законом порядку прийняв спадщину після неї.

Але такі підстави у судовому засіданні не встановлені. Позивач не надав суду доказів того, що спадщина після смерті ОСОБА_6 була прийнята її спадкоємцями, а ОСОБА_2 надав свою згоду на забезпечення кредитного зобовязання нового боржника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування своїх вимог до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з будинку, який є предметом іпотеки, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними з позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складений 09 березня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна