Справа № 202/1238/17
Провадження № 2/202/1112/2017
27 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Мороз В.П.
при секретарі Распутньому В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, -
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що за договором позики від 27 листопада 2012 року, укладеного в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній було передано грошову суму в розмірі 95 916 (девяносто пять тисяч девятсот шістнадцять) гривень, що на момент укладання договору було еквівалентно 12 000 (дванадцяти тисячам) доларів США), з терміном повернення грошей до 27 листопада 2013 року.
Гроші передавались в позику з такою умовою, що якщо в зазначений строк гроші не повертаються, то в рахунок боргу відповідач передає у власність позивача двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Позивачем надано до суду договір позики від 27.11.2012 р., укладений в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Під час оформлення зазначеного договору позики гарантом його виконання з боку ОСОБА_3 (відповідач-2) виступила його знайома ОСОБА_2 (відповідач-1), яка підписала договір позики в якості свідка та зобовязувалась у разі прострочення виконання грошового зобовязання позичальником перед ОСОБА_1 (позивач) сплатити штраф у вигляді 2 000 грн.
В установлений договором строк ОСОБА_3 борг не повернула та в ознак раніше досягнутих домовленостей за договором позики передала позивачці правовстановлюючі документи та ключі від свого нерухомого майна. Пізніше відповідач-2 стала ухилятись від спілкування. За таких обставин позивачка звернулась до суду за захистом своїх майнових прав.
За даними технічного паспорту двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон.
Позивач просив: - Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон, укладений 27 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, дійсним;
-Скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_3;
-Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон.
-Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень.
У судове засіданні позивач не з?явився та надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі повідомлені належним чином, до суду повторно не з?явились та про причинги своєї неявки суд не повідомили.
Суд, враховуючи заяву позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.11.2012 р. було укладено договір позики в письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, згідно якого позивач передав відповідачу-2 грошову суму в розмірі 95 916 (девяносто пять тисяч девятсот шістнадцять) гривень, що на момент укладання договору було еквівалентно 12 000 (дванадцяти тисячам) доларів США),з терміном повернення грошей до 27.11.2013 р.
В п. 2 договору було обумовлено зобовязання ОСОБА_3 у разі неповернення нею грошових коштів в строк згідно Договору, передати у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладання договору купівлі-продажу цього нерухомого майна в нотаріальній формі.
Таким чином, між між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено правочин, що містить в собі зобовязання, які відносяться до двох видів договорів: договору позики та договору купівлі-продажу.
Складання такого договору відповідає ст. 627 ЦК України, якою встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 628 ЦК України встановлено, що «Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору».
Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України «Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина)».
Укладаючи договір, сторони мали право обговорити в ньому умови про набрання чинності договору купівлі-продажу, якщо зобовязання про повернення позики не буде виконано. В установлений договором строк ОСОБА_3 борг не повернула та стала ухилятись від виконання своїх зобовязань.
Ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Таким чином, внаслідок того, що ОСОБА_3 не виконала зобовязання по поверненню боргу в строк до 27.11.2013 р., позивач має право вимагати виконання зобовязань по передачі йому у власність названого нерухомого майна. Ця вимога відповідає нормам закону і договору.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання».
Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з п. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 655 ЦК України «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму».
Всі ці умови зазначені в п.п. 2, 3, 4 Договору від 27.11.2012 р.: ОСОБА_3 зобовязалась передати ОСОБА_1 у власність зазначене нерухоме майно, а останній прийняти його і сплатити сумою, переданою раніше за позикою відповідно до умов Договору від 27.11.2012 р.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В укладеному між позивачем і відповідачем договорі визначені такі істотні умови:
- договір укладено в письмовій формі і відповідає вимогам ст. 638 ЦК України;
- згідно зі ст. 656 ЦК України визначено предмет договору купівлі-продажу двокімнатна квартира АДРЕСА_1;
- в договорі указана ціна 95 916,00 гривень, що було еквівалентно 12 000,00 доларів США, яка була передана позивачем відповідачу-2 при укладанні договору, що відповідає ст. 632 ЦК України;
- визначено строк передачі позивачу у власність нерухомого майна 27.11.2013 р., що відповідає положенням ст. 664 ЦК України.
Таким чином, в договорі обумовлені всі істотні умови, встановлені законом.
Ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
При викладених обставинах позовні вимоги про визнання дійсним укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу та визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно відповідає вимогам закону, а у суду маються законні підстави для задоволення позовних вимог.
Зобов'язання має виконуватися, згідно ст. 526 ЦК України, належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. ..
Статтею 204 ЦК визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зважаючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»), повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На підсаві вище викладеного Позивач вимагає захисту свого майнового права, вимоги про захист якого цілком відповідають статтям 15-16 Цивільного кодексу України.
Згідно приписів ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Тому вимоги позивача щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання за ним права власності на майно за Договором купівлі-продажу від 27.11.2012 р є обґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3, 4, 118-120, 224, 225, 226 ЦПК України; ст.ст. 11, 15, 16, 203, 204, 212, ч. 2 ст. 220, 319, 328, 334, 525, 545, 610, 625-629, 632, 638, 655, 656, 657, 664, 1046, 1047, 1049, 1052 ЦК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон, укладений 27 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, дійсним.
Скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії в порядку ст. 228 ЦПК України.
Суддя В.П. Мороз