АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/92/17 Справа № 207/2401/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т. Ю. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Дніпро

07 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Гулієву М.І.огли

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у травні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та штраф у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором /а.с.2-4/.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року в сумі 19 589, 33 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат /а.62-63/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування /а.с.72-74/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволені позову відмовлено /а.с.122-125/.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /а.с.165-167/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір № SAMDN4228 (Вклад «Стандарт» + картка «Універсальна»), за умовами якого відповідач надав банку вклад у розмірі 5 000 грн. на строк зберігання 12 місяців, зі сплатою 14,5% річних. В межах даного договору відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» з лімітом на 5 000 грн., зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами /а.с.9-15/.

При укладанні вказаного договору відповідач ознайомився з умовами кредитування та погодився з ними, що підтверджується його підписом. Також надав свою згоду, що умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку та пам'ятка клієнта є додатками до договору і є його невід'ємною частиною.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 27 липня 2008 року складала 6 472,13 грн., з яких 4 987,11 грн. - заборгованість за кредитом, 1485, 02 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом /а.с.33/.

Судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 серпня 2008 року (справа №2-н-841/2008) стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 09 жовтня 2007 року у розмірі 6 472, 13 грн. /а.с.5/.

Постановою старшого державного виконавця Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 09 вересня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-841/08 від 28 серпня 2008 року, в рамках якого боржником рішення суду виконано не було. 30 грудня 2009 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення /а.с.113, 116-118/.

На час звернення банку з даним позовом до суду, заборгованість відповідачем погашена не була, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з божника заборгованість по процентам за користування кредитними коштами та штрафи відповідно до умов договору.

Згідно з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжними картками, які є складовою частиною договору від 09 жовтня 2007 року, визначено, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються до повного погашення кредиту (розділ 5) /а.с.15/.

Відповідно п.8.6. умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, він повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову, у разі звернення до суду.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед банком станом на 31 березня 2014 року складає 19 589, 33 грн., з яких 18 180, 31 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 909,02 грн. (процентна складова).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість, яка стягнута судовим наказом від 28 серпня 2008 року, відповідачем погашена не була, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність стягнення заборгованості за відсотками за час користування кредитними коштами після видання судом наказу. Штрафи також підлягають стягненню з відповідача, оскільки дана відповідальність передбачена умовами договору та дані санкції не були застосовані банком при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо необхідності закриття провадження у справі у зв'язки з тим, що питання про стягнення заборгованості з відповідача по кредитному договору вже було вирішено при виданні судового наказу, колегія суддів не може прийняти до уваги з вищевикладених підстав. Тому посилання відповідача на порушення процесуального та матеріального права є безпідставними та не містять обставин, які вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо тверджень апелянта про пропуск банком строку позовної давності для звернення з даними вимогами, слід зазначити наступне.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-246цс14.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача щодо застосування строків позовної давності, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості її застосувати до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.