Справа №333/4744/16-ц
Провадження №2/333/185/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2017 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/4744/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, в якому зазначила, що вона є власницею домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чкалова, буд.118. Крім неї, за зазначеною адресою мешкає без реєстрації місця проживання відповідач ОСОБА_3 При цьому, відповідач не є членом її сімї. Відповідач приходиться їй тіткою (дружина молодшого брата її батька). До 30.06.1994 року відповідач з дозволу її батька була зареєстрована за вказаною адресою. Після отримала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, і знялася з реєстраційного обліку. Певний час після отримання житла відповідач не мешкала у домоволодінні, але через деякий час знову самоправно вселилася. З квітня 2016 року з відповідачем почали виникати постійні конфлікти, що потягло погіршення самопочуття, і робить, в свою чергу, неможливим спільне проживання її і відповідача. Добровільно виселитися з домоволодіння відповідач відмовляється. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні і розпорядженні домоволодінням шляхом виселення відповідача.

У судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, і просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач і її представник позов не визнали, просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. В поясненнях вказували, що ОСОБА_3 жодних перешкод позивачу у користуванні домоволодінням не чинить, мешкає за спірною адресою з 1972 року, до якого вселилася за згодою його попередніх власників в особі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Після переходу у 1994 році права власності на домоволодіння до позивача продовжувала постійно мешкати у домоволодінні за згоди останньої, вести спільне господарство, приймати участь в утриманні домоволодіння. Отже, відповідач має статус члена сімї позивача. Зміна у 1994 році відповідачем адреси реєстрації місця проживання не є правовою підставою для втрати права користування домоволодінням. Також ОСОБА_3 повідомила суд, що з березня 2016 року між нею і позивачем почали виникати конфлікти у звязку із відмовою останньої надати дозвіл на проведення води і каналізації до будівлі літньої кухні, позначеної на експлікації технічного паспорту літерою «Ж», де вона мешкає.

Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, відповідача і її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 20.06.1994 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чкалова, буд.118. ОСОБА_6 даний житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Шостою Запорізькою держнотконторою 26.08.1988 року № 1-4053, свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Шостою Запорізькою держнотконторою 26.08.1988 року № 1-4051 (а.с.6-8). За технічним паспортом на житловий будинок земельна ділянка №118 по вул.Чкалова в м.Запоріжжі була зареєстрована за ОСОБА_5 у 1963 році (а.с.25 на звороті). Згідно зведеного оціночного акту по домоволодінню №118 по вул.Чкалова в м.Запоріжжі (а.с.24) і титульного аркушу технічного паспорту, складеного 05.07.1988 року (а.с.15), первинними власниками домоволодіння були ОСОБА_5, а згодом і ОСОБА_6.

Право власності на вказаний житловий будинок і житлову прибудову до нього зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.57).

За розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації №1127р від 05.11.2010 року за ОСОБА_1 оформлено право власності на господарські та допоміжні будівлі і споруди, перепланування частини житлового будинку і прибудови до нього, у домоволодінні 118 по вул.Чкалова у м.Запоріжжі (а.с.9).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №691964 земельна ділянка за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чкалова, буд.118, належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.28).

За даними домової книги на будинок по вул.Чкалова 118, ОСОБА_3 була зареєстрована за даною адресою 13 листопада 1971 року, знялася з реєстраційного обліку 13 червня 1994 року у звязку із вибуттям за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-38).

На підставі рішення виконкому Коммунарської районної Ради народних депутатів №244/1 від 12.08.1993 року ОСОБА_3 отримала ордер на жиле приміщення №3155 від 18 серпня 1993 року за адресою: АДРЕСА_1, згідно з написом на ордері особовий рахунок відкрито 07.07.1994 року (а.с.160).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 30.12.2016 року, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності 24673 від 03.04.2006 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.146).

Згідно з відповіддю начальника відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що позивач приходиться йому донькою, а ОСОБА_3 це дружина його брата. В спірному домоволодіння остання мешкала приблизно з 1971-1972 року з дозволу його батька ОСОБА_5. Далі у 1994 році будинок був подарований його доньці. ОСОБА_3 отримала квартиру по вул.Автозаводській, куди і виїхала, однак через два-три місяці повернулася і попросилася тимчасово пожити. В 2016 році між відповідачем і його донькою почали виникати конфлікти у звязку із вимогою відповідача і її сина відвести частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, кожен окремо, пояснили суду, що вони мешкають по сусідству із домоволодінням 118 по вул.Чкалова у м.Запоріжжі. За їх показами ОСОБА_3 мешкає у цьому домоволодінні з 1971-1972 року після одруження із ОСОБА_14 до цього часу безперервно, доглядає за домогосподарством. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 повідомили суд про конфлікти між позивачем і відповідачем, які сталися влітку 2016 року з приводу електро- та водопостачання. Задля врегулювання конфлікту приїздила поліція.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України і ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сімї власника житлового будинку на користування житловим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового будинку права власності на нього, а отже, припинення права власності на житловий будинок припиняє право членів його сімї на користування цим житловим будинком.

Зазначене презюмується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що відповідач і позивач близьких родинних відносин не мають, спільне господарство не ведуть. У власних поясненнях відповідач підтвердила, що вселилася у домоволодіння з дозволу попередніх власників і фактично мешкає окремо від позивача у будівлі літньої кухні, позначеної на експлікації технічного паспорту літерою «Ж». Також з пояснень сторін по справі і свідків судом встановлено наявність конфліктів між позивачем і відповідачем з приводу надання останній доступу до електро- і водопостачання. Все це доводить, що відповідач ОСОБА_3 не є членом сімї позивача, і спростовує доводи відповідача і її представника в цій частині. У зв'язку з відсутністю договірних відносин з новим власником домоволодіння та припиненням права власності колишніх власників на спірне домоволодіння відповідач втратила право користування цим домоволодінням, оскільки її права похідні від прав колишнього власника домоволодіння, з дозволу якого вона вселилася як член сім'ї.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування домоволодінням №118 по вулиці Чкалова у м.Запоріжжіє обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні домоволодінням №118 по вулиці Чкалова у м.Запоріжжішляхом виселення ОСОБА_3 із зазначеного приміщення, суд виходить з такого.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є наявність або відсутність у відповідача права на житло, або інші передбачені нормами житлового законодавства підстави для позбавлення такого права.

Враховуючи викладене, виходячи із доведення судом відсутності у ОСОБА_3 права користування домоволодінням №118 по вулиці Чкалова у м.Запоріжжі, позовні вимоги в частині виселення підлягають задоволенню.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.316, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування домоволодінням №118 (сто вісімнадцять) по вулиці Чкалова у місті Запоріжжі.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням №118 (сто вісімнадцять) по вулиці Чкалова у місті Запоріжжішляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, із зазначеного приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков