У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кузнецовське міське комунальне підприємство" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 3 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Кузнецовське міське комунальне підприємство" про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 3 листопада 2017 року поновлено ОСОБА_4 на попередній роботі, а саме: верстатником деревообробних верстатів п'ятого розряду КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство". Стягнуто з КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19464 грн. 15 коп. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4579 грн. 87 коп. допущено до негайного виконання.

В поданій апеляційній скарзі КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство" покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду.

Зазначає, що безпідставним є висновок суду про те, що зазначена у наказі директора КМКП № 369-к від 05.07.2017 року підстава звільнення ОСОБА_4 не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки в наказі № 369-к від 5.07.2017 року причиною звільнення ОСОБА_4 зазначено п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності працівників), а підставою є наказ № 71 від 03.04.2017 року "Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису".

Крім того, скорочення чисельності працівників, в тому числі посади позивача, об'єктивно було зумовлене зменшенням об'єму послуг, які надає КМКП.

Вважає, що суд не має права аналізувати доцільність скорочення штату працівників, оскільки це суперечить принципу здійснення ефективності підприємницької діяльності та ст.64 ГК України, а лише зобов'язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

При повідомленні позивачу про наступне вивільнення, йому було зачитано перелік вакантних посад, які є на підприємстві, однак він відмовився від запропонованих посад, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд посилається на твердження позивача, що на час повідомлення про його скорочення була вакантна посада тесляра на яку перевели іншого працівника. Однак, суд не взяв до уваги, що на зазначену посаду, з урахуванням кваліфікації та продуктивності праці, було переведено більш кваліфікованого працівника з досвідом роботи 11 років 8 місяців на аналогічній посаді, в той час коли позивач має стаж роботи теслярем 4 роки 6 місяців.

Також, при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги, що посада верстатника деревообробних верстатів 5 розряду, яка підлягала виключенню зі штатного розпису, єдина, відповідно не було перед ким визначати переважне право позивача, передбачене ст. 42 КЗпП України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 р. №9 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Задовольняючи позов про поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягуючи на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з займаної посади з порушенням встановленого законом порядку.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 11.05.1991 року працював в Управлінні теплопостачання і житлово-комунального господарства Рівненської АЕС та у зв'язку із його відокремленням від Рівненської АЕС і створенням Кузнецовського міського комунального підприємства, 12.11.2002 року був переведений у Кузнецовське міське комунальне підприємство.

Наказом №369-к від 5.07.2017 року, позивача було звільнено з посади верстатника деревообробних верстатів п'ятого розряду КМКП за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатного розпису, на підставі наказу директора КМКП №71 від 3.04.2017 року.

Відповідно до наказу директора КМКП №71 від 3.04.2017 року "Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису", з 5.07.2017 року скорочено чисельність працівників та виведено із штатного розпису штатні одиниці згідно з додатком №1, зокрема посаду верстатника деревообробних верстатів п'ятого розряду.

Згідно штатного розпису КМКП, затвердженого 28.04.2016 року всього по підприємству було 826 штатних одиниць, а згідно штатного розпису, затвердженого 6.07.2017 року, їх кількість зменшилась до 325.

Таким чином, у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників.

Позивачем не заперечується, що у відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України, 11.04.2017 року відповідач повідомив його про звільнення у зв'язку із скороченням.

З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2017 року позивач звернувся до КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство" із заявою, в якій повідомив про наявність у нього, передбаченого п.п.1,3,10 ст.42 КЗпП України, права на переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці

Крім того, 12.06.2017 року ОСОБА_4 подав відповідачу заявою, в якій просив надати йому штатний розпис станом на 1.01.2017 року та 3.04.2017 року, а також інформацію про вакантні посади станом на 1.06.2017 року.

Однак, довідку про наявність вакансій ОСОБА_4 відповідачем було надано лише 13.07.2017 року, тобто вже після звільнення позивача.

Також, позивач усно звертався до начальника управління з експлуатації зовнішніх інженерних мереж КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство" ОСОБА_7 з приводу свого переведення на вакантну посаду, яка була наявна в управлінні

на момент попередження про звільнення.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 після попередження його про звільнення у зв'язку із скороченням неодноразово звертався до відповідача з приводу переведення його на іншу посаду та спростовують доводи КП "Кузнецовське міське комунальне підприємство" про те, що позивачу пропонувалася інша робота, однак останній від неї відмовився.

Пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, надані в суді першої інстанції, не можуть бути беззаперечним доказом того, що при повідомленні про наступне вивільнення, ОСОБА_4 було зачитано перелік вакантних посад, які є на підприємстві, однак він від них відмовився, оскільки вказані свідки є працівниками відповідача та їх пояснення не підтверджені жодними письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, враховується лише при скороченні однорідних посад ґрунтуються на помилковому тлумачення норм чинного законодавства.

Також, не надано відповідачем і будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що на посаду тесляра, яка була вакантною на момент повідомлення позивача про його скорочення, було переведено більш кваліфікованого працівника з досвідом роботи 11 років 8 місяців на аналогічній посаді, в той час коли позивач має стаж роботи теслярем 4 роки 6 місяців.

Крім того, відповідачем не доведено, що на момент попередження ОСОБА_4 про скорочення на підприємстві була відсутня інша робота, яку позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо запропонування позивачу іншої наявної на підприємстві роботи, звільнення ОСОБА_4 проведено з порушенням норм трудового законодавства та є незаконним, а тому останній підлягає поновленню на попередній роботі.

Помилкове покликання суду на обов'язковість надання профспілкою дозволу на звільнення позивача, який не є її членом, не призвело до неправильного вирішення справи.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 19464 грн. 15 коп. визначений судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кузнецовське міське комунальне підприємство" відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 3 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П. Шимків С.С.