АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1964/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Кричина А.В.
756/3687/15-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач ПАТ «ПриватБанк» пред»явив позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - автомобіль WOLKSWAGEN, модель TOUAREG , 2003 року випуску, та просив вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави,а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля, що належить йому на праві власності та звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К3А1АЕ00000046 від 08.04.2008 року в сумі 74033,20 Євро, що за курсом НБУ складає 2325382,84 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України для подальшої його реалізації, надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та знаття автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає,що суд порушив норми матеріального права,застосувавши ст.ст.546,5675 ЦК України, які не підлягають застосуванню при розгляді даного спору, та не застосував ст.44 ЗУ «Про заставу», ст.28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 08.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № КЗА1АЕ00000046 , за умовами якого банк надав кредит в розмірі 22080,95 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.04.2013 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором позичальник надає банку предмет застави, а саме: автомобіль VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 11-15).

Пунктом 12.1. визначено, що для цілей Договору подією Дефолту вважається будь-яка з наступних подій:

а) затримання сплати Позичальником частини наданого Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць;

6 перевищення Заборгованості більш як на 10% суми наданого Кредиту;

в) несплата Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого Кредиту ;

г ) відмова Позичальника в оформленні (переоформленні) будь-якого з Договорів Страхування відповідно до вимог статті 3. 1 .3 Договору;

д ) несплата чергових страхових платежів за Договорами Страхування за умов, визначених статтею 3.1.3 Договору;

є) порушення Позичальником умов щодо цільового використання будь-якої частини Кредиту;

ж) з урахуванням, умов статті 11 Договору, Предмет Застави став, недоступним для Банку внаслідок втрати, знищення (повного або частково суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації Предмета Застави або його недосяжності для Банку з будь-якої іншої причини;

з) недотримання Позичальником будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 10. 1 Договору;

и) подання Позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобов'язання за Договором, за відсутності клопотання, поданого згідно із статтею 6. 4.4 Договору, або відмови у його задоволенні;

к ) інше істотне порушення Позичальником умов Договору.

Пунктом 12.2.1. Договору визначено, що у разі настання Події Дефолту Банк надає Позичальнику письмове повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - Повідомлення про Дефолт) та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на Предмет Застави. У Повідомленні про Дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, Банк ставить вимогу про повернення наданої суми Кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим Кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за Договором.

У пункті 12. 2. 2. Договору зазначено, що Позичальник зобов'язаний усунути Подію Дефолту негайно або передати Предмет Застави у володіння Банку за актом приймання-передачі за адресою , що вказана у статті 17.13 Договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на Предмет Застави у Державному Реєстрі.

Якщо Предмет Застави не був переданий у володіння Банку у порядку та строки, визначені статтею 12.2.2, Позичальник надає Банку право здійснити доставку Предмета Застави та адресою, вказаною у статті 17.13 Договору, у володіння Банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою Предмета Застави покладаються на Позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні Банком Предметом Застави. При цьому Сторони не зобов'язані укладати між собою жодних документів (у тому числі акту приймання-передачі) для підтвердження факту передачі Банку Предмета Застави. У разі необхідності: Банк може надати листа, яким підтвердити факт володіння Предметом Застави. Підписавши цей Договір, Позичальник безумовно погодився на застосування процедури, визначеної у цій статті, і не має щодо неї жодних заперечень ( п. 12.2.3. Договору).

Якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання Позичальником Повідомлення про Дефолт (або з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на Предмет Застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) Позичальник усуне Подію Дефолту, вимоги Банку , зазначені у Повідомленні про Дефолт, втрачають чинність. При цьому Банк має право передати Позичальнику Предмет Застави у користування, оформивши таку передачу на підставі відповідного акта, за умови, що Позичальник на цей момент не має Заборгованості перед банком ( п. 12.2.5. Договору).

Розділом 13 вказаного Договору визначено умови звернення стягнення на предмет застави.

Так, у п. 13.1. «Вимоги, що задовольняються із вартості предмета Застави» Договору передбачено, що після настання Події Дефолту та спливу строку, встановленого у статті для добровільного погашення Забезпечених Вимог, Предмет Застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх Забезпечених Вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог.

П. 13.2. «Позасудове звернення стягнення». Сторони цим прямо погоджуються, що для задоволення Забезпечених Вимог з вартості Предмета Застави після настання Події Дефолту Банк не зобов'язаний звертатися за захистом своїх прав в судовий орган або Інший орган вирішення спорів (надалі «Судові процедури» ). За рішенням Банку і якщо це не заборонено законодавством України, Предмет Застави може бути реалізований або використаний в інший спосіб для задоволення Забезпечених Вимог без застосування Судових Процедур (при цьому попереднє не повинне тлумачитися як заборона застосування Банком Судових Процедур, якщо він вважатиме за потрібне вдатися до них). Не застосовуючи Судових Процедур Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на Предмет Застави для задоволення Забезпечених Вимог з-поміж наступних варіантів:

а) передача Предмета Застави у власність Банку для задоволення і погашення Забезпечених Вимог;

б ) продаж Предмета Застави Банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України.

в ) звернення стягнення на підставі виконавчого надпису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення Договору);

г ) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України.

Банк письмово повідомить Позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення па Предмет Застави.

Якщо Банк обрав такий спосіб позасудового звернення стягнення на Предмет Застави як його продаж третій особі, то Позичальник зобов'язаний в 3-денний строк з моменту отримання Позичальником Повідомлення про Дефолт (або з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на Предмет Застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) знайти покупця на Предмет Застави та, у випадку згоди Банку, сприяти в укладанні договору купівлі-продажу за вартістю не нижчою усієї суми грошових зобов'язань Позичальника за Договором (у т.ч з наданим Кредитом, неустойкою та іншими платежами). Позичальник надає Банку письмове повідомлення з вказівкою усіх необхідних реквізитів покупця. У разі неможливості продажу Предмету Застави за такою вартістю Позичальник повинен-негайно надати інше ліквідне майно, яке не обтяжене правами третіх осіб, за згодою Банку в заставу/заклад до повного виконання зобов'язань за Договором ( п. 13.3.1 Договору) .

Зобов»язання Позичальника за даною статтею 13.3.1 вважається виконаним в момент підписання з покупцем-Договору купівлі-продажу Предмета Застави та у разі (необхідності) оформлення додаткової застави/закладу на користь Банку.

Договір купівлі-продажу Предмета Застави укладається Банком від імені Позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на Предмет Застави. Протягом 10 днів з моменту продажу Предмета Застави. Банк зобов'язується надати Позичальнику письмовий звіт про результати продажу ( п. 13.3.2. Договору).

У п. 13.3.3. Договору зазначено, що у відповідності із ст. 237 Цивільного кодексу України, під час звернення стягнення на Предмет Застави у позасудовому порядку, шляхом його продажу або набуття на нього Банком права власності, Позичальник уповноважує Банк (в особі його уповноважених осіб), на його власний розсуд, від імені Позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації, перереєстрації Предмету Застави, у тому числі:

а) укладати договір купівлі-продажу ПредметуЗастави на умовах, визначених Банком на власний розсуд;

б ) оформляти право власності Банку на Предмет Застави;

в ) бути представником Позичальника в усіх органах влади і управління (у тому числі у органах Державтоінспекції, Пенсійного фонду), установах та підприємствах усіх форм власності;

г) підписувати та подавати будь-які заяви і документи, сплачувати податки, збори і всі необхідні платежі, отримувати транзитні номери, документи і грошові кошти за проданий чи набутий у власність Предмет Застави, проводити техогляд, отримувати оригінал/дублікат свідоцтва про реєстрацій» транспортного засобу, видавати довіреність, здійснювати всі необхідні дії, пов'язані із зняттям з обліку, реєстрацією в органах Державтоінспекції Предмету Застави.

Сторони погоджуються, що після звернення стягнення на Предмет Застави, Забезпечені Вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі (а) сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих Банком в результаті такого звернення стягнення та/або (б) вартості Предмета Застави, одержаного Банком у власність (у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на Предмет Застави ), яка визначається за згодою Сторін на дату звернення стягнення або, та відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд ( п. 13.6. Договору).

За вибором Банку звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися у судовому порядку відповідно до розділу IVЗакону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору ( п. 13.9. Договору).

Згідно із Реєстром № 546 поштових відправлень-рекомендованих листів, 09.02.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_2 Повідомлення від 29.01.2015 р. за № 30.1.0.0/2-751, яким повідомляв останнього про те, що в зв»язку з порушенням зобов»язань за кредитним договором №К3А1АЕ00000046 від 08.04.2008 року за ним рахується прострочена заборгованість у розмірі 73 161,44 Євро з попередженням про намір звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь-яким чином, передбаченим договором або законом ( а.с. 8-10).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ( реєстрація змін), 16.02.2015 року зареєстровано звернення стягнення на підставі Договору застави автотранспорту КЗА1АЕ00000046 від 08.04.2008 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 17).

18.03.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив до суду першої інстанції позовну заяву до ОСОБА_8 про звернення стягнення, в якій банк просив в рахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави - автомобіль WOLKSWAGEN, модель TOUAREG , 2003 року випуску,а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля , що належить на праві власності ОСОБА_9 , а також звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України для подальшої його реалізації, надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та знаття автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

12.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначав, що 15.01.2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровськ ухвалив рішення за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернув стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль WOLKSWAGEN, модель TOUAREG , рік випуску: 2003 , тип : ТЗ: легк.автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пославшись на вказану обставину, а також те, що відповідач предмет застави в заклад банку не передає, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави; зобов»язати відповідача передати позивачукомплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля: надати позивачу право від імені відповідача на зняття та постановку на облік - предмет застави в органах ДАІ України.

При цьому копію вказаного рішення суду до заяви не додано.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави не передбачений Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та кредитно-заставним договором, врахувавши при цьому посилання позивача на існування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15.08.2013 року.

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим , відповідним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення виконання зобов'язань і в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок майна переважно перед іншим кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розділом 13 договору, укладеного між сторонами, визначено умови та порядок звернення стягнення на предмет застави.

Так за умовами даного договору , у разі настання Події Дефолту Банк надає Позичальнику письмове повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - Повідомлення проДефолт) та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на Предмет Застави ( п. 12.2.1 Договору).

Обов»язок банку реєструвати відомості про обтяження покладено на останнього і ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до якої, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, Банк письмово повідомляє Позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення па Предмет Застави, яка за умовами Договору може бути Позасудовою, з особливостями такого звернення стягнення, визначеною статтею 13.3. Договору, а також згідно з п. 13.9 , за вибором Банку звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися у судовому порядку відповідно до розділу IVЗакону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору.

Відповідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Згідно із ч. 2, 3ст. 25 цього Закону «Реалізація предмета забезпечувального бтяження за рішенням суду» , у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізаціязабезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Посилаючись на Закон України «Про заставу», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач в уточненій позовній заяві звернути стягнення на предмет іпотеки не просить, а просить в рахунок погашення заборгованості вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави; зобов»язати відповідача передати позивачукомплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля: надати позивачу право від імені відповідача на зняття та постановку на облік - предмет застави в органах ДАІ України.

З наведеного вбачається, що ні вказаним Законом, ні умовами договору не передбачено обраний позивачем спосіб захисту інтересів обтяжувача .

Колегія суддів вважає, що у вказаний ним спосіб, позивач намагається судовим рішенням фактично виконати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15.01.2013 року, на яке він посилається, не надавши при цьому його копію ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції .

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, позивачем визнається факт існування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15.01.2013 року про звернення стягнення на предмет застави автомобіль VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що свідчить про те, що право позивача на судовий захист передбачене чинним законодавством та умовами договору реалізовано.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення постановленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -