Провадження № 2/554/354/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Чуванової А.М.

при секретарі Мороз Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї; треті особи: Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з уточненими позовними вимогами до відповідача, в якому просить суд припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: пров.Очеретянський,30 в м.Полтаві, поділити зазначений будинок, визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку як на самостійний обєкт права власності за запропонованим варіантом для другого співвласника (жовтим кольором в додатку №2 до висновку судового експерта від 06.10.2016 року за наслідком проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 25.11.1978 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу подружжям було набуто спірний житловий будинок, про що з відповідачем та продавцем було укладено договір купівлі-продажу від 23.04.2002 року. Після укладання зазначеного договору сторони набули права спільної сумісної власності на майно. Однак, відповідач ОСОБА_2 вважає себе одноосібним власником спірного будинку та заперечує, не визнає гарантоване законом право власності позивача. Згідно проведеної експертизи виділити у самостійний обєкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, яка виділяється другому співвласнику, технічно можливо; виділити у самостійний обєкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, яка виділяється першому співвласнику, технічно можливо після проведення відповідної її реконструкції. На підставі проведених розрахунків та аналітичних досліджень, експерт встановив, що ринкова вартість 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, станом на дату проведення дослідження, без ПДВ, складає 289250 гривень. Позивач просить поділити спірний будинок, виділивши їй 1/2 частину в натурі, як другому співвласнику, якому згідно висновку експертизи від 06.10.2016 року припадає частина житлового будинку літ. А-1, позначена у додатку №2 жовтим кольором, загальною площею приміщень 69,6 кв.м.

Крім того, судом прийнято до розгляду позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У позові ОСОБА_3 вказала, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто 290486,27 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року, та судові витрати в сумі 2904,86 гривень і витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до неї про визнання правочину удаваним відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили. Окрім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.06.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 93152 гривень за договором позики. Вказане рішення набрало законної сили. Тобто, на сьогоднішній день ОСОБА_3 є кредитором ОСОБА_2 по зведеному виконавчому провадженні №46564114 з виконання: виконавчого листа №2/554/110/2014, виданого 21.01.2015 року Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 290486,27 гривень; виконавчого листа №2/554/110/2014, виданого 03.02.2015 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2В боргу у розмірі 6904,86 гривень на користь ОСОБА_3; виконавчого листа №2/554/1137/2015, виданого 18.09.2015 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 93689,04 гривень. Кошти в сумі 94000 гривень були частково відшкодовані шляхом реалізації майна боржника. ОСОБА_2 всіляко перешкоджає державним виконавцям, унеможливлює виконання рішення суду. Боржнику належить на праві спільної сумісної власності з його дружиною ОСОБА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30. ОСОБА_3 неодноразово зверталася з клопотанням до державного виконавця Дуки О.С. з проханням звернутися з поданням до суду про встановлення частки боржника ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, а саме: у житловому будинку та земельній ділянці, розташованих за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30. До цього часу державний виконавець таких дій не здійснила. ОСОБА_3 19.02.2016 року оскаржила бездіяльність державного виконавця до суду. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 добровільно відмовляється від сплати їй коштів в сумі 400000 гривень, ОСОБА_3 просить виділити їй в натурі 1/2 частку будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, загальною площею 116,6 кв.м для звернення стягнення на неї.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити відповідно до уточнених позовних вимог. Уточнив, що позивач просить припинити спільну сумісну власність подружжя на спірний будинку. Вказав, що позов третьої особи не стосується 1/2 частки будинку відповідача, тому немає заперечень проти задоволення її вимог. Дозволів на переобладнання частини будинку по експертизі немає, але коли суд вирішить справу, тоді вони будуть звертатися за дозволами.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні фактично первісний позов визнав частково, в задоволенні позову третьої особи просив відмовити. Пояснив, що він є власником будинку що знаходиться за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, купив його в період шлюбу; в будинку живе він, його дружина ОСОБА_1Г, дочка та малолітня онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він згоден щоб будинок належав кожному по 1/2 частці, але не згоден робити переобладнання, він не звертався на сьогоднішній день і не буде звертатися для оформлення документів з реконструкції цієї частки по висновку експерта. Державні виконавці приходили, описали будинок, з заробітної плати відчисляли борг на користь ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог; не проти визнання права власності на 1/2 частку спірного дому, але проти виділу в натурі, оскільки будинок належить також дочці сторін, та погіршиться становище неповнолітньої дитини. Що стосується позовних вимог третьої особи, то вирішити її питання може лише виконавча служба, тому просила відмовити їй у задоволенні позову.

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вимоги третьої особи, відповідно викладених у заяві обставин, проти задоволення первісного позову не заперечував. Пояснив, що на даний час у провадженні суду є ще 2 справи щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 Дійсно державним виконавцем було арештовано будинок боржника, але іншого майна в будинку не було. Вважає, що дії державних виконавців недостатні для стягнення боргу, не звернуто стягнення на все майно, у відповідача є ще земельна ділянка, заробітну плату боржника виконавці не знайшли. Судом було задоволено вимоги по скарзі на бездіяльність державного виконавця, проте виконавча служба бездіяльна, тому вони з цього приводу звернулися в НАБУ. Просив виділити в натурі ОСОБА_3 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, а саме: варіант по експертизі, позначений у додатку зеленим кольором.

Представник Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ (на даний час: Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області) до суду не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Судом вирішено розгляд справи проводити у відсутність представника третьої особи.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради ОСОБА_8 в судовому засіданні при винесенні рішення суду просила не порушувати права дитини, забезпечити інтереси дитини.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 25.11.1978 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Березівською сільрадою Лубенського району Полтавської області (т.1 а.с.7).

Під час шлюбу подружжям було набуто житловий будинок за адресою: провулок Очеретянський,30 в м.Полтаві, про що з відповідачем та продавцем було укладено договір купівлі-продажу від 23.04.2002 року (т.1 а.с.8).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності є одним із видів права спільної власності. Разом з тим, право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за такими ознаками: 1) визначеністю часток, оскільки у спільній сумісній власності частка кожного із співвласників не визначена, тоді як у спільній частковій власності частки визначаються законом або домовленістю сторін; 2) підставами виникнення й припинення права спільної власності, тобто, на відміну від підстав виникнення спільної часткової власності, право спільної сумісної власності виникає лиш у випадках, передбачених законом чи договором.

Після укладання зазначеного договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку та його подальшої реєстрації в бюро технічної інвентаризації позивач та відповідач набули права спільної сумісної власності на майно.

Приписами ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом достовірно встановлено та на заперечується сторонами, що спірний житловий будинок придбаний під час шлюбу подружжя та відповідно до ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Саме тому, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині припинення права спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: провулок Очеретянський,30 в м.Полтаві та визнання, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: провулок Очеретянський,30 в м.Полтаві є рівними і складають по 1/2 частки за кожним.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам розяснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №106 від 06.10.2016 року (т.1 а.с.185-206) розподілити в натурі житловий будинок з відповідними надвірними будівлями за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, - на дві рівні частини технічно можливо. Відповідно до проведених розрахунків, на 1/2 частину, що пропонується виділити першому співвласнику, припадає: частина житлового будинку літ.А-1, позначена у додатку №2 зеленим кольором, загальною площею приміщень 73,5 кв.м; сарай літ.а2. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу першому співвласнику необхідно: улаштувати зовнішні сходи для входу до приміщень на першому поверсі; закласти дверний проріз на цокольному поверсі між приміщеннями гаража №1 та підвалу №ІІ; закласти дверні прорізи на першому поверсі між приміщеннями коридору №1-5 та кімнатою №1-8; коридором; улаштувати у приміщенні кімнати №1-7 перегородку з дверним отвором, розділивши указане приміщення на два: коридор площею 5,4 кв.м та кімнату площею 15,0 кв.м; улаштувати у приміщенні кімнати №1-8 перегородку з дверним отвором, розділивши указане приміщення на два: кухню площею 10,5 кв.м та санвузол площею 4,0 кв.м; улаштувати два дверних прорізи у перегородці між приміщеннями №1-7 та №1-8; устаткувати виділену частину самостійною системою водопостачання, опалення, електроосвітлення і газопостачання. За результатами проведеного дослідження експерт зробив висновок, що виділити у самостійний обєкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, яка виділяється другому співвласнику, технічно можливо; виділити у самостійний обєкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, яка виділяється першому співвласнику, технічно можливо після проведення відповідної її реконструкції. Ринкова вартість 1/2 частини житлового будинку з господарськми побудовами за адресою: м.Полтава, пров.Очеретянський,30, станом на дату проведення дослідження, без ПДВ, складає 289250 гривень.

Право спільної часткової власності за визначенням ч. 1 ст. 356 ЦК України це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України).

Виходячи із змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Отже, визначальним для виділу частки в домоволодінні, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. (така позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 03.04.2012р. у справі № 6-12цс13).

При запропонованому експертом варіанті поділу будинку першому співвласнику припадає: частина житлового будинку літ.А-1, позначена у додатку №2 зеленим кольором, загальною площею приміщень 73,5 кв.м; сарай літ.а2. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу першому співвласнику передбачається устаткування виділеної частини самостійною системою водопостачання, опалення, електроосвітлення і газопостачання, також улаштування перегородок з дверними отворами та інші втручання в конструкції будинку.

За таких обставин, здійснення перепланування можливе лише за умови дотримання вимог ст. 152 ЖК України, отримання відповідного дозволу, що дає право на виконання таких робіт.

Обовязок оформлення таких документів згідно ст. 34, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» покладено на Управління державної архітектурно - будівельної інспекції.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, перепланування це, зокрема, перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів.

Оскільки, висновком експертизи саме такі роботи визначені як умова поділу житлового будинку, що передбачають втручання в конструкції та інженерні системи загального користування, то такі роботи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Суд, сприяючи сторонам у здійсненні процесуальних прав у відповідності до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, роз'яснив право надання суду документів та висновків щодо реконструкції, проте сторона позивача зазначила, що дозволи вони будуть брати після винесення рішення суду, а відповідач взагалі заперечує проти виділу в натурі своєї частки і оформлення переобладнань згідно висновку експертизи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спірного житлового будинку в натурі.

Щодо позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 371 ЦПК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

За правилами даної норми права кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

У пункті 17 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права приватної власності та інших речових прав" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60,74 Сімейного кодексу України).

Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно зі ст. 73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Слід звернути увагу на те, що оскільки частка учасника у праві спільної сумісної власності заздалегідь не визначена, необхідною умовою реалізації права кредитора на звернення стягнення на частку є попереднє визначення судом даної частки. Лише після того, як частка була визначена в арифметичному вигляді, кредитор одержує право вимагати виділу майна, що припадає на цю частку, в натурі з метою звернення стягнення на нього.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто 290486,27 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року, та судові витрати в сумі 2904,86 гривень і витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до неї про визнання правочину удаваним відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили (т.1 а.с. 84-85; а.с.86-87, а.с.88-89). Окрім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.06.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 93152 гривень за договором позики. Вказане рішення набрало законної сили (т.1 а.с.90-91).

За змістом положень ст.ст. 366, 371 ЦК України позов кредитора про виділ частки для звернення стягнення на неї може бути задоволений у разі дотримання наступних умов: 1) відсутність іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення; 2) частка може бути виділена із спільного майна в натурі без повної втрати і зміни її цільового призначення; 3) відсутність заперечення інших співвласників проти виділу частки в натурі.

Обовязок доказування наявності зазначених умов покладається саме на особу, яка предявила відповідний позов.

Таким чином, кредитор наділений правом пред'явити позов про звернення стягнення лише у разі недостатності у співвласника-боржника іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення.

Позивач ОСОБА_3МИ. надала до суду постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2015 року (т.1 а.с.95) та від 23.09.2015 року (т.1 а.с.96).

Також, ОСОБА_3 надала до суду ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26.05.2016 року про залишення без змін ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 30.03.2016 року, якою визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_9 в частині не витребування відомостей щодо наявності у боржника ОСОБА_2 належного майна; зобовязано державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_9 витребувати інформацію щодо укладення договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, та отримання боржником доходів за договором оренди.

Згідно листа-повідомлення від 05.12.2016 року (т.2 а.с.26-30) Шевченківський ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області по зведеному виконавчому провадженні №46564114 провело низку виконавчих дій і надалі всі дії проводитимуться відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Оцінюючи письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведений факт відсутності станом на день предявлення 23.02.2016 року позову у співвласника-боржника ОСОБА_2 іншого, крім спірного будинку, майна, на яке могло б бути звернено стягнення.

Крім того, співвласник ОСОБА_2 фактично заперечує проти виділу частки в натурі.

Суд, також зазначає, що частиною 2 статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм матеріального права, згідно з якими позов кредитора про виділ частки для звернення стягнення на неї може бути задоволений у разі дотримання вищезазначених умов, а також з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, недоведеності позивачем відсутності у співвласника-боржника ОСОБА_2 іншого, крім спірного будинку, майна, на яке могло б бути звернено стягнення; заперечення співвласника ОСОБА_2 проти виділу частки в натурі; враховуючи, що задоволення позову істотно зменшить житлові права та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.19), проживаючої та зареєстрованої в спірному будинку (т.2 а.с.20-22), те, що судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ спірного будинку подружжя в натурі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виділ ОСОБА_3 частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів.

Отже, не надавши належних доказів, ОСОБА_3 не довела свого позову, що є її обовязком відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а тому суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 974,40 гривень

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.371,355,368,372 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: провулок Очеретянський,30 в м.Полтаві.

Визнати, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: провулок Очеретянський,30 в м.Полтаві є рівними і складають по 1/2 частки за кожним.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 974,40 гривень.

В задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, треті особи: Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради,-- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова