Справа № 161/7895/17 Провадження № 22-ц/773/1339/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 55 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Киці С. І.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кушнірука А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробіної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» (скорочено ТзОВ ВМП «Електросервіс») про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Позов обгрунтовує тим, що в період з 01.04.2014 року по 01.08.2016 року він працював на посаді керуючого магазином ТзОВ ВМП «Електросервіс». Наказом № 26-к від 28.09.2016 року його було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01.08.2016 року, зобов'язано головного бухгалтера виплатити йому компенсацію за 46 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.04.2014 року по 01.08.2017 року. В порушення вимог діючого законодавства відповідач не виплатив йому заробітну плату за червень, липень 2016 року та відпускні на загальну суму 10023,93 грн. Заборгованість по заробітній платі від відповідача він отримав лише 21.03.2017 року, що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вказує, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, що відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України він має право на стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.08.2016 року по 20.03.2017 року, тобто за 164 робочих дня, що у грошовому виразі становить 30761,48 грн. Крім того, вважає, що має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1142,99 грн. і просить суд стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 31904,47 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ ВМП «Електросервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 22695 грн. 97 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 982 грн. 35 коп., а всього 23678 (двадцять три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 32 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ТзОВ ВМП «Електросервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.06.2016 року по 17.10.2016 року закрити провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача Кушнірук А. В. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін та їх представників, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належні при звільненні до виплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 10023,93 грн. відповідач перерахував позивачу на картку в ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.03.2017 року, тоді як звільнення відбулося 28 вересня 2016 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 30.09.2016 року по 20.03.2017 року, тобто за 121 робочий день.

Такий висновок суду не ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального права.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах в період з 01.04.2014 року по 01.08.2016 року. Позивач працював на посаді керуючого магазином ТзОВ ВМП «Електросервіс» (а.с. 15, 32).

Наказом ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» № 26-к від 28.09.2016 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01.08.2016 року (а.с. 14).

В день звільнення позивач не працював і вказана обставина не заперечується сторонами. ОСОБА_3 надсилалось повідомлення про звільнення та про те, що йому необхідно з'явитись на підприємство для отримання трудової книжки та розрахунку із заробітної плати (а.с. 57). 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було надіслано поштою з описом вкладення в цінний лист трудову книжку, яка була ним отримана 13 жовтня 2016 року (а.с. 58).

Судом першої інстанції встановлено, що належні до виплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 10023,93 грн. відповідач перерахував позивачу на картку в ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.03.2017 року (а.с. 19).

Належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 звертався до відповідача про виплату заробітної плати до моменту надіслання відповідачу заяви від 04.03.2017 року про виплату заробітної плати на банківський рахунок, яка була надіслана з описом вкладення в цінний лист 07.03.2017 року (а.с. 21), матеріали справи не містять. Представник відповідача підтвердив, що заяву від 4 березня 2016 року підприємством отримано з урахуванням вихідних днів 10 березня 2016 року.

Заяву від 02.02.2017 року суд апеляційної інстанції не приймає в якості доказу звернення до роботодавця про виплату заробітної плати, оскільки до заяви додано лише копію фіскального чеку від 03.02.2017 року, що є підтвердження оплати послуг Укрпошти і з нього не вбачається, що саме надсилалось рекомендованим листом у зв'язку з відсутністю опису вкладення (а.с. 20). При цьому відповідачем заперечується факт отримання даної заяви підприємством.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Таким чином відповідно до норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки підлягає стягненню з часу пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок і по день проведення фактичного розрахунку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 10.03.2017 року (з наступного дня 11 березня) по 21.03.2017 року, тобто за 6 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача становить 187,57 грн., а отже середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1125,42 грн. (187,57 грн. х 6 днів) без обов'язкових відрахувань.

Судом першої інстанції застосовано Закон України «Про оплату праці», відповідно до ст. 34 якого компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, а також Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затверджений постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159, відповідно до п. 4 якого сума компенсації визначається як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівнику зарплати за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Оскільки суд апеляційної інстанції проводить стягнення за шість робочих днів, то в даному випадку відсутні підстави для стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, так як відсутній розрахунковий період - місяць, за який береться індекс споживчих цін (індекс інфляції).

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення середнього заробітку з 30 вересня 2016 року та компенсації втрати частини заробітної плати, а тому рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального права підлягає зміні з задоволенням позовних вимог частково з урахуванням, що заяву про проведення розрахунку відповідачем отримано лише 10 березня 2017 року, а в день звільнення позивач не працював та на роботі не з'являвся.

В частині стягнення судових витрат рішення суду слід залишити без змін, враховуючи, що сума стягнутого в дохід держави судового збору залишається незмінною.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року в даній справі змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні в сумі 1125,42 грн. (одна тисяча сто двадцять п'ять гривень 42 копійки) за період з 10 березня 2017 року по 21 березня 2017 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді