22-ц/775/588/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Доценко С.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в період навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 30 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на ст.199 СК України, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільного повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання в Маріупольському електромеханічному технікуму в розмірі 500 гривень щомісячно до закінчення ОСОБА_3 навчання, так як син навчається на денному відділенні, власного доходу не має, вона самотужки не може забезпечити його потреби на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування,придбання підручників, тощо.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої сина в період навчання задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в період його навчання в Маріупольському електромеханічному технікуму в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 05 травня 2017 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Володарського районного суду Донецької області від 30 червня 2017 року та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Вважає, що суд не зважив на приписи ст.ст. 198, 199 СК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно яких сам факт продовження навчання дитиною після досягнення повноліття не є підставою для стягнення на її користь аліментів та обовязковою умовою виникнення обовязку утримання дитини. У свою чергу суд не зясував, чи отримує ОСОБА_3 стипендію та її розмір; чи дійсно він проживає у гуртожитку та яку вартість сплачує за проживання; не встановлено розмір доходів позивачки та її можливість утримувати ОСОБА_3; судом не взято до уваги, що у відповідача на утриманні четверо неповнолітніх дітей. Зазначає, судове рішення винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки ухвалено під час попереднього судового засідання. Зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, так як замість належного позивача ОСОБА_4, позивачем зазначена ОСОБА_2 Суду не надано документів про обмеження дієздатності ОСОБА_3 та неможливості його самостійно звертатися до суду за захистом своїх прав. Крім того,вважає, що ОСОБА_2 не має права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, так як син ОСОБА_3 проживає в місті Маріуполі в гуртожитку, тобто не разом з матірю ОСОБА_2, яка проживає в іншій місцевості.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності третіх осіб ОСОБА_5,ОСОБА_6,які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від третьої особи ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за її відсутність. ( а.с.68)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представників відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які просили судове рішення скасувати та відмовити у задоволені позову,заперечення позивачки та третьої особи ОСОБА_3,які просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач, як батько дитини, яка продовжує навчання повинен надавати їй матеріальну допомогу.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалено у справі судове рішення таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього ОСОБА_4, 1999року народження, який навчається на 1 курсі денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму,термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року.

Згідно копії паспорту ОСОБА_4 постійне місце проживання його зареєстроване за адресою смт. Володарське (нині Нікольське) Донецької області (а.с.11)

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки на даний час доходів не має, крім того сплачує аліменти на утримання ще чотирьох неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України , а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином.

З огляду на викладене, однією із обов'язкових умов, за яких можливе покладення на батьків обов'язку по утриманню повнолітньої дитини, є їх спроможність надавати таку допомогу.

Згідно матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є батьком пятьох дітей- повнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,(а.с. 27),ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_4( а.с. 28),ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5( а.с.29),ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6( а.с. 31), на утримання яких він сплачує аліменти за судовими рішеннями.( а.с. 72-76)

Згідно довідки про подану декларацію про майновий стан і доходи Мангуській обєднаній державній податковій інспекції від 10.01.2017 року дохід у ОСОБА_3 за 2016 рік - відсутній. ( а.с. 30)

Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо можливості надання відповідачем матеріальної допомоги не звернуто на це уваги та не надано оцінки тим обставинам, що на утриманні відповідача знаходяться ще четверо неповнолітніх дітей.

Оскільки судом взагалі не зясовувалось питання про матеріальне становище сторін, висновок суду про можливість відповідача надавати допомогу повнолітньому сину є передчасним.

Згідно ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таке право є абсолютним, виражає демократичні засади суспільства, спрямоване на всебічний захист прав людини та громадянина.

Отже, за змістом даних норм закону, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо предмету спора.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків з ким вона проживає. За змістом зазначених статей ОСОБА_2 мала право звернутися з позовом.

Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього сина, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з огляду на те, що останій є дієздатним, аліменти мали бути стягнуті на нього, а не інших осіб, користь, і тоді, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в його інтересах.

Право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Ці положення закону при вирішенні спору не враховані, аліменти стягнуті на користь матері повнолітнього ОСОБА_12, який не брав участі у розгляді справи як позивач.

На порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, якою передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд не попередив сторін про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, враховуючи характер спірних правовідносин і норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, - суд не обговорив питання про необхідність залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості співвідповідача, або як третю особу, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з належним оформленням цієї процесуальної дії відповідно до вимог ст. 32, ст. 34 ЦПК України, а апеляційний суд позбавлений можливості в силу повноважень, наданих йому законом, цей недолік суду першої інстанції усунути.

З оглядом на викладене,враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення в межах заявлених вимог у суді 1 інстанції та позбавлений права залучати до участі у справі інших осіб, приймаючи до уваги,що судом порушені норми матеріального та процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволені позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України та ч. 3 статті 5 Закону України « Про судовий збір» судові витрати покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 30 червня 2017 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в період навчання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_13

ОСОБА_14