пр. № 4-с/759/38/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

з участю: представника заінтересованої особи Маціборук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 р. скаржник звернулася до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати постанову від 28.09.2015, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві Борисюком Р.А. про відкриття виконавчого провадження №48861245 недійсною за Законом, тобто нікчемною, оскільки вона винесена з порушенням імперативної норми Закону (ч. 6 ст. 28 Закону): на не передбаченій підставі за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону та з порушенням встановленого строку; визнати виконавче провадження за №48861245 відкрите постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору на підставі виконавчого документу яким є постанова від 24.08.2015 ВП №48315189, таким, що підлягає закінченню у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнати постанову державного виконавця від 09.09.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48861245 такою, що постановлена з порушенням вимог закону (за межами строку, встановленому Законом для відповідного виду стягнення) і підлягає скасуванню, посилаючись на ті підстави, що державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №48861245 по виконанню виконавчого листа. 09.09.2016 постановою про арешт майна боржника накладено арешт на все рухоме та нерухоме його майно. Вважає, що бездіяльність державного виконавця полягає у тому, що ним виконавчі дії проводилися поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник скаржника та скаржник не з'явилися, надіславши до суду заяву про слухання справи у відсутності скаржника, вимоги скарги підтримкє у повному обсязі.

Заінтересована особа у судовому засіданні проти скарги заперечував, пояснивши, що скарга є безпідставною, оскільки скаржник довільно трактує норми законодавства, а закінчення встановленого ст. 30 Закону України «Про виконавче првадження» шестимісячного строку здійснення виконавчого провадження є підставою згідно ст. 49 вказаного Закону для закінчення виконавчого провадження в разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Вислухавши представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

31.07.2015 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №949 виданого 07.07.2015 за ВП №48315189 та 12.08.2015 оголошено про розшук майна боржника (а.с. 7, 9).

12.08.2015 постановою державного викнавця зупинено виконавче провадження (а.с. 10).

28.09.2015 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження за ВП №48861245 (а.с. 14).

У порядку примусового виконання рішення суду, 08.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 15).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, а ч. 2 ст. 384 цього Кодексу передбачено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом; державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 383, 84 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст. 49 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Аналіз зазначених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що закінчення встановленого ст. 30 зазначеного Закону строку здійснення виконавчого провадження, не є підставою для закінчення виконавчого провадження по стягненню грошових коштів відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 зазначеного Закону, тому всі вказані скаржником дії державного виконавця по виконанню виконавчого документа ніяким чином не свідчать про їх незаконність, як і відсутня вказана скаржником бездіяльність державного виконавця.

Недотримання строків по виконанню виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження можуть бути підставою для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність виконавця.

Стаття 49 ЗУ «Про виконавче провадження» дає вичерпний перелік умов, відповідно до яких може бути закінчене виконавче провадження. У матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувача про фактичне виконання боржником своїх зобов'язань. Отже, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження та зняття майна з арешту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях відділу державної виконавчої служби Святошнського районного управління юстиції у м. Києві в особі державного виконавця Борисюка Р.А. в межах виконавчого провадження відсутні докази, якіб могли вказувати на бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошнського РУЮ у м. Києві діяв з додержанням вимог ст. ст. 17, 18, 19, 25, 30, 31, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 57-65, 179, 209, 212-215, 218, 293, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 17, 18, 19, 25, 30, 31, 33, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження»,

ВИРІШИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: