Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

23 листопада 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в Сарненський районний суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2010 року, в розмірі 20768,72 грн., а також судовий збір за подання позову, в розмірі 1218 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні вказаного позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/49/2017 Головуючий у 1 інстанції : Ведяніна Т.О. Доповідач : Григоренко М.П.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором у ОСОБА_1А,. станом на 30.09.2015 року, утворилася заборгованість в розмірі 20768,72 грн.

Факт укладення договору, наявність заборгованості, неналежне виконання позичальником своїх зобовязань визнаний представниками сторін, тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобовязується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. З виписки по картрахунку вбачається встановлення кредитного ліміту. Користування кредитним лімітом свідчить про згоду відповідача про його встановлення та відсутність будь-яких заперечень з цього приводу.

Відповідач поставив підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватися і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,0% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. 01.09.2014 року відповідно до Наказу Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80%, 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно Наказу №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року.

Сторонами кредитного договору було досягнуто згоди щодо права Банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку.

Позивач виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Після зміни процентної ставки відповідач з відповідною заявою до банку не звернувся, про припинення кредитування не просив та всю виниклу заборгованість перед банком не погасив, отже відповідач прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

Також зазначає, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначена в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості.

Крім того, сторони при укладенні кредитного договору передбачили відповідальність позичальника за порушення зобовязань по договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Вважає, що суд першої інстанції, через неналежне дослідження умов кредитного договору, помилково відмовив у задоволенні позову.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк, судові витрати покласти на відповідача.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні 02 грудня 2010 року кредитного договору сторонами цього договору не було досягнуто домовленості стосовно усіх суттєвих умов договору у формі, передбаченій законом, а анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та його підпис і не містить жодної інформації щодо того яку послугу має надавати банк за даним договором та розмір кредитного ліміту.

Будь-яких доказів про видачу відповідачу платіжної картки «Кредитка» та отримання останнім по ній кредитну, в розмірі 11 000 грн., позивач не надав.

Всупереч Закону України від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», з боку ПАТ КБ „ПриватБанк мало місце неодноразове збільшення відсоткової ставки по кредиту в односторонньому порядку.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 678 грн. 25 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 965 грн. 18 коп. штрафу (процентна складова).

Вказані нарахування є різновидами цивільно-правової відповідальності за невиконання зобовязання, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення

Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було прийнято до уваги ту обставину, що Сарненським районним судом, в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, було встановлено, що той, перебуваючи на посаді провідного менеджера Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснив перерахування грошових коштів із кредитної картки ОСОБА_1, в розмірі 5500 грн., на інший рахунок, без відома останнього і фактично незаконно заволодів цими грошовими коштами.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що 02 грудня 2010 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач висловив свою згоду із тим, що ця заява, разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Також, підписуючи вищевказану анкету-заяву, відповідач підтвердив те, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому надані у письмовому вигляді, і що він згодний із ними.

Крім того, відповідач взяв на себе зобовязання регулярно ознайомлюватись із змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Укладений 02 грудня 2010 року відповідачем із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на даний час є чинним, вимог про визнання цього договору з тих чи інших підстав, а також про внесення до нього змін чи його розірвання, ОСОБА_1 у встановленому порядку не заявляв, а тому, на розсуд колегії суддів, будь-яких законних підстав для незастосування положень цього договору немає, оскільки, відповідно до статей 627, 628, 629, 630 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Твердження сторони відповідача про те, що з боку Банку мало місце безпідставне збільшення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, які суд першої інстанції помилково поклав в основу оскаржуваного рішення, на увагу не заслуговують, так як сторонами кредитного договору було досягнуто згоди щодо права Банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, в порядку визначеному п.1.1.3.2.3 Умов.

Позивач виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Після зміни процентної ставки відповідач з відповідною заявою до банк про припинення кредитування не звернувся, наявну заборгованість перед банком не погасив, отже відповідач прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

Крім того, підвищення процентної ставки відбувалось лише за витратами з певної дати, а тому позивач мав можливість на власний розсуд вирішувати, чи отримувати йому нові кредитні кошти, за зміненою Банком процентною ставкою, чи погасити наявну заборгованість по кредиту, із сплатою відсотків за користування кредитом за попередньою ставкою та більше не користуватись послугами позивача.

Так само, не заслуговують на увагу і посилання відповідача на те, що Банк намагається покласти на нього подвійну відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязання.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена відповідальність позичальника за порушення зобовязань по договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Та обставина, що інша особа, яка була працівником Банку, скористалась кредитною карткою відповідача та привласнила певну суму грошових коштів, на розсуд колегії суддів, не звільняє ОСОБА_1 від виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що останній сам передав кредитну картку та повідомив ОСОБА_5 про відповідні захисні паролі, легковажно покладаючись на добросовісність останнього.

В даному випадку відповідач не позбавлений можливості предявити самостійний позов з даного приводу безпосередньо до особи, яка завдала йому шкоду своїми шахрайськими діями.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом 30 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 грудня 2010 року становить 20 768 гривень 72 копійки і складається : 10 657 грн.55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7 967 грн.74 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 678 грн. 25 коп. нарахованої комісії та 1465 грн. 18 коп. штраф.

Зазначений розрахунок є повним, чітким та зрозумілим. Містить відомості про розмір заборгованості за кредитом, відсоткам, комісії. В ньому також наявна інформація про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів.

Будь-яких доказів щодо того, що ПАТ КБ „ПриватБанк нараховував плату за користування кредитними коштами та штрафні санкції не у відповідності до укладеного договору, відповідач не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2010 року, загальний розмір якої станом на 30 вересня 2015 року становить 20 768 гривень 72 копійки і складається з : 10 657 грн.55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7 967 грн. 74 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 678 грн. 25 коп. нарахованої комісії та 1465 грн. 18 коп. штраф.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 2557 грн. 80 коп., в рахунок відшкодування судових витрат, повязаних із сплатою судового збору за поданням позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_6