Справа № 136/1400/16-ц Провадження № 22-ц/772/267/2017Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 54 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Рибчинського В. П.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Липовецької центральної районної бібліотеки, Відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, неодноразово змінюючи та уточнюючи позовні вимоги, просила:

- визнати незаконним наказ начальника відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області від 14.04.2016 року за № 24-ОД "Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ" та від 26.05.2016 року за № 32-ОД "Про внесення змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ";

- визнати незаконним наказ директора Липовецької ЦРБ від 01.08.2016 за №18-ОС "Про припинення трудового договору з ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП)";

- визнати звільнення з роботи ОСОБА_2 від 01.08.2016 року проявом непрямої дискримінації з боку Липовецької центральної районної бібліотеки та відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області за ознаками обмеження прав працівника залежно від політичних та інших переконань, не пов'язаних з характером роботи або умовами її виконання;

- поновити ОСОБА_2 на посаді бібліографа І категорії Липовецької ЦРБ;

- стягнути з Липовецької центральної районної бібліотеки на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 255, 30 грн.;

- стягнути з Липовецької центральної районної бібліотеки на користь ОСОБА_2 відшкодування за завдану моральну шкоду при незаконному звільненні з роботи та порушення прав людини і основоположних свобод в сумі 3 000 гривень;

- стягнути з відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_2 відшкодування за завдану моральну шкоду при організації незаконного звільнення з роботи та порушення прав людини і основоположних свобод в сумі 5 000 гривень.

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивувала тим, що вона починаючи з 1973 року працює бібліотекаром, в тому числі з 1978 року на різних посадах в Липовецькій ЦРБ: старший бібліотекар методично-бібліографічного відділу, бібліограф ІІ категорії, а з 01.06.1993 року бібліограф І категорії. 01.08.2016 року наказом директора Липовецької центральної районної бібліотеки (далі - Липовецька ЦРБ) її було звільнено з посади бібліографа І категорії у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП). Своє звільнення позивач пов'язує з проявом непрямої дискримінації зі сторони Липовецької ЦРБ та Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області за ознаками обмеження прав працівника залежно від політичних та інших переконань, не пов'язаних з характером роботи або умовами її виконання. В обґрунтування своїх доводів позивач стверджує, що в 2013-2014 роках під час "революції гідності" начальник Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області ОСОБА_6, будучи депутатом від партії "Регіонів", направляв підлеглих йому працівників у місто Київ на "Айтимайдан", що отримало осуд від людей, в тому числі від позивача, яка разом з іншими працівниками неодноразово зверталася до правоохоронних органів, органів влади та громадських організацій, інформуючи їх про ганебну поведінку державного службовця. Наслідки критики дій ОСОБА_6 не забарилися і вже в жовтні 2014 року позивача, а також інших працівників, які підписували відповідні звернення до правоохоронних органів, було попереджено про наступне звільнення, проте згодом вказаний наказ був скасований через порушення численних норм законодавства. За проявлену громадську позицію, яку позивач відстоювала впродовж 2014-2016 років, посадові особи відповідача принижували її, а також утискали її свободу слова.

В квітні 2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області видав наказ за № 24-ОД "Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ" (далі - Наказ № 24-ОД), яким доручив директору Липовецької ЦРБ провести упорядкування структури та розробити штатний розпис підпорядкованого закладу, який зобов'язав надати на розгляд сесії Липовецької районної ради.

25.05.2016 року рішенням 6 сесії 7 скликання Липовецької районної ради Вінницької області № 82 "Про внесення змін до рішення 5 сесії районної ради 6 скликання від 25.02.2011 року № 62 "Про затвердження Статуту Липовецької ЦРБ", пункт 2.5 розділу 2 "Юридичний статус" було викладено в новій редакції, яким внесені зміни до структури установи.

У зв'язку з цим, 26.05.2016 року начальник Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області видав наказ за № 32-ОД "Про внесення змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ" (далі - Наказ № 32-ОД), яким привів структуру та штатний розпис Липовецької ЦРБ у відповідність до Статуту, а саме змінив штатний розпис та зобов'язав директора Липовецької ЦРБ підготувати та подати на затвердження штатний розпис Липовецької ЦРБ станом на 26.05.2016 року.

Позивач вважає, що Липовецька ЦРБ як окрема юридична особа вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, а тому втручання у вирішення вказаних питань начальника Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області є протиправним. У зв'язку з цим, позивач вважає незаконними накази начальника Відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області за №№ 24-ОД, 32-ОД.

Також, позивач вважає, що при її звільненні не було враховано, що вона має переважне право на залишення на роботі, так як має більш високу кваліфікацію праці та стаж роботи ніж залишені працівники, в порушення вимог статті 492 КЗпП, їй не запропонували іншу роботу. В результаті звільнення з роботи вона втратила стабільний заробіток, соціальні зв'язки з друзями по роботі та знайомими читачами, у зв'язку з чим змушена на тлі безробіття в районі шукати нову роботу, що завдало їй душевних страждань.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2- відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. Представник відповідачів ОСОБА_4 заперечив проти апеляційної скарги, зазначив що звільнення проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, інша робота позивачеві не пропонувалася, так як не було вакантних посад, а переважене право не було враховано, оскільки така посада яку вона займала ліквідована. Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про день та час розгляду повідомлена належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що скорочення посади відповідача було обумовлене оптимізацією штатної чисельності працівників Липовецької ЦРБ, що було проведено на виконання доручення голови Вінницької обласної державної адміністрації. Рішення щодо оптимізації штату Липовецької ЦРБ було прийнято органом управління в межах його компетенції і скорочення штату фактично відбулося відповідно до прийнятого рішення. Питання фінансово - економічної доцільності змін у складі за посадами відноситься до виключної компетенції органу управління, тому підстав для скасування наказу начальника відділу культури і туризму Липовецької РДА від 14 квітня 2016 року № 24-ОД та наказу від 26 травня 2016 року № 32-ОД, немає. Також суд вважав, що відповідачем дотримано вимоги законодавства про працю щодо процедури звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників, тому підстав для задоволення позову немає. При цьому суд зазначив, що посада бібліографа І категорії Липовецької ЦРБ, яку обіймала позивач, була єдиною в установі, а тому будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, оскільки переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади. У процесі працевлаштування осіб, що підлягають звільненню у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, переведення працівників, які підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги залишення на роботі, встановлені статтею 42 КЗпП України. Переважне право на залишенні на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

По справі встановлено наступне:

Липовецька ЦРБ є юридичною особою, яка є спільною комунальною власністю територіальних громад району, що утримується за рахунок коштів, які відповідно до Бюджетного кодексу України виділяються з районного бюджету на галузь культури та враховуються під час визначення обсягів бюджетних трансфертів між державним та місцевими бюджетами, іншими надходженнями: пункт 1.1, 2.2, 2.4 Статуту Липовецької ЦРБ (а.с. 124-131, т.1).

Органом управління Липовецької ЦРБ є Липовецька районна рада, яка затверджує її Статут, здійснює контроль за додержанням вимог Статуту тощо (пункт 1.2, 6.1 Статуту Липовецької ЦРБ).

Керівництво та контроль за діяльністю Липовецької ЦРБ здійснює відділ культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області, який затверджує її структуру, штатний розпис та кошторис (пункт 6.3 Статуту Липовецької ЦРБ).

На виконання доручення голови Вінницької обласної державної адміністрації № 01.01-11/1359 від 26 лютого 2016 року «Щодо оптимізації штатної чисельності, мережі та контингентів бюджетних установ та закладів у 2016 році» (т. 1, а.с.134-136), плану заходів відділу культури і туризму Липовецької РДА на 2016 рік щодо упорядкування (оптимізації) мережі бюджетних установ галузі культури, затвердженого головою Липовецької райдержадміністрації (т. 1, а.с.138-140), заплановано скорочення штатної чисельності працівників Липовецької ЦРБ та ліквідація відділу використання та збереження єдиного бібліотечного фонду.

14 квітні 2016 року начальник відділу культури і туризму Липовецької РДА видав наказ № 24-ОД «Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ», яким доручив директору Липовецької ЦРБ провести упорядкування структури та розробити штатний розпис підпорядкованого закладу, який зобов'язав надати на розгляд сесії Липовецької районної ради (т. 1, а.с.142).

Рішенням 6 сесії 7 скликання Липовецької районної ради Вінницької області від 25 травня 2016 року № 82 «Про внесення змін до рішення 5 сесії районної ради 6 скликання від 25 лютого 2011 року № 62 «Про затвердження Статуту Липовецької ЦРБ», пункт 2.5 розділу 2 «Юридичний статус» було викладено в новій редакції, яким внесені зміни до структури установи (т. 1, а.с.132).

26 травня 2016 року начальник відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області видав наказ за № 32-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ», яким привів структуру та штатний розпис Липовецької ЦРБ у відповідність до Статуту, шляхом внесення змін до штатного розпису та зобов'язав директора Липовецької ЦРБ підготувати та подати на затвердження штатний розпис Липовецької ЦРБ станом на 26 травня 2016 року. Відповідно до затверджених змін у штатному розписі Липовецької ЦРБ, зі штату установи було виведено 12 посад, в тому числі і посаду позивача та введено нові посади в кількості 7(т. 1, а.с.143-144).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що скорочення в установі було обумовлене оптимізацією штатної чисельності працівників Липовецької ЦРБ, яка була проведена на виконання доручення голови Вінницької обласної державної адміністрації; рішення щодо оптимізації штату Липовецької ЦРБ було прийнято органом управління в межах його компетенції і скорочення штату фактично відбулося відповідно до прийнятого рішення; питання фінансово-економічної доцільності змін у складі за посадами відноситься до виключної компетенції органу управління, а відтак дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для скасування наказу начальника відділу культури і туризму Липовецької РДА від 14 квітня 2016 року № 24-ОД «Про упорядкування структури та штатного розпису Липовецької ЦРБ» та наказу від 26 травня 2016 року № 32-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Липовецької ЦРБ», немає, а відтак і немає підстав для стягнення з відділу культури і туризму Липовецької РДА моральної шкоди на користь позивача.

Не здобуто доказів і того, що наказ про звільнення з роботи ОСОБА_2 був проявом непрямої дискримінації з боку Липовецької ЦРБ та відділу культури і туризму Липовецької РДА, це є лише власним враженням позивача.

Разом з тим, у порушення правових норм та положень ст. 214 ЦПК України без врахування роз'яснень, викладених у п. п. 8, 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд не встановив усі обставини, що мають значення у справі, їх юридичну природу та не дав оцінки всім доказам у справі, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

ОСОБА_2 з 1978 року працювала на різних посадах в Липовецькій ЦРБ: старший бібліотекар методично-бібліографічного відділу, бібліограф ІІ категорії, а з 01.06.1993 року на посаді бібліографа І категорії (а.с.9, т.1).

Наказом директора Липовецької ЦРБ відділу культури і туризму Липовецької РДА від 31.05.2016 року № 10-ОД працівників, в тому числі і позивача було попереджено про наступне звільнення в зв'язку із скороченням чисельності штату працівників (а.с.145-146, т.1)

30.06.2016 року директор Липовецької ЦРБ внесла подання до профспілкового комітету про погодження звільнення ОСОБА_2 (а.с.151, т.1), в якому зазначила, що переведення на іншу роботу є неможливим і переважного права на залишення на роботі працівник не має.

01.07.2016 року на засіданні профспілкового комітету бібліотечних працівників Липовецької ЦРБ було погоджено звільнення ОСОБА_2 (витяг з протоколу № 3 на а.с. 153, т.1).

Наказом директора Липовецької ЦРБ від 01 серпня 2016 року № 18 - ОС ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 154).

В усіх випадках, звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідачем не було дотримано вимог законодавства щодо переважного права залишення на роботі, не запропоновано їй іншу роботу відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Як уже зазначалось, наказом начальника відділу культури Липовецької РДА від 26 травня 2016 року № 32-ОД внесені зміни до штатного розпису центральної районної бібліотеки.

Відповідно до цього наказу, виведено зі штатного розпису такі посади: завідувач методично-бібліографічним відділом; завідувач відділом комплектування і обробки літератури; бібліотекар II категорії по юнацтву; бібліотекар I категорії читального залу; бібліотекар I категорії інтернет-центру; завідувач дитячою районною бібліотекою; бібліотекар I категорії дитячої районної бібліотеки; бібліотекар I категорії дитячої районної бібліотеки; бібліограф I категорії; бібліотекар I категорії сектору збереження та використання книжкового фонду; бібліотекар I категорії комплектування і обробки літератури; редактор. Натомість введено до штатного розпису наступні посади: методист I категорії; бібліотекар II з обслуговування юнацтва; бібліотекар I категорії читальної зали та інтернет-центру; завідувач районною бібліотекою для дітей; бібліотекар I категорії молодшого абонементу; бібліотекар I категорії читальної зали (т.1, а.с.143-144).

Наказом директора Липовецької ЦРБ від 31 травня 2016 року № 10-ОД попереджені про наступне вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівники, які займали посади виведені зі штатного розпису (т. 1, а.с. 145-146). Із зазначеного наказу та матеріалів справи слідує, що інша робота позивачці взагалі не пропонувалася, це ж підтвердив і представник відповідачів в судовому засіданні апеляційного суду.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, суд першої інстанції неналежно встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив, чи були на той час наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивачки, чи було їх запропоновано позивачці, що є обов'язком роботодавця відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України.

Як слідує із штатного розпису на 26 травня 2016 року (а.с.147 - 149, т.1), до штату було введено такі посади: методист I категорії; бібліотекар II з обслуговування юнацтва; бібліотекар I категорії читальної зали та інтернет-центру; завідувач районною бібліотекою для дітей; бібліотекар I категорії молодшого абонементу; бібліотекар I категорії читальної зали.

З тарифікації на бібліотечних та технічних працівників Липовецької ЦРБ станом на 1 серпня 2016 року (а.с.72, т.2) вбачається, що з одинадцяти осіб, які були попереджені про скорочення (а.с.145-146, т.1), вісім осіб були призначені на новостворені посади: в тому числі із середньою спеціальною освітою на посади: методиста I категорії - ОСОБА_7, бібліотекара I категорії комплектування і обробки документів - ОСОБА_8, бібліотекара ІІ категорії з обслуговування юнацтва - ОСОБА_9, бібліотекара І категорії читального залу - ОСОБА_10, бібліотекара І категорії читальної зали та інтернет центру - ОСОБА_11 ; а також з повною вищою фаховою освітою: на посаду завідувача районною бібліотекою для дітей - ОСОБА_12, на посаду бібліотекара І категорії читальної зали - ОСОБА_13, з базовою вищою освітою на посаду бібліотекара І категорії молодшого абонементу - ОСОБА_14, (т. 2, а.с. 72). У всіх зазначених працівників різний стаж роботи.

Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади, тобто виходив із того, що посада яку займала позивач, була єдиною в установі, будь-яка перевага не могла бути реалізована.

Право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Внесення змін в штатний розклад на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе право зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

За таких обставин, суду належало перевірити, чи могла бути запропонована позивачці інша посада введена у штатний розпис та чи відповідала вона її освітньому рівню та кваліфікації, а також чи мала вона переважне право на залишення на роботі.

З копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що вона з 1978 року працювала на різних посадах в Липовецькій ЦРБ: старший бібліотекар методично-бібліографічного відділу, бібліограф ІІ категорії, а з 01.06.1993 року на посаді бібліографа І категорії (а.с.9, т.1), тобто її освітній рівень та кваліфікація відповідала тим посадам, які введено в штатний розпис установи.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Отже, в Липовецькій ЦРБ діяв новий штатний розпис та 8 осіб з 11 попереджених про скорочення були працевлаштовані, що свідчить про те, що на момент звільнення ОСОБА_2 з роботи були вакантні посади, однак жодна з них їй не пропонувалася, а лише було констатовано відсутність саме посади бібліографа І категорії.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ директора Липовецької ЦРБ від 01 серпня 2016 року № 18-ОС про звільнення ОСОБА_2 слід скасувати, як незаконний, а позивача поновити на посаді, яку вона обіймала до звільнення: бібліографа І категорії. (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі ? 6-3048цс15).

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 01 серпня 2016 року, то середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за червень - липень 2016 року. При цьому кількість робочих днів в червні 2016 року становить 20 дні, а в липні 2016 року 21 робочий день.

Відповідно до довідки відділу культури і туризму Липовецької РДА від 01 серпня 2016 року заробітна плата ОСОБА_2 за червень липень 2016 року склала 5 597, 64 + 3127,65 = 8 725,29 грн., тому середньоденна заробітна плата складає: 8 725,29 грн. / 41 робочий день = 212 грн. 81 коп. (т. 1, а.с.7).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Час вимушеного прогулу з 01.08.2016 року до 09.03.2017 року (день постановлення рішення) склав 153 робочі дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 01.08.2016 року до 09.03.2017 року складає 32 560, 23грн. (153 роб. день х 212,81 грн.).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як роз'яснено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Внаслідок недотримання встановленого законом порядку звільнення, були порушені конституційні та трудові права позивача. Видачою наказу про звільнення позивачеві спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв'язків, а саме: позивач втратила соціальні зв'язки з друзями по роботі та читачами, перенесла моральні страждання, було порушено її право на працю, вона була позбавлена доходу, що негативно відобразилося на її життєвому устрої та змусило прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору.

ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір за вимогою про відшкодування моральної шкоди в сумі 606,32 грн.(а.с.112, т.2)

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 2315, 04 грн. (1102, 40 грн. за подання позовної заяви + 1212, 64 грн. за подання апеляційної скарги) та на користь ОСОБА_2 понесені нею та документально підтверджені витрати в розмірі 606 грн. 32 коп..

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження при розглядів справи в апеляційному порядку, при вирішенні питання про поновлення позивача на роботі суд першої інстанції допустив невірне застосування норм матеріального права, то рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати й в цій частині ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Липовецької центральної районної бібліотеки № 18-ОС від 01 серпня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади бібліографа І категорії центральної районної бібліотеки у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників.

Поновити ОСОБА_2 на посаді бібліографа І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки.

Стягнути з відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_2 32 560 (тридцять дві тисячі п'ятсот шістдесят) гривень 23 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів, а також стягнути 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області на користь держави 2 315, 04 грн. судового збору.

Стягнути з відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_2 606 (шістсот шість ) гривень 32 коп. понесених нею судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09.12.2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета