Справа №489/1096/17
Провадження №2/489/1210/17
УХВАЛА

іменем України

03 березня 2017 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Кирильчук Олег Ігорович, вирішуючи питання прийнятності до розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення межі між суміжними земельними ділянками,

встановив:

Позивачем заявлено вимогу про встановлення(відновлення) межі між земельними ділянками, належними йому та відповідачу.

Відповідно до частин 1-2 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Відповідно до п. 2.1., 4.1, 4.3, 4.4 вищезазначеної Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до пп.5 п."б" ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження в частині вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч.5 ст. 158 Земельного кодексу України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

За змістом ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Законом може бути визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Із системного тлумачення вищенаведених норм права вбачається, що вирішення спору щодо меж земельних ділянок судом можливе лише після розгляду такого спору виконавчим органом відповідної ради і незгоди землекористувача з рішенням органу місцевого самоврядування.

Наданий позивачем витяг з протоколу від 13.02.2017 року №36 засідання постійної комісії Миколаївської міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології не є рішенням органу місцевого самоврядування з приводу земельного спору щодо меж земельних ділянок, оскільки громадянину ОСОБА_3 рекомендовано вирішити питання погодження прав власності у судовому порядку, а не встановлено чи відмовлено у встановленні меж земельних ділянок, затвердженні документації із землеустрою.

При цьому рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 щодо неможливості обмеження законом права особи на звернення до суду за вирішенням спору не підлягає застосуванню, оскільки 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до ст.124 Конституції України, відповідно до яких законом може бути визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ч.8 ст.9 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.5 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи, що позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору, позовна заява підлягає поверненню, що не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Керуючись ст.124 Конституції України, ч.5 ст. 158 Земельного кодексу України, ч. 5 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

постановив:

Позовну заяву повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя