АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/994/16-ц 22-ц/774/1323/К/17
Справа № 213/994/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1323/К/17 суддя Мазуренко В.В.
Категорія № 34 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»), треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

Позов неодноразово позивачем уточнювався.

В обґрунтування позовних уточнених вимог позивач зазначив, що ОСОБА_5 був визнаний винним у ДТП, в якому було завдано шкоду майну позивача.

Спричиненним ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала в тому, що було пошкоджено його майно, коштів від страхового відшкодування не вистачило на його ремонт, або купівлю іншого транспортного засобу, крім того позивач травмувався при ДТП та був вимушений лікуватись.

Позивач оцінив моральну шкоду, завдану йому ДТП, в 20000 грн., та просив стягнути вказану суму з відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2017 року, в якому вправлено описку ухвалою суду від 13 травня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач представник відповідача просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, не надано доказів, що на теперішній час його пошкоджений автомобіль не відремонтовано, та доказів того, що на ремонт автомобіля він витратив більше коштів, ніж йому було перераховано страховою компанією.

Також позивачем не доведено причинного звязку між ДТП та отриманими ним тілесними ушкодженнями, а з медичних документів видно, що позивач лікувався від професійного захворювання, та лікування не повязане з ДТП.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину не визнавав, а син позивача здійснював обгін автомобіля відповідача в забороненому місці.

Крім того представник відповідача зауважує, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про необхідність особистої участі позивача в судовому засіданні, та є незрозумілим, яке відношення відповідач має до моральних страждань позивача у звязку із коливанням курсу гривні та встановлення йому третьої групи інвалідності.

Також представник відповідача зауважує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що на його утриманні знаходяться батьки.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22.10.2014 р. близько 14:00 годин, ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Каткова в м. Кривому Розі, почав змінювати напрямок руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху. Виконуючи маневр повороту ліворуч, ОСОБА_5 не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2109, н.з. 44362АЕ, під керуванням ОСОБА_6, який рухався ліворуч в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Інгулецького районного суду від 03.03.2015р. відносно ОСОБА_5 закрито провадження за ст. 124 КУпАП у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.10 т1, а. справи 213/103/15-п а.с.47).

16.12.2014р. було закрито кримінальне провадження №0001709, у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу злочину (а.с.9 т1).

ОСОБА_5 22.10.2014 р., на момент ДТП, перебував в трудових відносинах з ПАТ ОСОБА_7, та автомобіль НОМЕР_1 належить ОСОБА_7, тобто при вчиненні ДТП винна особа ОСОБА_5 був при виконанні трудових обовязків.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн., суд першої інтонації виходив з того, що незаконними діями ОСОБА_5, позивачу спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачем, оскільки ОСОБА_5 під час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, проте не може погодитись з розміром стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП, яка сталася 22 жовтня 2014 року з вини ОСОБА_5, було пошкоджено автомобіль позивача «ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер 44362АЕ, у звязку з чим, позивач ОСОБА_3 відчував переживання, негативні емоції, не міг користуватися своїм автомобілем та витрачав час і грошові кошти на його ремонт.

З 22.10.2014р. по 28.10.2014р., з 12.11.2014р. по 21.11.2014р., позивач перебував на стаціонарному лікуванні, з приводу болю шиї, потилиці, рана носа, вказано травма дорожня, внаслідок ДТП (а.с.40-41 т1).

Сторонами по справі не оспорюється, що ОСОБА_5 на момент скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з ОСОБА_7, автомобіль НОМЕР_1 належить ОСОБА_7, та ОСОБА_5 вчинив ДТП під час виконання ним трудових обовязків.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У звязку з чим, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 «ІнГЗК» про відшкодування моральної шкоди.

Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повному обсязі врахував обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн.

На думку колегії суддів, фізичні страждання позивача, який після ДТП знаходився на лікуванні, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, проте не у визначеному судом першої інстанції розмірі, який на думку колегії суддів є завищеним.

При цьому суд першої інстанції належним чином не врахував, що грубої необережності та умислу в діях ОСОБА_5 у скоєнні ДТП не було, а посилання позивача на ту обставину, що страхового відшкодування не вистачило на відновлюваний ремонт автомобіля не є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, оскільки вказані обставини не є моральними стражданнями, в розумінні ст.23 ЦК України, а є правовідносинами, які регулюються іншими нормами законодавства.

Крім того, на думку колегії суддів заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що на його утриманні знаходяться батьки, оскільки в даному випадку відсутній причинний зв'язок між моральною шкодою, яку відчував позивач, у звязку з ДТП, та знаходженням на його утиранні батьків.

Також колегією суддів приймається до уваги той факт, що ОСОБА_3 05.01.2016 року, при повторному огляді МСЕК отримав 3 групу інвалідності з лютого 2016 р. по професійному захворюванню (а.с.51 т1), тому, вказана інвалідність не повязана із ДТП, а стосується професійної діяльності позивача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання (а.с.45-48 т2).

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі ОСОБА_8 проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

Проаналізувавши дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, відсутність грубої необережності та умислу в діях ОСОБА_5 у скоєнні ДТП, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 2000 гривень, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача має бути задоволена частково, рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід змінити, зменшивши цей розмір з 10000 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 10 000 гривень до 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: