АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/114/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Пастощука М.М.,

за участю секретаря: Кошельника В.М.

сторін: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника ТзОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника третьої особи Рудюк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 23 грудня 2008 року між ним та ВАТ „ВТБ Банк" в особі Хмельницької філії було укладено кредитний договір №25.89/08-CК, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 979 000 грн. зі строком повернення до 30 листопада 2009 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,5% річних. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24 липня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ „Октант-центр", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника. 18 серпня 2014 року ПАТ „ВТБ Банк" було подано заяву про визнання його вимог до боржника і включення в реєстр вимог кредиторів до ТзОВ „Октант-центр", в тому числі й грошові вимоги по кредитному договору, який був укладений між ПАТ „ВТБ Банк" та ОСОБА_1 у сумі 14 296 956,26 грн.

В межах розгляду господарської справи позивачу стало відомо, що ПАТ „ВТБ Банк", який є кредитором ТзОВ „Октант-центр", а вимоги Банку, забезпечені заставою, після порушення справи про банкрутство, на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань, відступив ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" право вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором 26 МБ від 24 грудня 2015 року. Крім відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, ПАТ „ВТБ Банк" відступило ТзОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» права вимоги за договорами іпотеки. Того ж дня ТзОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» відступило право вимоги до ТзОВ „Октант-центр" ОСОБА_4 згідно договорів про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором № 26 та договорами іпотеки.

Позивач зазначав, що вказані правочини, зокрема, договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором № 26 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 24 грудня 2015 року, укладені між відповідачами, суперечать закону, а саме ст.ст. 1077, 1078, 1079, 203, 215 ЦК України, ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 3, 18, 35 ЗУ „Про іпотеку", оскільки за своєю природою договір від 24 грудня 2015 року про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26 є договором факторингу, а відтак, фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, не може бути стороною договору факторингу. Всупереч договору ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" не повідомило боржника про відступлення права вимоги за іпотечними договорами новому кредитору у строк, передбачений договором про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 24 грудня 2015 року. Наслідком цих дій стало незаконне звернення стягнення на майно боржника шляхом реєстрації права власності на нього за ОСОБА_4 після порушення справи про банкрутство боржника.

Крім того, як зазначав позивач, такий вид господарської діяльності, як надання фінансових послуг, підлягає ліцензуванню.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26 від 24 грудня 2015 року, укладений між ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" та ОСОБА_4; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24 грудня 2015 року, укладеним між ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 2274.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права.

Не погоджується з тим, що підставою для відмови у позові стало те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо порушення своїх прав.

Посилається на те, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як зазначає апелянт, оспорюванні договори не відповідають вимогам законодавства України, а тому можуть бути визнані недійсними за його позовом.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26 від 24 грудня 2015 року містить ознаки договору факторингу. Зокрема, договором передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Тобто, за умовами договору фактично відбулось фінансування однією особою іншої за рахунок передачі останній грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). ОСОБА_4 сплатив ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" 4 005 000 грн. - плату за договором, при тому, що загальний розмір заборгованості боржника станом на день підписання договору визначений у розмірі 23 066 082,66 грн.

Посилаючись на ст. 1079 ЦК України, апелянт зазначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. ОСОБА_4 не є суб'єктом підприємницької діяльності, ні юридичною особою, не включений до державного реєстру фінансових установ. Після укладення договору відбулась і заміна сторони за кредитним договором, укладеним між апелянтом та ПАТ „ВТБ Банк", всупереч тому, що кредитодавцем може бути лише банк або інша фінансова установа, а не фізична особа.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512, ч. 1 ст. 513, ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 515 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

У відповідності до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2008 року між ВАТ „ВТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25.89/08-СК, за яким останньому Банком надано кредит у розмірі 3 979 000 грн. зі строком повернення до 30 листопада 2009 року (а.с. 7-10). В подальшому між ВАТ „ВТБ Банк", ОСОБА_1 та ЗАТ «Октант», правонаступником якого є ТзОВ „Октант-центр", на забезпечення вище вказаного кредитного договору та інших кредитних договорів були укладені договори іпотеки.

24 грудня 2015 року між ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" та ВАТ „ВТБ Банк" укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26. В той же день були складені акти приймання-передачі документації (а.с. 133-139).

24 грудня 2015 року між ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" та ОСОБА_4 укладено договори про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26 та договорами іпотеки (а.с. 11-14, 15-16, 140-146).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно, зареєстроване за ТзОВ „Октант-центр", все його рухоме майно; майно, зареєстроване за ОСОБА_4 (адміністративно-виробничі приміщення загальною площею 1332,2 кв.м. по АДРЕСА_1, незавершене будівництво (база відпочинку) готовністю 40,5% по АДРЕСА_2); майно, зареєстроване за ТзОВ „Озерний"; адміністративно-комунальні приміщення загальною площею 3035 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 17-21).

Як вбачається з платіжного доручення №1 ОСОБА_4 сплатив 4 005 000 грн. як оплату по договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором №26 від 24 грудня 2015 року (а.с. 61).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у позові ТзОВ „Октант-центр" до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. про скасування державної реєстрації відмовлено (а.с. 71-73).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2016 року у позові ТзОВ „Октант-центр" до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено (а.с. 76-78).

Суд, зіславшись на ч. 1 ст. 512 ЦК України, зазначив, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Врахувавши, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо порушення його прав, суд відмовив у задоволенні позову,.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Посилання апелянта, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства, не може бути підставою для скасування рішення суду. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Між тим, всупереч заяв апелянта, оспорюванні договори відповідають вимогам законодавства України, а тому не можуть бути визнані недійсними.

Твердження апелянта, що договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №26 від 24 грудня 2015 року містить ознаки договору факторингу, не може бути підставою для скасування рішення суду. Наявність деяких ознак одного договору у іншому договорі не підтверджує того, що спірний договір є договором факторингу.

Крім того, посилання апелянта на ст. 1079 ЦК України, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, а ОСОБА_4 не є суб'єктом підприємницької діяльності, ні юридичною особою, не включений до державного реєстру фінансових установ ще раз підкреслює, що в даному випадку відбувся договір відступлення права вимоги грошових зобов'язань, а не договір факторингу.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ТзОВ „Факторингова компанія „ФК Факторинг" та ОСОБА_4, укладаючи договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань, діяли незаконно або без дотримання вимог чинного законодавства.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя: /підпис/ М.М. Пастощук

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Логінова С.М. Категорія: 19

Доповідач: Купельський А.В.