Ухвала

іменем україни

13 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором від 25 липня 2007 року у розмірі 323 538,10 грн, з яких: 46 863,03 грн - тіло кредиту, 90 920,51 грн - проценти, 7 508,61 грн - комісія та 178 245,95 грн - пеня.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і пені.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що на підставі договору від 25 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 45 450 грн зі сплатою 0,34 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, у неї станом на 14 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 323 538,10 грн, з яких: 46 863,03 грн - тіло кредиту, 90 920,51 грн - проценти, 7 508,61 грн - комісія та 178 245,95 грн - пеня.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором від 25 липня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за договором від 25 липня 2007 року було звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки, шляхом його продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Судами встановлено, що банк не реалізував житловий будинок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суди правильно виходили із того, що звернувшись у 2009 році до суду уз позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, банк відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому з позовом про захист свого порушеного права міг звернутися в межах трирічного строку позовної давності, хоча позов про стягнення заборгованості подав лише у серпні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Також апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог банку про стягнення процентів, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета іпотеки і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, є невжиттям заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання, та у відповідності до ст. 613 ЦК України призводить до прострочення кредитора.

Вказаний висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року в справі № 6-2387цс15.

Також апеляційним судом вірно застосовано положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» при вирішенні вимог про стягнення пені та мотивовано відмовлено у задоволенні вимог про стягнення комісії за необґрунтованістю.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року (в незміненій частині) та рішення апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович