АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2980/17 Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт Плюс» про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов'язання за договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт Плюс» про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов'язання за договором.

Крім того, позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зокрема: квартиру АДРЕСА_1, домоволодіння АДРЕСА_2 та земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 за тією ж адресою, яке належить позивачеві на праві власності та передане в іпотеку відповідачеві. В обґрунтування вимог клопотання позивач зазначав, що незабезпечення позову в обраний останнім спосіб може зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду в справі, оскільки відповідач, як іпотекодержатель, може задовольнити власні вимоги за рахунок зазначеного майна у позасудовому порядку шляхом переоформлення права власності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на доводи заяви, які, на думку скаржника, не були враховані судом першої інстанції, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.

Заслухавши думки учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, та залишення без змін ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Як вбачається з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що не забезпечення позову в обраний заявником спосіб не вплине на можливість виконання майбутнього рішення суду по справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов'язання за договором. При цьому, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт не складає предмет даного позову, а між сторонами в межах даного провадження відсутній спір щодо зазначеного нерухомого майна.

З огляду на викладене, невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову не впливає на можливість виконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, колегія звертає увагу на те, що за змістом п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Між тим, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, згідно заяви про забезпечення позову належить на праві власності саме ОСОБА_3, а відповідач є лише іпотекодержателем такого майна.

Отже, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що зазначене майно перебуває у власності відповідача, позов ОСОБА_3 не може бути забезпечено у обраний заявником спосіб.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: