АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/954/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ "Родовід Банк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01280.08.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20666,67 доларів США терміном до 14 липня 2015 року включно зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом. Взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконав, у зв'язку з чим станом на 15 грудня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 4250,71 доларів США та 324693 грн. 89 коп.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 2 листопада 2015 року у розмірі 4437,66 доларів США та 867852 грн. 59 коп.

Заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року позов ПАТ "Родовід Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 4437,66 доларів США та 867852 грн. 59 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом неправомірно задоволено вимоги банку про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат від суми заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. Так, вказана стаття передбачає зобов'язання кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, у п. 1.5 кредитного договору банком встановлено плату за користування кредитним коштами в розмірі 7,7 % річних. Крім того, офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України - гривні, натомість кредитний договір був укладений у доларах США, що виключає можливість застосування даного індексу. Також, звертаючись до суду ПАТ "Родовід Банк" просив стягнути пеню, яка була нарахована за період з 11 березня 2009 року. Проте, задовольняючи позов в цій частині, судом першої інстанції не було враховано, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності один рік.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ "Родовід Банк" - Бабенко А.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 14 липня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01280.08.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20666,67 доларів США терміном до 14 липня 2015 року включно зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором № 77.1/АК-01280.08.2 від 14 липня 2008 року, станом на 2 листопада 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 4437,66 доларів США та 867852 грн. 59 коп., яка складається: 4200,11 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 237,55 доларів США - прострочена заборгованість за процентами по кредиту; 19015 грн. 72 коп. - прострочена заборгованість за платою за обслуговування кредиту; 790395 грн. 41 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 48135 грн. 42 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 4100 грн. 33 коп. - 3% від суми простроченого кредиту; 282 грн. 63 коп. - 3% річних від суми прострочених проценті по кредиту; 594 грн. 77 коп. 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та 5328 грн. 31 коп. інфляційних втрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ "Родовід Банк", суд першої інстанції виходив із факту доведеності невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 77.1/АК-01280.08.2 від 14 липня 2008 року та наявності правових підстав для задоволення пред'явлених вимог.

Проте з такими висновком суду повністю погодитись не можна.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом в сумі 246 доларів США на рахунок, вказаний у п. 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплачувати банку за кожний день прострочення пеню в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості (п. 3.6 кредитного договору).

Пунктом 1.5.1 кредитного договору визначена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Отже, три проценти річних та інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання.

Знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів є наслідком зменшення купівельної спроможності споживчих товарів та послуг учасниками цивільних відносин.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Разом з тим, зобов'язання між сторонами виникло в іноземній валюті та у такій саме валюті підлягає виконанню, що виключає можливість негативного впливу інфляційних процесів на інтереси кредитора.

З урахуванням викладеного, підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк" інфляційних витрат відсутні.

Установивши, що боржник не виконує належним чином умови взятих на себе зобов'язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованості в розмірі 4437,66 доларів США, яка складається з простроченої заборгованість за кредитом та процентами, та 23993 грн. 45 коп., яка складається з простроченої заборгованість за платою за обслуговування кредиту в сумі 19015 грн. 72 коп. та 3% від суми простроченого кредиту,процентів та оплати за користування кредитом в розмірі 4997 грн. 73 коп.

Що стосується вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 11 березня 2009 року по 2 листопада 2015 рокув розмірі 790395 грн. 41 коп. та пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за період з 12 січня 2010 року по 2 листопада 2015 року в сумі 48135 грн. 42 коп., слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

На підставі ст. 258 ЦПК України позовна давніть до вимог про стягнення неустойки застосовується в один рік.

Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а ч. 4 цієї статті визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15.

Разом з тим, ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14, від 4 листопада 2015 року № 6-1120цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості за кредитом та процентами визначений банком в розмірі 4437,66 доларів США, а розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами становить 838530 грн. 83 коп.

Таким чином, визначаючи розмір кредитної заборгованості, судова колегія вважає за необхідне застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 100000 грн. так як розмір неустойки (пені) нарахований банком значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням викладено, з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк" пілягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01280.08.2 від 14 липня 2008 року станом на 2 листопада 2015 року в розмірі 4437,66 доларів США та 123993 грн. 45 коп., яка складається: 4200,11 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 237,55 доларів США - прострочена заборгованість за процентами по кредиту; 19015 грн. 72 коп. - прострочена заборгованість за платою за обслуговування кредиту; 100000 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами; 4100 грн. 33 коп. - 3% від суми простроченого кредиту; 282 грн. 63 коп. - 3% річних від суми прострочених проценті по кредиту; 594 грн. 77 коп. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом зменшення суми заборгованості у гривнях, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк", з 867852 грн. 59 коп. до 123993 грн. 45 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року змінити.

Зменшити суму заборгованості, стягнутої у гривнях з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", з 867852 грн. 59 коп. до 123993 грн. 45 коп.

В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Н.В. Поліщук

О.В.Шахова