22.02.2017 227/4562/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до суду з позовною заявою до відповідача і просить розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем та стягнути аліменти на її користь на утримання трьох їх спільних дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свій позов позивач аргументує тим, що шлюб з відповідачем фактично розпався. Шлюбні відносини фактично припинені у квітні 2015 року. З вересня 2015 року виїхав до м.Київ, де зараз і знаходиться. Крім того зазначає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов»язків щодо утримання неповнолітніх дітей, що виражається в тому, що останній не надає матеріальної допомоги на дітей, але може це робити, так як працює головним спеціалістом у відділі по плануванню та контролю ремонтів у ДТЕК-енерго в м.Київ вул.Льва Толстого, 57. Зазначає, що інших утриманців відповідач не має, тому просить задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі і наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що з квітня 2015 року позивачка з відповідачем фактично розірвали шлюбні відносини і з того часу сторони мешкають окремо. Відповідач виїхав до м.Київ, де на теперішній час і працює. Позивач же залишилася в м.Харцизьк, де проживає разом з трьома неповнолітніми синами, яких виховує та утримає сама, бо відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Зазначила, що примирення між сторонами не можливо. З квітня 2015 року вона з відповідачем не спілкувалась і останній будь-яких заходів до примирення не приймав. Лише єдиний раз, на початку січня місяця 2017 року, відповідач забирав дітей і спілкувався з ними лише один день, після чого діти повернулися до неї. Заявлені відповідачем клопотання про примирення, про надання часу для мирової угоди вважає ні чим іншим, як способом затягування судового розгляду, так як з боку відповідача дій щодо примирення та вирішення питання щодо утримання дітей мирним шляхом не приймалось взагалі.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надав заяву про відкладення справи з метою вирішення справи мирним шляхом. З письмових заперечень відповідача вбачається, що останній позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими(а.с.33-34,42). Зазначає, що протягом досить тривалого часу, за домовленістю з позивачем, ним передавались грошові кошти останній або купувалися потрібні речі для дітей за необхідністю. Просив взяти до уваги його дуже важке моральне становище, яке полягає в тому, що йому доводиться проживати без своєї сім»ї і він сподівається, що вони подолають труднощі з часом.

Ухвалою суду від 20.02.2017 року, яка була постановлена не виходячі до нарадчої кімнати в судовому засіданні, суд вважав можливим продовжити розгляд справи без участі відповідача, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Крім того, в задоволенні клопотання відповідача про відкладення справи для вирішення питання щодо складання мирової угоди було відмовлено, так як вказана справа знаходиться на розгляді суду з грудня 2016 року і судом вже був наданий час на примирення, який був достатнім, в тому числі і для вирішення спору мирним шляхом. Крім того, при прийнятті вказаного рішення судом були взяті до уваги пояснення представника позивача, який заперечував проти клопотання, зазначаючи про те, що будь-яких дій, з боку відповідача, для мирного урегулювання вказаного спору взагалі до цього часу не приймалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає за можливим задовольнити позовні вимоги виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 2010 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія 1-НО № 220804, яке видано виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області (а.с.7).

Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей, а саме:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-НО № 382781 від 19.03.2011 року, яке видано виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області (а.с.8),

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-НО № 525348 від 06.06.2013 року, яке видано відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.9),

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-НО № 680234 від 21.05.2015 року, яке видано відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.10).

Проголошена ст.51 Конституції України охорона сім»ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з»ясував фактичні взаємини подружжя, які з січня місяця 2007 року фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного, те, що спільна неповнолітня дитина мешкає разом з позивачем, який не чинить перешкод для спілкування відповідача з дитиною. Відповідач сплачує на утримання дитини аліменти.

В судовому засіданні судом, з пояснень представника позивача встановлено, що сторони з квітня місяця 2015 року фактично припинили шлюбні відносини. З вересня 2015 року відповідач мешкає окремо в м.Києв.

Вказані обставини відповідачем спростовані не були.

Судом, ухвалою суду від 20 січня 2017 року, за клопотанням відповідача, сторонам надавався строк для примирення, але з пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що будь-яких дій з боку відповідача щодо примирення не здійснювалось. Крім того представник позивача пояснила, що позивачка не має наміру на примирення і вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім»ї з відповідачем є неможливим.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що заходи для примирення подружжя не знайшли свого позитивного вирішення.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача так і відповідача, а також інтересам їх дітей, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей на користь позивача суд керуються таким.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу.

Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження останніх (а.с.8-10).

З довідки АОСББ «Металург» № 267 від 26.08.2016 року(а.с.11) вбачається, що позивач ОСОБА_2 разом з трьома неповнолітніми дітьми, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 мешкає в м.Харцизьк Донецької області м-н Металургів 4/57.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що відповідач мешкає окремо від неї та дітей в м.Києві з вересня 2015 року. Усі обов»язки щодо утримання та виховання дітей несе позивачка. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча може це робити, так як офіційно працевлаштований.

Будь-яких доказів, які б спростовували вказаний факт, відповідачем суду надано не було.

Дослідивши надані позивачем докази суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача, які викладені ним в письмових запереченнях (а.с.42), то суд вважає вказані доводи необґрунтованими та такими, що ні підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, відповідач до своїх письмових заперечень надав копії квитанцій, але жодним чином не описав, що ж вони підтверджують.

Крім того, квитанції, які містяться на а.с. 44,45,4648,49,52 взагалі не містять дати придбання товарів.

З квитанцій на а.с.50,47,51 та накладних на а.с.52.46,49 не можливо зрозуміти, що вони підтверджують.

Суд, вважає, що доказів, які достовірно б підтверджували, що відповідач постійно, систематично, добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання неповнолітніх дітей, останнім суду надано не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів в розмірі ? частки з усіх доходів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на думку суду, будуть достатніми для матеріального забезпечення неповнолітніх - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначаючи розмір аліментів суд враховував стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , інші обставини, що мають істотне значення.

Ні позивач, ні відповідач не посилалися на поганий стан здоров»я їх дітей.

Будь-яких доказів того, що відповідач за станом здоров»я не може платити аліменти, останнім суду надано не було.

Також в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач має на утриманні інших дітей або інших непрацездатних осіб.

Доводи відповідача про те, що він знаходиться в дуже важкому моральному становищі суд не приймає до уваги, так як вказані обставини не звільняють останнього від батьківського обов»язку утримувати неповнолітніх дітей, так як обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків.

Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернулась до суду 30 листопада 2016 року, тобто аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

Крім того, враховуючи те, що позивачка при поданні позову до суду була звільнення від сплати судового збору, як за вимоги про стягнення аліментів, так і за вимоги про розірвання шлюбу (так як на момент подачі позову мала інвалідність 3 групи, що підтверджувалось медичним висновком), на підставі ст.88 ЦПК, вимог ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн.- за вимоги про стягнення аліментів та 551,20 грн. за вимоги про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 243, 247, 179,180-183, 191 СК України, ст.ст. 3, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Козлова) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, який зареєстрований 28 серпня 2010 року виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, за актовим записом № 76.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання неповнолітніх дітей:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,

в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 листопада 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні 40 коп.) за реквізитами : найменування суду - Добропільський міськрайонний суд Донецької області, на номер доходного рахунку, щодо сплати судового збору 0035, код ЄДРПОУ (суду) 26503492, отримувач - Держбюджет м.Добропілля та Добропільського р-ну, код ЄДРПОУ (банку) 37755456, МФО 834016, код класифікації і доходів бюджету 22030001, банк отримувача ГУДКУ у Донецькій області.

На підставі ч.2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, копію рішення суду в частині розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 20 лютого 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 25 лютого 2017 року.

Рішення суду направити відповідачу для відома.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця