Справа № 135/56/17
Провадження № 2/135/83/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31.01.2017 року м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши позову заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним, стягнення коштів.

Однак, подана заява не відповідає всім вимогам, передбаченим ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем не додано документів, що підтверджували б сплату судового збору за подання позову. При цьому у позовній заяві позивач посилається на те, що звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору, суд виходить з такого.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України "Про судовий збір", то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII. Вказаний закон значно змінив положення Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI.

За змістом змін до статті 5 Закону України "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Тому посилання позивача у позовній заяві на ст. 22 Закону України «Про захист справ споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з урахуванням змін внесених до Закону України «Про судовий збір», статтю 5 викладено в іншій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

До таких висновків суд прийшов, враховуючи, зокрема і судову практику Верховного Суду України, яка викладена в ухвалах від 31.05.2016 року по справі № 6-992ц16, від 02.06.2016 року по справі № 6-1303ц16; від 31.05.2016 року по справі № 6-987ц16.

Посилання позивача у позовній заяві на п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року не може свідчити про необхідність звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки дана постанова прийнята до того, як набули чинності вказані зміни до Закону України «Про судовий збір».

Таким чином за подання даного позову має бути сплачено судовий збір.

Із позовної заяви видно, що позивачами фактично предявляється дві позовні вимоги: 1) визнання договору недійсним (немайнова вимога); 2) стягнення коштів (майнова вимога). Тобто предявлено вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".

Так, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.), подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 640 грн.).

Таким чином, всупереч вимогам ч. 5 статті 119 ЦПК України та ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем не сплачено судовий збір, як і не надано доказів звільнення від його сплати.

Враховуючи викладене, слід запропонувати позивачеві усунути вказані недоліки позовної заяви - сплатити судовий збір, надавши документи, що підтверджують сплату судового збору.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позову заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним, стягнення коштів.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом трьох днів з дня отримання даної ухвали, інакше заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя: