"08" грудня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб, такими що втратила право користування житлом,
Позивач звернувся в суд з цим позовом в якому просив визнати: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1.
Свій позов аргументував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.05.2007 року за реєстром № 2-1903, він являється власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, в якому також зареєстровані відповідачі, які ніколи не проживали та не проживають в даному будинку.
В свій час відповідачі просили зареєструвати позивача в належному йому будинку, а після оформлення спадщини на АДРЕСА_2 на ім'я одного з відповідачів, обіцяли знятись з реєстрації, проте по даний час цього не зробили.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив справу розглянути у його відсутність. В разі неявки відповідачів не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 повідомлені судовою повісткою належними чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.34-37) про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин (а.с. 47 -50;57-60), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у їх відсутність не надали, поважності причин неявки суду не повідомила, позов не оспорила.
Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обов'язок повідомити суд про причини неявки у судове засідання, передбачений ч.2 ст. 77 ЦПК України не виконав, позов не оспорив.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України суд не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечила позивачка, про що заявила суду.
Суд, керуючись ст.ст.224, 225 ЦПК України, зі згоди позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.05.2007 року за реєстром № 2-1903, він являється власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8 ).
Згідно відомостей технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, власником 1/2 частини даного будинку являється ОСОБА_1 (а.с.10 -12).
Відповідно до погосподарської книги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зареєстровані за адресоюАДРЕСА_1 (а.с.15-18).
Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником будинку по АДРЕСА_2 являється ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.2009 року за реєстром № 1-2156 ОСОБА_2 являється власником спадкового майна по АДРЕСА_2 (а.с.13).
Згідно відповідей адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області ( а.с.34 -37) та запит суду відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зареєстрована з 23.05.1190 р. по АДРЕСА_1.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку; Зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу
реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно рекомендацій п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07..02.2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Позивач просив визнати ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачі не надала будь-яких заперечень з цього приводу, тобто повністю погодились із позовними вимогами і не заперечували проти обставин, на які посилається позивач в своєму позові у розумінні ст. 61 ЦПК України, та не наполягали на її доведенні згідно вимог ст. 60 ЦПК України.
А тому за вищевикладених обставин позов слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами дослідженими с удовому засіданні, вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному.
З урахуванням задоволення позову, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід пропорційно стягнути з відповідачів на користь позивача.
На підставі ст.ст. 16, 321, 391, 386, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 8, 10, 11, 15, 57, 61, 158, 174, 208, 209, 213-215, 367 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь позивача ОСОБА_1 солідарно судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А.М. Заярний