Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1978/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гури А.І.,

при секретарі Поліковській О.І.,

особи, які приймають участь у справі: позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, 10 жовтня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики та просить стягнути з відповідача борг, а також судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

В позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 вказав, що 05 жовтня 2014 року до позивача ОСОБА_1 звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити 3000 доларів США. В цей же день, ОСОБА_2, отримавши зазначену суму грошей, написав розписку про їх отримання, зобовязавшись повернути борг до 31 грудня 2015 року. Строк повернення коштів за договорами позики минув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борги, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Просить стягнути з відповідача на користь позивача грошовий борг у сумі 80 100 грн., а також сплачені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином, завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр» №226(6095) від 30 листопада 2017 року.

З урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки до залу суду відповідача ОСОБА_2 надано не було, враховуючи необхідність дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки сторін фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальної технічної апаратури не здійснюється, тому суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом установлено, що 05 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписки. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 3000 доларів США. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 31 грудня 2015 року. Але по теперішній час відповідач гроші позивачу не повернув.

Частиною 1 ст.208 ЦК України, передбачено, що в письмовій формі необхідно укладати угоди фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує в 20 і більше разів неоподаткований мінімум доходів громадян.

З розписки чітко вбачається зміст укладеної угоди, підписи сторін.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З тексту розписки вбачається, що відповідач отримав грошові кошти до її підписання.

Згідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом яких ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 у тому числі грошові кошти в іноземній валюті 3000 доларів США. Тобто, предметом договору була іноземна валюта.

Отже, вимоги позивача про стягнення боргу (3000 доларів США) за договором позики, повинні бути задоволені без урахування встановленого індексу інфляції.

З цього приводу Верховний Суд України висловив правову позицію у своїй постанові №6-771цс15 від 27 січня 2016 року, де зазначено, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Згідно розяснень, що містяться в пункті14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести

розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом,

встановленим Національним банком України на день ухвалення

рішення.

Сума позики по розписці від 05 жовтня 2014 року становить 3000 долари США. Станом на 06 грудня 2017 року, згідно курсу НБУ, 1 долар США коштує 27,24 грн.. Таким чином, загальна сума позики становить 3000 доларів США, що за курсом НБУ становить 81720 грн..

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на вищевказане, на підставі ст. ст. 15, ст.625, ст.1046, ст. 1047, ст. 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.4-8, 11, 15, 88, ч.3 ст.208, ст.ст.209, 212-215,218, 223,225,226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг, у розмірі, 3000 доларів США, що за курсом НБУ становить 81720 (вісімдесят одна тисяча сімсот двадцять) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 801 грн..

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Кодимського районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І.Гура