Справа № 367/6950/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1344/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 4 28.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні, просили припинити право власності ОСОБА_2 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ними за кожним право власності на 1/15 частину квартири, стягнути з них солідарно на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки квартири в розмірі 81000 грн.

В подальшому ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2016 року дану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України за заявою позивачів.

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання усунення перешкод у користуванні, зобов'язання розподілу квартири з наданням житлової площію. Заявлені вимоги мотивував тим, що його батько ОСОБА_3, маючи статус багатодітного, в 1997 році отримав згідно ордеру спірну чотирикімнатну квартиру, в якій зареєстровані та проживають він, його батьки - відповідачі, його сестра - відповідач, дочка сестри, а також його дружина та син. Він є власником 1/5 частини квартири, власниками інших часток є відповідачі у справі, між ним та відповідачами склався певний порядок користування жилими кімнатами, він займав і на даний час займає кімнату пл. 11,8 кв.м., решту кімнат займають його батьки та сестра з дітьми. Так як із співвласниками не досягнуто згоди користування підсобними приміщеннями, то у його сім'ї обмежений доступ до приміщень загального користування. Уточнивши позовні вимоги в жовтні 2016 року, просив зобов'язати відповідачів не чинити йому та членам його сім'ї перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату пл. 11,8 кв.м. та лоджію пл. 2,2 кв.м., в спільне користування всіх співвласників та членів їх сім'ї виділити коридор, санвузол, вбиральню, кухню, в користування відповідачів виділити житлові кімнати пл. 16,5 кв.м., 10,4 кв.м., пл. 12 кв.м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 рокупозов частково задоволено, зобов'язано відповідачів не чинити перешкоди позивачу в користуванні квартирою, вирішено питання про судові витрати.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 рокув частині відмови в задоволенні вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що згідно висновку експерта запропоновано два варіанти порядку користування спірною квартирою, один із яких повністю відповідає інтересам всіх співвласників і членів їх сімей та належним їм ідеальним часткам. Крім того, судом залишено поза увагою, що реальний виділ частки у праві власності не відбувається, а часткова власність співвласників у праві власності на квартиру не припиняється, тому співвласникам можуть бути виділені в окреме користування приміщення, які не відповідають ідеальним часткам у праві власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що позивач та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2013 року у справі № 367/8539/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, опікуном якої є ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визначення часток в праві власності на квартиру визначено, що частка ОСОБА_9 та частки співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в праві власності на квартиру АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.12.1998 року № НОМЕР_1, виданого виконкомом Ірпінської міської ради становлять по 1/5 частині за кожним.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 19 червня 2014 року, посвідчених державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М., спадкоємцями зазначеному у цих свідоцтвах майна ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року є його батько ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_6, спадщина, на яку в указаній частці видані ці свідоцтва складається із 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 та кожному із них видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку, що становить 1/15 частку квартири. Також, згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/15 частину вказаної квартири за кожним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 26 травня 2009 року № 120/1 «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.» встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6, призначивши опікуном ОСОБА_7, встановлено опіку над майном та житлом малолітньої ОСОБА_6, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 та закріплено за ОСОБА_6 житлову площу за адресою АДРЕСА_5.

Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з 27 жовтня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки № 2144 від 19 листопада 2014 року, виданої Ірпінським комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Ірпінь» у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, його батько - ОСОБА_3, його матір - ОСОБА_4, його сестра - ОСОБА_5, його дочка - ОСОБА_12, його племінниця - ОСОБА_13, його син ОСОБА_11, а також в судовому засіданні встановлено, що в даній квартирі також проживає його дружина - ОСОБА_8

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 грудня 2015 року № 8609/15-43 експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування квартирою, зокрема, відповідно до варіанту № 1 висновку експерта № 8609/15-43 від 23.12.2015 року пропонується виділити позивачу в користування кімнату під № 8 площею 11,8 кв. м. та лоджію площею 2,2 кв. м., в спільне користування всіх співвласників виділити коридор під № 1 площею 12,5 кв. м., санвузол під № 6 площею 3,1 кв. м., вбиральню під № 2 площею 1,5 кв. м. та кухню під № 3 площею 8,0 кв. м.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналіз наведеної статті свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, однак при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При цьому потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності дотримання норми жилої площі, встановленої ст. 47 ЖК України, не повинен прийматися до уваги, особливо враховуючи ту обставину, що позивач вже живе у спірному приміщенні та користується ним, і визначення конкретного порядку користування не погіршить його становища відносно того, яке існує на даний час, а він особисто наполягає на визначення порядку користування саме в такий спосіб.

Також колегія суддів враховує, що статті 47 ЖК України щодо норми жилої площі та 50 ЖК України щодо неможливості надання жилих приміщень особам різної статі стосується жилих приміщень у будинках державного і громадського жилого фонду, а спірна квартира перебуває у приватній власності сторін.

Крім того, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Висновків щодо неможливості визначення порядку користування житловим приміщенням, яке не відповідає нормі житлової площі і у якому будуть проживати особі різної статі, наведені роз'яснення не містять.

Колегія суддів враховує п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», згідно якого чинне законодавство дійсно містить обмеження щодо виділу жилого приміщення менше за встановлену норму жилої площі, однак це стосується випадку укладення окремого договору найму членом сім'ї наймача згідно ст. 104 ЖК України, чого не відбувається у спірних правовідносинах, де спір вирішується щодо визначення порядку користування квартирою між її співвласниками.

Наведені положення закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України залишені поза увагою суду першої інстанції та судом зроблено помилковий висновок щодо невідповідності вимог позивача положенням ст. ст. 47, 50 ЖК України, а спір залишено невирішеним по суті.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у даній частині не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги про визначення порядку користування квартирою, колегія суддів враховує наявний в матеріалах справи висновок судової будівельно-технічної експертизи від 28 грудня 2015 року № 8609/15-43, в якому експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування квартирою, зокрема, відповідно до варіанту № 1 висновку експерта № 8609/15-43 від 23.12.2015 року пропонується виділити позивачу в користування кімнату під № 8 площею 11,8 кв. м. та лоджію площею 2,2 кв. м., в спільне користування всіх співвласників виділити коридор під № 1 площею 12,5 кв. м., санвузол під № 6 площею 3,1 кв. м., вбиральню під № 2 площею 1,5 кв. м. та кухню під № 3 площею 8,0 кв. м.

Такий порядок користування квартирою просив встановити позивач і проти нього не надано обґрунтованих заперечень з боку відповідачів, а тому колегія суддів з урахуванням положень ст. ст. 356, 358 ЦК України і наявності спору щодо користування майном приходить до висновку про необхідність задоволення позову, визначивши порядок користування квартирою згідно варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи.

При цьому колегія суддів враховує, що даний порядок користування житловими кімнатами відповідає існуючому користуванню квартирою співвласниками та членам їх сімей, а незначне перевищення площі житлової кімнати, що виділяється в користування позивачу, не порушує прав інших співвласників квартири.

В частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою рішення суду є законним та обґрунтованим і ніким не оскаржується.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову та визначення порядку користування квартирою між співвласниками.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідачів на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 588,69 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 рокускасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_2 в користування житлову кімнату № 8 пл 11,8 кв.м., лоджію пл. 2,2 кв.м., в спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та членів їх сім'ї виділити коридор № 1 пл. 12,5 кв.м., санвузол № 6 пл. 3,1 кв.м., вбиральню № 2 пл. 1,5 кв.м., кухню № 3 пл. 8 кв.м., в користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виділити житлові кімнати № 4 пл. 16,5 кв.м., № 5 пл. 10,4 кв.м., № 7 пл. 12 кв.м.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 588,69 грн. із кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.