справа № 278/1230/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Кушнір М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся із позовом, в редакції заяви від 26 грудня 2016 року (а.с.151 153), яким просив суд ухвалити рішення про поділ майна подружжя, яким є земельна ділянка № 176 в Соколовському дачному масиві Житомирського району Житомирської області, шляхом стягнення з відповідача ? частини вартості такої ділянки.

В судовому засіданні представник заявника позов підтримав та просив суд повністю задовольнити. В обґрунтування позову повідомив суду наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого відповідач набула прав власності на спірну земельну ділянку. За таких обставин, дане майно є спільним сумісним і підлягає поділу у запропонованому позивачем варіанті.

Представник відповідача в судовому засіданні вимог не визнав посилаючись на те, що дане майно є об'єктом особистої власності подружжя і поділу не підлягає.

Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

30 липня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.99). 22 травня 2007 року на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 780 від 20 жовтня 2006 року на ім'я відповідача видано державний акт на право власності на земельну ділянку № 176 площею 0,0450 га, кадастровий номер :07:001:0262, що знаходиться в СТ "Соколовське" товариства "Черемушки" Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.55). Зазначеному передувало виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с.56-104). Стосовно певного нерухомого майна судом ухвалювалося рішення про визнання його спільним сумісним майном подружжя (сторін у даній справі) та визнання за відповідачем права власності на ? його частину (а.с.5-8). 1 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4).

Згідно висновку проведеної у справі оціночно-земельної експертизи (а.с.158-164) дійсна (ринкова) вартість спірної земельної ділянки, в цінах на дату дослідження, становить 57 800 гривень, у тому числі вартість ? її частини становить 28 900 гривень.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Кодексу). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Дата набуття прав власності на спірне майно і чинне на той час законодавство України не передбачало виникнення права спільної сумісної власності подружжя на приватизовану земельну ділянку.

Дійсно, законодавством України (ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону № 2913 від 11.01.2011 року), у проміжок часу з 8 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року, передбачалось виникнення права спільної сумісної власності подружжя на приватизовану одним з подружжя земельну ділянку. Однак, як встановлено судом, право власності на дану ділянку відповідача виникло не у зазначений період часу, а отже і стверджувати про природу саме спільної сумісної власності подружжя немає підстав і позов не може бути задоволений навіть якщо сторони і перебували у той час в шлюбі.

Наявність на даній земельній ділянці садового будинку, власність за відповідачем якого позивачем не оспорюється, суд вважає є додатковими підставами для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, понесені позивачем витрати до подальшого розподілу не підлягають. Інших витрат на вирішення суду не заявлялось.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10-11, ст. 60, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян