У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - адвоката Курганської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Рівненської міської ради, Рівненська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що він є власником 7/100 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а відповідачка - власником 15/100 частин. Додає, що відповідачкою до вказаного будинку самовільно збудовано ряд господарських будівель, в тому числі і гараж площею 21,2 кв.м, який не відповідає вимогам державних санітарних, будівельних, екологічних, архітектурних та протипожежних норм. Стверджує, що це самовільне будівництво порушує його права та перешкоджає вільному доступу до його житла швидкій допомозі та інватаксі, яких він часто викликає, оскільки є інвалідом І групи. Звертає увагу, що місцевий суд не дав оцінки поданим ним доказам, а зосередив увагу на недопустимому джерелі доказування - поясненнях представника відповідача, не визначився з правовідносинами та правовими нормами, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Заперечує висновок суду, що предметом спору є гараж площею 21,2 кв. м і що він і є сараєм такою ж площею та позначений Б-1, на який сторони отримали свідоцтво про право власності. Стверджує, що гараж збудований самовільно, про що зокрема свідчить витяг із технічного паспорту, в якому чітко вказано, що гараж відноситься до самочинного будівництва. Вважає, що самочинне будівництво повинна знести відповідачка як його власник та звільнити зайняту земельну ділянку. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 7/100 житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Першою Рівненською державною

____________________________________________________________________________ Справа № 569/9888/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Першко О.О.

Провадження № 22-ц 787/188/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

нотаріальною конторою 11 вересня 2014 року (а.с. 8). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2014 року вбачається, що до складових частин вказаного житлового будинку входять: Б-1 сарай, В-1 сарай, Г-1 сарай цегляний, Д-1 сарай цегляний, Е-1 гараж металевий, Ж-1 сарай, З-1 сарай цегляний, в - вбиральня, д - вбиральня, 1 огорожа металева сітка (а.с. 9).

Відповідачці ОСОБА_3 належить 15/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 23 червня 2010 року ВМХ № 448427 (а.с. 31).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2013 року, встановлено, що вказане домоволодіння складається з: Б-1 сарай цегляний, В-1 сарай, Г-1 сарай цегляний, Д-1 сарай цегляний, Е-1 гараж металевий, Ж-1 сарай, З-1 сарай цегляний, в - вбиральня, д - вбиральня, 1 огорожа металева сітка (а.с. 32)

Матеріали справи містять технічні паспорти на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлених станом на 18 лютого 2010 року, до допоміжних будівель та споруд даного будинку входять: Б-1 сарай, В-1 сарай, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Е-1 гараж, Ж-1 сарай, З-1 сарай, в - вбиральня, д - вбиральня, 1 огорожа.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що йому відповідачкою ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з самочинною побудовою нею гаража, загальною площею 21,2 кв.м. та просив суд зобов'язати відповідачку знести за власний рахунок самочинно збудований гараж.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна частина об'єкта нерухомості в установленому законом порядку прийнята до експлуатації, на неї видані правовстановлюючі документи, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на якій розташована спірна частина об'єкта нерухомості, шляхом знесення самочинного будівництва, відсутні.

На підтвердження даних висновків в рішення суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що позивач в судовому засіданні підтвердив та особисто вказав на плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку до технічного паспорту, що самочинно збудований гараж, загальною площею 21,2 кв.м., який є предметом спору, фактично є сарай Б-1, площею 21,2 кв.м., на який сторонам видано правовстановлюючі документи. Дана обставина не спростована ним в апеляційній скарзі.

Судом встановлено, що спірна частина об'єкта нерухомого майна - сараю Б-1, площею 21,2 кв.м., в установленому законом порядку прийнята в експлуатацію, на неї видані правовстановлюючі документи: свідоцтво про право на спадщину - на частину позивача, нотаріально посвідчений договір дарування - на частину відповідачки, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка звернулась із апеляційною скаргою, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Боймиструк С.В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М