1Справа № 335/50/17 2/335/625/2017
22 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Школяр К.П., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 березня 2006 року між АКБ «ОСОБА_3 Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_3», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CNL-200/267/2006, за умовами якого кредитодавцем видано позичальнику кредитні кошти в розмірі 19 650,00 Євро на строк до 03 березня 2016 року.
В той же день, 03 березня 2006 року в забезпечення кредитного договору між ОСОБА_1 та АКБ «ОСОБА_3 Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_3» укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PCNL-200/267/2006, відповідно до якого позивач передав іпотекодавцю в іпотеку нерухоме майно, квартиру за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 24/Гудименко АДРЕСА_1.
Крім того, 27 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП ОСОБА_3» укладено договір поруки № SR-CNL- 200/267/2006 за умовами якого позивач поручився відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 кредитних зобовязань.
Проте, починаючи з 2014 року позичальник ОСОБА_2 перестав належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором.
Представники банківської установи звернулися до ОСОБА_1, як до поручителя боржника, із попередженням можливого звернення стягнення на майно, переданого в іпотеку за договором в разі не погашення заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи той факт, що внаслідок невиконання належним чином умов кредитного договору позивачем, за боржника здійснено погашення суми заборгованості за кредитним договором № CNL-200/267/2006 від 03 березня 2006 pоку в повному обсязі у розмірі 4 753,00 Євро, тобто ним виконані перед кредитором всі зобовязання боржника, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову суму у розмірі 130 755 грн. 93 коп. та понесені ним судові витрати із сплатою судового збору у сумі 1 307 грн. 56 коп.
В судове засідання позивач не зявився, просить суд розглянути справу у його відстуність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов до суду не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.
Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03 березня 2006 року між АКБ «ОСОБА_3 банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_3», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CNL- 200/267/2006.
За умовами кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19 650,00 Євро на споживчі цілі, із розміром фіксованої процентної ставки 13 % річних, строком до 03 березня 2016 року, а ОСОБА_2 прийняв кредит та зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, виконати всі інші зобовязання, які зазначені у договорі.
Також, 03 березня 2006 року між АКБ «ОСОБА_3 банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_3», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PCNL-200/267/2006, згідно якого позивач в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № CNL- 200/267/2006 від 03 березня 2006 pоку, передав в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 24/Гудименко АДРЕСА_1.
27 вересня 2016 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-CNL- 200/267/2006, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 як поручитель, зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № CNL- 200/267/2006 від 03 березня 2006 року.
Як вбачається із пункту 3.6 договору поруки від 27 вересня 2016 року, поручитель, в разі виконання ним боргових зобовязань, стає кредитором боржника відносно виконаної таким чином частини боргових зобовязань.
Пунктом 3 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
27 вересня 2016 року ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором № CNL- 200/267/2006 від 03 березня 2006 року в розмірі залишку кредиту, в сумі 4 753,00 Євро, що еквівалентно 138646 грн. 39 коп., що підтверджується квитанцією № 200Т01ВUPJ від 27 вересня 2016 року.
В силу ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобовязаннні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Тобто вимогами ст. 556 ЦК України передбачено правовий механізм перекладення на боржника матеріальних витрат поручителя, понесених ним у звязку із виконанням договору поруки. Вирішення вказаного питання впливає на можливість застосування загальних правил стосовно заміни кредитора у зобовязанні, сформульованих у ст. ст. 514, 516-518 ЦК України.
Ґрунтуючись на положеннях ст. 514 ЦК України, до поручителя переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги поручителя як правонаступника кредитора, заперечення, які він мав проти первісного кредитора.
Тобто до поручителя переходять: 1) права кредитора, що випливають із основного зобовязання; 2) права, що забезпечували виконання основного зобовязання, до яких можна віднести зокрема поруку (якщо основне зобовязання було забезпечене кількома поручителями). Крім прав, які отримує поручитель у випадку виконання зобовязань, за ним слід визнати самостійні права, що ґрунтуються на загальних положеннях цивільного законодавства, зокрема право на стягнення неустойки.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону, а також те, що позивачем ОСОБА_1 було виконано зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором № CNL- 200/267/2006 від 03 березня 2006 року, і до нього, як до поручителя, який виконав зобовязання, перейшли всі права кредитора ПАТ «ОТП ОСОБА_3» за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 1 307 грн. 56 коп., що підтверджується квитанцією.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 307 грн. 56 коп.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 130 755 грн. 03 коп., та судовий збір у розмірі 1 307 грн. 56 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: К.В.Гашук