АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Конецька Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про захист прав споживачів та визнання недійсними генеральної угоди та кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 жовтня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вищезазначеній справі.

Просив забезпечити позов ОСОБА_1, шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, загальною площею 1 273, 40 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1, а саме:

- адміністративну будівлю літ. А загальною площею 388, 60 кв.м.;

- гараж літ. Б загальною площею 176,20 кв.м.;

- виробничу будівлю літ. В загальною площею 227 кв.м.;

- склад літ. Г загальною площею 255, 60 кв.м.;

-самочинно збудоване приміщення автосервісу літ.Є загальною площею 226 кв.м..

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державному реєстратору та будь-яким особам вчиняти дії з приводу відчуження, міни, дарування, передачі в оренду, внесення до статутного капіталу та розпорядження нерухомим майном, вчиняти будь-які реєстраційнідії, пов'язані з державною реєстрацією та перереєстрацією права власності та інших речових прав щодо вищезазначеного

№22-ц/794/1336/17 Головуючий у 1 інстанції Скуляк І.А.

Категорія 57 Доповідач Кулянда М.І.

нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» () здійснювати відчуження будь-яким способом прав вимоги до позивача за укладеними з ПАТ «ВТБ Банк» додатковою угодою №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року на підставі якої банком відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги за генеральною угодою №24.038/07-ГУ від 22 жовтня 2007 року та кредитним договором №24.075-038/07-СК від 22 жовтня 2007 року, що укладені з позивачем.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, про забезпечення позову у зазначеній цивільній справі відмовлено.

На ухвалу суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» просить її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у справі є визнання недійсними генеральної угоди та кредитного договору, укладені між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем, що є позовом немайнового характеру і можливе рішення суду у випадку задоволення вказаного позову не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 (далі - Постанови Пленуму Верховного Суду України) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено судам, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними генеральної угоди та кредитного договору.

Предметом позову у справі є визнання недійсними генеральної угоди №24.038/07-ГУ від 22 жовтня 2007 року разом з додатковим договором №1 від 02 грудня 2010 року та кредитним договором №24.075-038/07-СК від 22 жовтня 2007 року, укладені між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем, що є позовом немайнового характеру і можливе рішення суду у випадку задоволення вказаного позову не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не звернув увагу, що позивачкою оскаржуються генеральна угода та кредитний договір, а предметом договору іпотеки є нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1, і невжиття відповідних заходів забезпечення позову, на думку апелянта може призвести до невиконання у майбутньому судового рішення, у випадку задоволення позову, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Скаржник просить накласти арешт на нежитлові приміщення загальною площею 1 273, 40 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 і належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», яке залучено до участі у справі у якості третьої особи, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 листопада 2016 року № 72109464.

Отже, накладення арешту на майно, яке належить третій особі, не передбачено положеннями ст. 152 ЦПК України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив апелянту в задоволенні заяви шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» державному реєстратору та будь-яким особам вчиняти дії з приводу відчуження, міни, дарування, передачі в оренду, внесення до статутного капіталу та розпорядження нерухомим майном, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов'язані з державною реєстрацією та перереєстрацією права власності та інших речових прав щодо вищезазначеного нерухомого майна, оскільки вказаний захід не відповідає положенням ст.ст. 151, 152 ЦПК України, і призведе до незаконного обмеження прав третьої особи на належне їй нерухоме майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: О.О.Одинак

Н.Ю. Половінкіна