Справа №487/342/16-ц 20.02.2017 20.02.2017 20.02.2017
Провадження №22-ц/784/346/17
Справа №487/342/16-ц
Провадження №22/784/346/17 Суддя першої інстанції - Розумовська О.Г.
Категорія 42 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

20 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представників - ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

- відповідача ОСОБА_6

- представника відповідача - ТОВ «Інформаційне агентство Українська Медія Група» - Дибленка А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Українська Медія Група», ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В січні 2016 року ОСОБА_2ІВ. звернувся з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи, ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року та від 25 травня 2016 року, за клопотанням представника позивача, залучені до участі у справі як співвідповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Українська Медія Група» (далі - ТОВ «Інформаційне агентство Українська Медія Група»), ОСОБА_6 відповідно.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на інтернет медія - ресурсі «Незалежне інформаційно-аналітичне видання «Преступности. Нет» (https://news.pn/ru/public) опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій розміщено інформацію на підставі колективного звернення до редакції медіа-ресурсу лікарів Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 серед яких і відповідач ОСОБА_4, у якого згідно цієї статті брав інтерв'ю журналіст ОСОБА_6

Позивач вказував, що зазначена в статті інформація за своїм змістом є недостовірною, викладеною не правдиво, містить неповні та перекручені відомості і дійсності не відповідає, порушує його права, свободи, ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію, як службової особи - головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1. Крім того, вказані у статті відомості містять інформацію щодо конкретних фактів його поведінки та конкретних фактів його життя, стосуються сфери його професійної та наукової діяльності, містять негативну оцінку його поведінки та конкретні неправдиві її обставини.

Посилаючись на викладене, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену відповідачем ОСОБА_9, на інтернет медіа-ресурсі «Преступности.Нет», у вищезазначеній статті ІНФОРМАЦІЯ_1 року а саме:

-2-

«…в больнице в последние годы царит диктат главного врача ОСОБА_10, который вот уже на протяжении 10 лет находиться на этой должности»

«…ранее попытки обжаловать неэффективное управление больницей главврач пресекал угрозами об увольнении, которые смело воплощались в жизнь…»

«…Ситуация, сложившаяся в больнице в последние годы, являться совершенно ненормальной из-за систематических злоупотреблений властью главного врача ОСОБА_10. На протяжении, последних 10 лет последовательно насаждалась система единоличной власти администратора, направленная на полное искоренение малейших попыток вступления в дискуссию или высказать мнение, не совпадающее с мнением администратора по текущим рабочим вопросам…»

«…Они отмечают, что основной формой запугивания и демонстрации власти в больнице применяемой главврачом является увольнение несогласных. Медики сообщают, что в некоторые годы текучесть кадров достигла 25 %...»

«…В ситуации искусственно созданного кадрового кризиса работать в отделениях приходилось в порядке вахты, назначался на исполнение обязанностей заведующего «кто-нибудь», поочередно, в принудительном порядке, на 1-2 месяца…»

«…Такая частая смена кадров в Николаевской областной психиатрической больнице привела к тому, что опытные медики покинули свои рабочие места, а на их место приняты новые медработники, опыт которых еще не соответствует занимаемой должности. Из-за неопытности новых сотрудников и большей нагрузке в больнице возникают происшествия между больными»

«…такая кадровая политика приводит у тому, что неподготовленные надлежащим образом специалисты не могут обеспечить безопасность среди психически больных пациентов. Так, он привел пример, когда мать отдала на лечение ребенка с психологической травмой, а назад он вернулся еще с более поврежденной психикой и выбитой челюстью. Также, в ноябре 2015 года пациент психбольницы получил тяжкие телесные повреждения, от которых скончался в этот же день….»

«…Кроме этого, медицинские работники психбольницы рассказали о систематическом сборе с пациентов и родственников больных якобы благотворительных взносов, но собранные таим образом средства тратились вовсе не в обещанных целях…»

«…Обстановка постоянного психологического давления на коллектив со стороны главного врача имеет целью обезопасить сетя от критики и подавления попыток противодействия незаконным махинациям и злоупотреблениям по принудительному взиманию благотворительности с пациентов за госпитализацию в фиксированной сумме 500 гривен с абсолютно лживыми обещаниями лечения больничными препаратами. Как правило, после такого рода «благотворительности» пациентам приходилось покупать себе медикаменты. Попытки врачей противодействовать этой незаконной практике не достигали результатов и вызывали агрессию и личные нападки главврача. Еженедельно на оперативных совещаниях зачитывались списки пациентов, которым требуется длительное лечение в стационаре, с категорическим требованиями к заведующим отделениями заставить родственников этих инвалидов платить за них от 500 до 1 500 гривен в месяц, с обещаниями обеспечения медикаментами, чего, как правило, никогда не было…»

«…Вдобавок, со слов заведующего поликлиники ОСОБА_11, стало известно, что ОСОБА_10 имел доступ к сданным под опись банковским карточкам больных и, возможно, пользовался к находящимся на счетах средствами….»

«…медработники сетуют на то, что ОСОБА_10 так и остается на своей должности и продолжает давление на медработников, а также, возможно, пытается «зачистить» эпизоды своей противозаконной деятельности…»

«…Также в своем обращении врачи рассказывают, что за время руководства ОСОБА_10 в Николаевской областной психбольнице № 1 была разрушена работа

-3-

психотерапевтической службы, в которой сейчас нуждаются участники АТО, а также медико-психологической лаборатории…»

«…Более того, как рассказал заведующий диспансерно - поликлинического отделения ОСОБА_11, помещения, которые были в распоряжении детского отделения психиатрии, ОСОБА_10 сдал в аренду частным медицинским структурам, а детское отделение перевел в хозяйственную постройку бывших лечебно - трудовых мастерских.

ОСОБА_11 также отметил, что ОСОБА_10, будучи также судебно-психиатрическим экспертом, выделил под судебную экспертизу семь кабинетов, несмотря на то, что остальным врачам катастрофически не хватает места…»

«…В обласном диспансерно-поликлиническом отделении в результате передачи в аренду частным медицинским структурам части помещений, в кабинетах 12 кв.м принимают два врача с двумя медсестрами, нередко двух пациентов разного пола с сопровождающими роджственниками, при этом негде разместить кушетку для телесного осмотра, невозможна доверительная беседа пациента с врачом, нет мойки для рук…»

«…в отношении ОСОБА_10 открыто уголовного производство по ст. 365 УК Украины («Превышение власти или служебных полномочий»)…»

Зобов'язати редакцію інтернет медіа-ресурсу «Преступности.Нет» не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати вищезазначену інформацію, шляхом розміщення на головній сторінці сайта тексту наступного змісту: «головний лікар Миколаївської психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_2 виконує свої службові обов'язки по управлінню МОПЛ № 1 сумлінно і чесно, дотримуючись вимог чинного законодавства та правил медичної етики. Психологічного тиску ОСОБА_2 на колектив не чинить, своїм службовим становищем не зловживає, розкрадань не вчинює, а всі свої зусилля та знання спрямовував і спрямовує на підвищення якості лікування» та копії повного тексту рішення по вказаній справі, а також стягнути з відповідача ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_4, посилався, як на те, що є неналежним відповідачем, так і необґрунтованість позову. Відповідачі ОСОБА_6 та ТОВ «Інформаційне агентство Українська Медіа Група» позовні вимоги не визнали.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі посилались на необґрунтованість її доводів та просили скаргу відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Інформаційне агентство Українська Медія Група» та ОСОБА_6, суд першої інстанції, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, виходив із того, що інформація в статті, яку просив визнати недостовірною позивач, не містить висловлювань журналіста, а тому зазначені відповідачі не повинні нести відповідальності за публікацію відомостей відносно позивача.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4, суд, керуючись положеннями ст. 277 ЦК України, виходив з того, що його коментарі висловлені в статті є оціночними судженнями, тому не є предметом судового захисту.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

-4-

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (статті 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. До особистих немайнових прав фізичної особи відносяться, зокрема, право на повагу до гідності та честі (ч.1 ст.270 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За змістом ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальність за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію, ідеї та робити оціночні судження, навіть якщо вони є провокаційними і перебільшеними без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

-5-

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, на час подання позову, перебував на посаді головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1. Відповідач ОСОБА_4 працює на посаді завідуючого поліклінічного відділення цієї лікарні.

На інтернет медія-ресурсі «Незалежне інформаційно-аналітичне видання «Преступности. Нет» (https://news.pn/ru/public) ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі отриманого редакцією листа ініціативної групи лікарів Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2» з приводу ситуації, що склалася між ними та головним лікарем ОСОБА_2 У вказаній статті наведена негативна думка медперсоналу лікарні про неналежне здійснення головним лікарем керівництва закладом, його організаційно-методичної, адміністративно-господарчої та фінансової діяльності. В статті наводяться відтворення висловлювань працівників лікарні з їх листа та коментар завідуючого поліклінічним відділенням лікарні ОСОБА_4 стосовно викладених у зверненні обставин.

При цьому, в статті відсутні висловлювання самого журналіста. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у даному випадку не можна вважати відповідальними журналіста та ТОВ «Інформаційне агентство Українська Медія Група» у розповсюдженні висловлювань інших осіб.

Даний висновок, як вірно констатував суд першої інстанції, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Газета «Україна-Центр» проти України», «Педерсен і Баадсгаард проти Данії», «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії, «джерсільд проти Данії»).

З матеріалів справи також вбачається, що ще до публікації вищезазначеної статті 161 працівник зазначеної лікарні зверталися з колективними зверненнями та скаргами у різні державні установи та організації на дії головного лікаря, в результаті чого проводилися численні перевірки його роботи на цій посаді. Як наслідок таких звернень, на інтернет медіа-ресурсі «Незалежне інформаційно-аналітичне видання «Преступности.Нет» була розміщена вказана стаття.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спосіб подачі інформації у зверненні лікарів та коментарі відповідача ОСОБА_9 виражав суб'єктивні оціночні судження, їх особистий погляд про роботу позивача на посаді головного лікаря щодо ефективності його управління та діяльності, недоліків в роботі, власну оцінку його поведінки по відношенню до підлеглих, відносин з іншими особами, та інтерес, з метою привернути увагу громадськості до проблемних питань кадрового забезпечення лікарні, умов лікування хворих та законності здійснення оплати коштів на благодійні внески, а також організації матеріально-технічного оснащення лікарні.

При цьому, наведені в статті приклади ОСОБА_4 мають загальний суб'єктивний характер, тому не порушують та не можуть порушувати особистих немайнових прав позивача.

Крім того, відповідач ОСОБА_4, як діючий лікар психіатричної лікарні та будучи небайдужим до проблем медичної установи, у коментарі висловлював свою особисті судження щодо причин конфліктної ситуації медичного персоналу та керівництва лікарні.

В статті було опубліковано, як позицію лікарів, відповідача ОСОБА_12, так і висловлене власне тлумачення конфліктної ситуації ОСОБА_2, чим фактично було реалізоване право на відповідь, що не позбавляло позивача чи інших осіб висловлювати свою позицію з вказаних питань.

-6-

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що викладена в статті думка про звільнення незгодних, як спосіб залякування та демонстрація влади позивачем, створена в лікарні кадрова криза, смерть пацієнта внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, пошкодження психіки та щелепи дитині, як наслідок шкідливої кадрової політики позивача, примусове стягнення благодійних внесків та їх нецільове використання, наявність «епізодів» протизаконної діяльності та спроб їх «зачистити», незаконна передача позивачем в оренду приміщень лікарні є особистими міркуваннями, критичними судженням .

Дійсно стаття містить інформацію щодо відкритого кримінального провадження відносно позивача. Проте вона зазначена зі слів інформації лікарів, які є юридично необізнаними в тонкощах правової відповідальності, і які неточно передали зміст інформації про відкриття кримінального провадження зв'язавши його з посадовою особою лікарні. А останнє мало місце в дійсності. Тому вимоги про покладення спростування цієї інформації не могли бути задоволенні.

Крім того, публікація про позивача, як службової особи, містила критику, проте позивач, як керівник обласної психіатричної лікарні, обираючи свою професію, на думку колегії суддів, повинен бути відкритим для критики і пильного нагляду і це є той тягар, який мав прийняти в демократичному суспільстві.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Отже, викладені у статті висловлювання, не порушують особистих немайнових прав позивача. Вони свідчать про критичну оцінку лікарями ситуації, що склалася між сторонами. Кожній із сторін була надана можливість висловити свою точку зору з приводу ситуації, що була висвітлена у статті. Суб'єктивні думки, і погляди, в силу вимог закону, положення Конвенції, з врахування практики Європейського суду, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Інші доводи апеляційної скарги позивача є суб'єктивними та на правильність висновків суду не впливають.

Вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена позивачем як спосіб захисту права на гідність та честь, порушеного шляхом розповсюдження недостовірної інформації.

Між тим, критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (абзац 4 пункту 11 Постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 21995 року з наступними змінами).

Отже, суд правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не було підстав для задоволення позовних вимог.

За такого, рішення районного суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

-7-

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова