Справа № 495/3141/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
17 січня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Шевчук Ю.В.,
при секретарі - Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши свої позовні вимоги просить суд:
- провести розподіл набутого подружжям у шлюбі нерухомого майна - будинку, розташованого за адресою: Одеська область, місто Білгород - Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А»; земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А»; будинку, розташованого за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «Б»; земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «Б», комплектів меблі, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
- припинити за ОСОБА_2 право власності на частину будинку, яка складає 50/100 будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, місто Білгород - Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А»;
- визнати право власності на частину будинку, яка складає 50/100 будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А» за ОСОБА_1;
- визнати за ОСОБА_1 право як співзабудовника на 50/100 частин будинку, збудованого під час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації обєкта незавершеного будівництва, розташованої за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «Б»;
- припинити за ОСОБА_2 право власності на ? частку земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А»;
- визнати право власності на ? частку земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «А», за ОСОБА_1;
- припинити за ОСОБА_2 право власності на ? частку земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «Б»;
- визнати право власності на ? частку земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, місто Білгород Дністровський, смт Затока, вулиця Лиманська, 43 «Б», за ОСОБА_1;
- визнати право власності на ? частину меблів з натуральної сировини, яка складається з 40 предметів за ОСОБА_1.
При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що з 22.09.2001 року по 07.11.2014 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька Ангеліна та син ОСОБА_3.
Також, в період шлюбу сторонами було придбане певне майно щодо поділу якого подружжя не може дійти згоди.
Право власності на будинок по вулиці Лиманська, 43 «А», будинок по вулиці Лиманська, 43 «Б», земельні ділянки, призначені для будівництва і обслуговування вказаних житлових будинків, господарських будівель і споруд за зазначеними адресами в смт Затока, міста Білгород Дністровський, Одеської області, зареєстровано на ОСОБА_2. Вся технічна документація, інша документація та документація на право власності на будинки, земельні ділянки знаходиться у ОСОБА_2, отримати яку позивач не має жодної можливості. Обслуговування та будівництво будинків по вулиці Лиманській було здійснено в період шлюбу спільними зусиллями та за спільні грошові кошти подружжя. Підрахувати затрачені на придбання, будівництво та обслуговування нерухомого майна спільні грошові кошти позивач не має можливості.
Позивач та її представник ОСОБА_4, у судове засідання не зявились, від ОСОБА_4 до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити заявлені вимоги.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи неодноразово сповіщався належним чином.
Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2001 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2014 року. Від шлюбу колишнє подружжя має двох дітей, які проживають з позивачкою та на утримання яких відповідач-батько, сплачує кошти.
Згідно з ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.
Майно, щодо якого у сторін виник спір, складається з наступного:
2)житловий будинок, позначений на плані під літ. «Б», що розташований за адресою: вул.. Лиманська, 43а, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області та зареєстрований на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.10.2011 року, № 2-4733/11, реєстраційний номер 38018511 (витяг 36032049 від 29.10.2012 року).
3)незавершений будівництвом житловий будинок під літ. «А», що розташований за адресою: вул.. Лиманська, 43, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
У відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Беручи до уваги кількість спірного майна та його правовий режим, суд вважає за доцільне розглянути права та обовязки сторін відносно кожного обєкта окремо.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, обґрунтованими є вимоги позивачки щодо визнання за нею, як співзабудовника, право на 1/2 частину спірного обєкта незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. «А», що розташований на належній відповідачу земельній ділянці, за адресою: вул.. Лиманська, 43, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, площею 12,03 кв.м., що вбачається з технічного паспорту виготовленого 31.10.2011 року КП «Білгород-Дністровське БТІ».
Верховний Суд України в свій постанові № 6-47цс16 від 07.09.2016 року висловив сою правову позицію щодо визнання обєкта незавершеного будівництва, зведеного за час шлюбу, обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Зокрема, Верховний Суд України наголосив на наступне.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до вищезазначеної статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.
Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею право власності на ? частину житлового будинку, позначеного на плані під літ. «Б», що розташований за адресою: вул.. Лиманська, 43а, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вказаний обєкт нерухомості був збудований під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Таким чином, положення статті 60 СК України повною мірою підлягає застосуванню щодо сторін та відносить будинок № 43а по вул.. Лиманській в смт Затока до спільного майна подружжя, яке, враховуючи правила статті 70 СК України (у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором), в рівних частках належить кожному з подружжя.
Не можуть бути судом задоволені позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину меблів з натуральної сировини, яка складається з 40 предметів, оскільки позивачем не був наданий перелік меблів, яких вона нараховує кількістю 40 штук, та не надано жодних належних і допустимих доказів як про існування вказаних меблів так і про їх походження, що не дає суду можливості визначити їх правовий режим, встановити чи відноситься річ до спільного майна подружжя, визначити право кожного з подружжя на кожну річ окремо та встановити порядок поділу.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Керуючись, Постанова Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 61, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 209, 212-215, 3607 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, позначений на плані під літ. «Б» загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м., що розташований за адресою: вул.. Лиманська, 43а, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області та зареєстрований на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.10.2011 року, № 2-4733/11, реєстраційний номер 38018511.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право як співзабудовника на 50/100 частин будинку, збудованого під час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації, обєкта незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. «А», розташований за адресою: вул.. Лиманська, 43, смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
В задоволенні інших вимогах зустрічного позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя