УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Закропивного О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про визнання правочину незаконним та довіреності недійсною за касаційною скаргою представника ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 9 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 березня 2016 року її баба ОСОБА_6 видала ОСОБА_5 довіреність на представництво її інтересів.

Зазначала, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладені обставини, просила визнати правочин доручення незаконним, а довіреність, видану на його виконання, недійсною.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 9 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 215, 216, 225, 226 ЦК України, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для визнання оспореної довіреності недійсною.

Колегія погоджується з такими висновками.

Із матеріалів справи вбачається, що 1 березня 2016 року ОСОБА_6 видала на ім'я ОСОБА_5 довіреність на представництво її інтересів строком на три роки (а.с. 4-5).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано недієздатною. У задоволенні заяви ОСОБА_4 про призначення її опікуном відмовлено (а.с. 77-78).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

На момент видачі довіреності ОСОБА_6 не була визнана недієздатною.

В акті судово-психіатричного експерта від 4 березня 2016 року № 114, на який посилається ОСОБА_4, відсутній висновок про те, що ОСОБА_6 у момент вчинення правочину, а саме 1 березня 2016 року, не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

При розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій позивачці були роз'яснені її процесуальні права (а.с. 40-41, 81), однак клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи вона не заявляла.

Таким чином, рішення судів про відмову у задоволенні позову є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько О.В. Закропивний