Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 653 долари 21 цент США, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 05 червня 2014 року 589 383 грн 60 коп.

ОСОБА_7 оскаржила рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона виступає майновим поручителем ОСОБА_6 та оскаржуваним судовим рішенням порушено її права та обов'язки, оскільки ним безспірно встановлено суму боргу, яка підлягає сплаті із вартості предмета іпотеки; суд позбавив її можливості доводити дійсну суму заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що вона не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, спір виник між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_6 щодо кредитного договору, стороною якого ОСОБА_7 не виступає, а тому оскаржуваним рішенням не порушуються її права та обов'язки.

Із такими висновками погодитися не можна.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Обґрунтовуючи підстави звернення до апеляційного суду, ОСОБА_7 додала до матеріалів апеляційної скарги копію договору іпотеки від 07 травня 2008 року, яким підтверджується її статус майнового поручителя на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_6

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7Закону України «Про іпотеку»).

За змістом п. 2 договору іпотеки розмір боргових зобов'язань, які забезпечуються іпотекою, включає в себе тіло кредиту, проценти та може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобов'язань боржника.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Враховуючи те, що виконання основного зобов'язання у разі забезпечення його іпотекою здійснюється за рахунок предмета забезпечувального обтяження, розмір заборгованості за кредитним договором впливає на обсяг відповідальності іпотекодавця, оскільки саме ця сума підлягає стягненню із вартості предмета іпотеки, а тому майновий поручитель має право на оспорення розміру кредитної заборгованості.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_7 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов'язки, є передчасним та суперечить змісту ст. 292 ЦПК України.

З цих підстав ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню за п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик