УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та аліментів,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що відповідачка є матір'ю їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з ним.

Посилаючись на те, що вона не виконує свої батьківські обов'язки з утримання сина та не надає матеріальну допомогу, просив суд на підставі ст. 185 СК України стягнути з відповідачки аліменти за минулий час за період з 31 серпня 2011 року (за три роки до звернення до суду) по 31 березня 2015 року (до повноліття дитини) у розмірі 27 613 гривень 50 копійок, виходячи з розрахунку Ѕ частки від прожиткового мінімуму, а також додаткові витрати у зв'язку із навчанням сина на підготовчих курсах у Міжнародному університеті логістики і транспорту у м. Вроцлаві (Польща) у розмірі фактично понесених витрат - 115 251 гривні 99 копійок та які фінансуються наперед - 135 035 гривень 76 копійок.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, викликані розвитком здібностей дитини, в розмірі 102 530 гривень 72 копійки та судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 1 800 гривень, всього 104 330 гривень 72 копійки.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення додаткових витрат на дитину, апеляційний суд виходив з того, що за змістом ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються ст. ст. 199, 200, 201 СК України.

У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 185 СК України.

Врахувавши, що відповідачкою здійснювалось перераховування коштів на навчання та утримання сина, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що доводи позову про те, що мати в добровільному порядку не виконує свого обов'язку по утриманню дитини не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня