Провадження № 2/127/4494/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання недійсним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру. Позов мотивовано тим, що 16 грудня 1997 року Протоколом №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» було виділено двокімнатну квартиру за №76 по вулиці Островського в будинку №31 в м. Вінниця сім'ї водія ОСОБА_2, що рахувався на квартирному обліку під №5 загальної черги, зі складом сім'ї 6 (шість) чоловік. На той час до складу сім'ї входили: дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_1, син ОСОБА_4, син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6. Для приведення в житловий стан даної квартири між ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» та ОСОБА_2 було укладено договір - зобовязання від 19.12.1997 року про виконання ремонтних робіт за власні кошти ОСОБА_2 Обсяг виконуваних робіт складав: виконання під чистове оздоблення стіни та стелі, заливання полу, окрашування столярних виробів, плінтусів та радіаторів, встановлення дверних замків, ручок, встановлення газових плит, встановлення змішувачів до раковини та ванної. Тобто, ОСОБА_2 та його сім'єю було виконано ряд робіт, що передбачалися договором для переведення квартири в належний житловий стан з метою можливості проживання та заселення в дану квартиру відповідно до Протоколу №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і транспорту» від 16 грудня 1997 року. З 1997 року, ОСОБА_2 разом із сім'єю, з дозволу і згоди адміністрації ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» заселилися в квартиру і уклав угоди із підприємствами, що надають комунальні послуги. Міським комунальним підприємством житлово-експлуатаційна контора» був відкритий особовий рахунок №216901 на імя ОСОБА_2, а також ОСОБА_2 були укладені договори на поставку та природного газу, електроенергії, водопостачання, водовідведення, вивезення твердих побутових відходів відповідно до яких і проводилась сплата за надання комунальних послуг. 03 вересня 2012 року ОСОБА_2 помер. В Квартирі по сьогоднішній день, проживаю ОСОБА_1 разом з сімєю. Комунальні послуги сплачуються регулярно та заборгованості перед МКП ЖЕК №5 відсутня. В червні 2017 року позивачу зателефонували працівники Державної виконавчої служби та повідомили, що в рамках виконавчих проваджень Замостянським відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області буде звернуто стягнення та реалізовано квартиру, так як вона належить на праві власності боржнику, а саме ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», що знайшло своє підтвердження коли позивач отримав 05.07.2017 року інформаційну довідка №91227293 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо та нерухомого майна, відповідно до якої ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності серія номер: 470, видане 02.02.1999, видавник Вінницька міська рада. Вважає, вищезазначене свідоцтво про право власності незаконним, оскільки ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» вела в оману Вінницьку міську раду не надавши Протокол №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир в будинку 31 по вул. Брацлавська (вул. Островського), що спричинило порушення ст.53 Житлового кодексу Української РСР, а саме Вінницькою міською радою було видано свідоцтво про право власності на квартиру не у відповідності до Протокол №6 від 16 грудня 1997 року особам яким квартири були: розподілені та які користуються з 1997 року по даний час, а свідоцтво про право власності було видано ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва». Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності №470 від 02.02.1999 року на квартиру №76 по вулиці Брацлавська (вул. Островського) в будинку №31 у м. Вінниця, що видане Вінницькою міською радою Публічному акціонерному товариству «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва».

10.10.2017року ОСОБА_1 надано суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив скасувати рішення виконкому Вінницької міської ради №1611 від 26.12.1998року як незаконне та протиправне.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник виконавчого комітету Вінницької міської ради в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що протоколом №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997рокупорядком денним розподілення житла з другої блок секції 108 квартирного житлового будинку по вул. Островського, 31. Вирішено виділити 2-х кімнатну квартиру за №76 сімї водія ОСОБА_2, який рахується на квартирному обліку під №5 загальної черги, склад сімї 6 чоловік, проживає в 2- х кімнатній квартирі 23,69кв.м. по вул. Тарногродського 48а, без знімання з квартирного обліку (а.с.5-6).

До складу сімї ОСОБА_2 входили: дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_1, син ОСОБА_4, син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6 (а.с.7, 8, 9, 10, 11).

Договором зобовязання від 19.12.1997 року укладеного між ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» та ОСОБА_2, останній зобовязаний отримати 2- кімнатну квартиру №76 п другому підїзді 108 кв. житлового будинку. Власними силами зі своїх матеріалів ОСОБА_2Я, зобовязаний виконати наступні роботи: виконання під чистове оздоблення стіни та стелі, заливання полу, окрашування столярних виробів, плінтусів та радіаторів, встановлення дверних замків, ручок, встановлення газових плит, встановлення змішувачів до раковини та ванної (а.с.12).

МКП «ЖЕК №5» на ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок №216901 від 13.01.2011року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13).

17.11.1998року між ОСОБА_2 та ВАТ «Вінницягаз» укладено договір №802 про поставку природного газу за адресою: м. Вінниця, вул. Островського, 31/76 (а.с.14).

Згідно договору № 216901 від 01.12.2005року ОСОБА_2, як наймачеві (власнику) квартири та членам його сімї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: м. Вінниці вул. Островського, 31/76 надаються послуги з водо-, теплопостачання, за які останні зобовязуються своєчасно здійснювати оплату (а.с.15).

13.01.2011року між ОСОБА_2 та МКП «ЖЕК №5» укладено договір №1305 про надання житлово комунальних послуг (а.с.16).

Крім того, 04.10.2005року між ОСОБА_2 та МКП «ЖЕК -21» був укладений типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.17).

На підставі вище вказаних договорів за квартиру АДРЕСА_2 були здійсненні оплати за комунальні послуги, що підтверджується квитанціями за період з 2002 року по теперішній час (а.с.20-34).

Згідно акту МКП «ЖЕК №5» від 19.12.2010 року в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2Я,, ОСОБА_1, ОСОБА_4 проживають з 1998 року (а.с.37).

03.09.2012 року помер ОСОБА_2 (а.с.36).

Згідно довідки ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» №325 від 25.08.1998 року згідно договорів №70 від 14.12.1997року і №34 від 01.09.1997року ВАТ Управління механізації і автотранспорту за кошти підприємства були куплені квартири в 108 квартирному житловому будинку по вул. Островського -3, це квартири №76 та квартира №78 (а.с.113).

Згідно свідоцтва про право приватної власності на житло №470 від 02.02.1999року ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» належить 87/10000 долі будинку, який знаходиться в АДРЕСА_4. Ця доля складається із однієї двокімнатної квартири житловою площею 27,8 кв.м. та загальною площею 49,1кв.м. Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1611 від 26.12.1998року (а.с.74).

Вище вказане свідоцтво зареєстровано КП «ВМБТІ» 02.11.2010року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.76).

Відповідно до ст.53 Житлового кодексу Української PCP, жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно пп.1 п.60 Правила обліку, затверджені адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом списки осіб, яким надаються жилі приміщення, не пізніше як за місяць до здачі будинку в експлуатацію надсилаються виконавчому комітетові Ради народних депутатів, на території якої знаходиться це підприємство, установа, організація.

Відповідно до п.69 Правила обліку, на підставі рішення про надання жилого: приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

На виконання ст. 53 Житлового кодексу Української PCP, п.60, п.69 Правила обліку, рішення адміністрації ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» і профспілкового комітету оформленого Протоколом №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир, виконавчим комітетом Вінницької міської ради було прийнято рішення за №855 від 25червня 1998 року згідно якого було затверджено розподіл квартир в будинку №31 по вул. Островського, в тому числі розподіл згідно вищезазначеного спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» (ВАТ УМІА).

01.09.1997року між ВАТ «Вінницький ПДБП -4» та ВАТ «Вінницьке УМІА» укладено договір №34 на підставі якого сторони вступають у договірні відносини по завершенню будівництва 108 квартирного житлового будинку по вул. Островського в м. Вінниці.

Пунктом 4.2 вказаного договору визначено додаткові умови, відповідно до яких дольовик має заключити договір зобовязання з працівником підприємств, який отримуватиме квартиру в указаному будинку на виконання своїми силами робіт по оздоблюванню квартири, влаштуванню лінолеумної підлоги, встановленню газових плит, змішувачів води для ванн та мийниць посуду, виконання яких не входить у вартість квартири.

26 грудня 1998 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення №1611 від 26.12.1998року яким визнано співвласником сумісної часткової власності ВАТ Вінницьке управління механізації і автотранспорту в 108- квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського квартири №76 та №78 (а.с.130).

Судом встановлено, що ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» звернулося до виконавчого комітету Вінницької міської ради із листом №325 від 25 серпня 1998 року про оформлення права власності на квартиру безпосередньо на підприємство замовчуючи факт, що зазначена квартира вже була розподілена та виділена працівнику підприємства - сім'ї водія ОСОБА_2, зі складом сім'ї 6 (шість) чоловік, відповідно до рішення адміністрації ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» і профспілкового комітету оформленого Протоколом №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир. Не вказавши, що на підставі п.4.2 Договору дольового будівництва спірної квартири було укладено Договір-зобовязання від 19.12.1997 року для переведення квартири в належний житловий стан, що є підтвердженням розподілу та виділу працівнику підприємства - сім'ї водія ОСОБА_2 оскаржуваної квартири.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення та видаючи оскаржуване свідоцтво, Виконавчий комітет Вінницької міської ради не звернув уваги на п.4.2 Договору дольового будівництва спірної квартири, які подавались ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» із листом №325 від 25 серпня 1998 року про оформлення права власності на квартиру та не перевірив чи була розподілена - виділена квартира працівнику підприємства та чи укладались із вданим працівником відповідні Договори - зобовязання, як це передбачалось п.4.2 Договору дольового будівництва.

Позовна вимога в частині скасування рішення виконкому Вінницької міської ради №1611 від 26.12.1998року як незаконне та протиправне підлягає частковому задоволенню, оскільки дане рішення стосується квартир №76 та№78.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно ч. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст. 11 вищевказаного Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно п.1, п. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 4 ст. 29 вищевказаного Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_1 були виконані всі умови по договору зобовязані, а ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» порушило та не виконало вимог передбачених ст.53 Житлового кодексу Української PCP, п.60, п.69 Правил та не повідомило про розподіл спірної квартири, чим допустило порушення зазначених норм законодавства, що діяло на той час, та спричинило винесення незаконного рішення та видачі свідоцтва, в звязку з чим суд приходить до висновку, що про визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.12.1998року №1611 в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ Вінницьке управління механізації і автотранспорту квартири №76 в 108- квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці та визнання недійсним свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999року №470 на квартиру №76 по вул. Брацлавська (вул. Островського) в будинку №31 у м. Вінниця.

Згідно ст. 88 ЦПК України су д вража за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 1280,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах.

На підставі викладеного згідно ст. 53 Житлового кодексу Української PCP, ст. 327 ЦК України, Конституції України, Правил обліку, затверджені адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.12.1998року №1611 в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ Вінницьке управління механізації і автотранспорту квартири №76 в 108- квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999року №470 на квартиру №76 по вул. Брацлавська (вул. Островського) в будинку №31 у м. Вінниця.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 1280,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: