Номер провадження: 22-ц/785/5229/17
Номер справи місцевого суду: 509/171/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування державного акту на земельну ділянку та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року, -

встановила:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування державного акту на земельну ділянку та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він успадкував права та обовязки померлого 23.05.2012 року ОСОБА_7, який з 1981 року перебував у шлюбі із ОСОБА_3 та під час шлюбу за рахунок спільних коштів та праці подружжям був побудований житловий будинок № 13 по вул. Южна у смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, загальною площею 436,7 кв.м., житловою площею 148,9 кв.м., на земельній ділянці площею 1440 кв.м. що перебувала у їх спільному користуванні.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_7, після розірвання шлюбу неправомірно приватизувала спірну земельну ділянку на своє імя та 01.03.2006 року, всупереч інтересам померлого ОСОБА_7, без згоди померлого продала зазначений вище будинок та земельну ділянку ОСОБА_4.

12.05.2011 р. рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, було задоволено та вищевказаний договір купівлі-продажу житлового будинку, було визнано недійсним.

Позивач просив суд :

- скасувати акт від 28.04.2004 року на право власності в порядку приватизації на земельну ділянку площею 0,144 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Южна № 13 в смт. Великодолинське Овідіопольського районну Одеської області, виданий ОСОБА_3;

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_8 01.03.2006 року за реєстраційним № 775 договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по вул. Южна № 13 в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 позов визнала та проти його задоволення не заперечувала

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволені позову відмовити.

Рішення ухвалено у відсутності відповідача ОСОБА_5 селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року - позов задоволено.

Скасовано державний акт від 28.04.2004 року на право власності в порядку приватизації на земельну ділянку площею 0,144 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул.Южна № 13 в смт.Великодолинське Овідіопольського районну Одеської області, виданий ОСОБА_3.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_8 01.03.2006 року за реєстраційним № 775 договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по вул.Южна № 13 в смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,60 грн., у дольовому порядку, з кожного по 640,30 грн. (а.с.164-170).

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_6, діючий в інтересах ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 13.12.1996 р. на підставі договору дарування ОСОБА_3 набула право власності на жилий будинок по вул.Южна, 13 в смт.Великодолинське Овідіопольського району, який складався в цілому з одного кам'яного жилого будинку під літ. «А», загальною житловою площею 19,2 кв.м., сараю під літ. «Б», споруд №1-3, і був розташований на земельній ділянці площею 1383 кв.м.(т.1 а.с.48)

Рішенням виконкому ОСОБА_5 селищної ради від 20.05.1997 р. за заявою ОСОБА_3,у зв'язку з тим, що зазначений вище будинок був морально застарілий, крівля його сгоріла при пожежі, ремонтувати його недоцільно, було дозволено знести цей будинок і земельну ділянку використати для будівництва житлового будинку з магазином,баром.

Розпорядженнями Овідіопольської районної державної адміністрації від 09.07.1997 р. та від 27.03.1998 р., рішеннями виконавчого комітету ОСОБА_5 селищної ради, паспортом на забудову ОСОБА_3, було дозволено будівництво на земельній ділянці по вул.Южна,13 в смт.Великодолинське жилого будинку з магазином, баром та рестораном.

Актом державно -технічної комісії від 08.06.1998 р., був прийнятий до експлуатації жилий будинок з магазином, рестораном, баром, загальною площею 436 кв.м., жилою площею 41,2 кв.м., розташований по вул.Южна, 13 в смт.Великодолинське,Одеської області.

Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 20.06.1999 р. був затверджений акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом жилого будинку з магазином, рестораном та баром загальною площею 436 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., розташованого по вул.Южна,13 в смт.Великодолинське , Одеської області та визнано будинок прийнятим до експлуатації.

Згідно складених Овідіопольським РБТІ 27.05.1998 р. планів, експлікації будинок по вул.Южна, 13 в смт.Великодолинське ,Одеської області , був двоповерховий, загальною площею 436,7 кв.м., жилою площею 41,2 кв.м.

25.06.1999 р. ОСОБА_3 було видано свідоцтво на право власності на зазначений вище будинок.

У січні 2004 року актом державної технічної комісії будинок повторно був прийнятий до експлуатації, але лише як житловий будинок, загальною площею 436,7 кв.м. жилою площею 148,9 кв.м. без зазначення розміщених в ньому магазину, ресторану та бару.

26.03.2004 р. відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Южна, 13 в смт.Великодолинське.

28.04.2004 р. ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності в порядку приватизації на земельну ділянку, площею 0.144 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Южна,13 в смт.Великодолинське.

Державний акт на земельну ділянку був виданий на підставі рішення XXI сесії 24 скликання ОСОБА_5 селищної ради від 12.03.2004 року № 745 (т.1 а.с.49).

01.03.2006 р. на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 жилий будинок в смт.Великодолинське, вул.Южна, 13 та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, загальною площею 0,144 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку ,господарських будівель і споруд, кадастровий номер 41 (т.1 а.с.50).

Після придбання зазначених житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 зареєструвала право власності на зазначений будинок та отримала державний акт на земельну ділянку (а.с.51).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.05.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2011 року, договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою, Одеська область, смт. Великодолинське, вул. Южна, буд.13 від01.03.2006 року,визнаний недійсним (т.1 а.с. 16-18).

Відповідно до встановлених судом обставин, житловий будинок, розташований за адресою, Одеська область,смт. Великодолинське, вул. Южна, буд. 13, був збудований подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у період шлюбу, оскільки сторони проживали у шлюбі з 1981 року по 2003 рік.

Починаючи з 2006 року між ОСОБА_10 та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 тривали судові спори з приводу поділу майна подружжя та визнання за ОСОБА_7права власності на спірний будинок.

24.12.2012 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖД № 294629 від 15.06.2012 року ( т.1 а.с.11).

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцем є син померлого позивач у справі ОСОБА_2, який прийняв спадщину, що підтверджується листом Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області від 27.08.2013 р.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, визначену у постанові Верховного суду України № 6-139цс15 від 01.07.2015 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Звертаючись з позовом до суду , ОСОБА_2, посилався на те, що відповідно до ст. 1268 ЦК України, до нього перейшли права та обовязки, які належали його померлому батькові та оскільки судом було встановлено те , що жилий будинок № 13 по вул. Южна , смт. Великодолинське,Одеської області є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та його померлого батька ОСОБА_7, тому ОСОБА_3 не мала права на приватизацію земельної ділянки в цілому.

Відповідно до п. а, ч.2 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01.04.2004 року) підставами набуття права на землю є приватизація земельних ділянок , які перебувають у користуванні громадян.

Порядок безоплатної приватизації земельної ділянки був передбачений статтею 118 земельного кодексу України.

Відповідно до ст.61 СК України ( в редакції станом на квітень 2004 року ) передбачалось, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 11.01.2011 р. № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який введено в дію з 09.02.2011р., статті 61 СК була доповнена частиною пятою, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Таким чином, на час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки, за адресою : Одеська область, смт.Великодолинське, вул. Южна, буд.13, зазначена земельна ділянка не була обєктом права спільної сумісної власності подружжя та на час укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу у 2006 року , також.

З матеріалів справи встановлено, що на час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки та отримання державного акту на земельну ділянку, на зазначеній земельній ділянці перебував житловий будинок, який був збудований подружжям та визнанний судом спільною сумісною власністю подружжя.

Матеріали справи не містять докази скасування декларації про введення будинку, за адресою Одеська область, смт.Великодолинське ,вул.Южна,буд.13 в експлаутацію.

Відповідно до п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Відповідно до п.5 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на квітень 2004 року) при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Відповідно до статті 377 ЦК України (в редакції станом на квітень 2004 року ) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, за життя до ОСОБА_7 перейшло право користування спірною земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок, який був збудований подружжям.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, помилково виходив з того, що земельна ділянка за адресою : Одеська область, смт.Великодолинське , вул. Южна, буд.13 , перейшла у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та помилково застосував ст. 120 ЗК України в редакції, яка не була чинною, станом на час будівництва подруджжям будинку та на час введення ОСОБА_3 будинку в експлуатацію.

При відчудженні ОСОБА_3 у 2006 році спірної земельної ділянки права ОСОБА_7 були порушені.

В судовому засіданні представником ОСОБА_4-ОСОБА_6 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.146).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що строк позовної давності не був пропущений, оскільки у померлого ОСОБА_7 перебіг строку позовної давності розпочався з часу набрання законної сили рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.06.2011 року ,тобто з 15.11.2011 року, а після смерті ОСОБА_7, спадкоємець ОСОБА_2 звертався до суду з позовами про визнання права власності на спірний будинок, стягнення грошей та моральної шкоди, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України є перериванням строку.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

З матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні колегією суддів цивільної справи № 2-1207/11 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, поділ спільного майна подружжя, пояснень позивача ОСОБА_2Е, представника ОСОБА_3- ОСОБА_9, представника ОСОБА_4- ОСОБА_6, наданих ними в судовому засіданні колегії суддів, вбачається, що між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2006 року тривали судові спори щодо нерухомого майна, зокрема будинку № 13 по вул. Южна, смт.Велокодолинське, Одеської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3-ОСОБА_9 колегії суддів пояснили, що їх померлий батько оскаржував у 2006 році лише договір купівлі-продажу будинку, щодо відчуження земельної ділянки він не оскаржував, оскільки така позиція була адвокатів, які надавали йому юридичну допомогу.

В судовому засіданні колегії суддів, представник ОСОБА_4-ОСОБА_6 , пояснив, що померлий ОСОБА_7 добре знав про наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки з самого початку та строк позовної давності померлим був пропущений ще у 2009 році. З 2006 року між сторонами постійно тривають суди з різних підстав. ОСОБА_4 є добросовісним покупцем , а ОСОБА_3 вступивши у неправомірну змову з позивачем, який є її сином, намагаються протиправно повернути продане ними майно.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України ,позовна давність-це строк ,у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня ,коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу ,яка його порушила.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 достовірно було відомо про наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки з часу звернення ним до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно , тобто з серпня 2006 року та строк позовної давності сплинув у серпні 2009 року.

До позивача ОСОБА_2, відповідно до ст. 1216 ЦК України, перейшли права та обовязки померлого батька ОСОБА_7

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 просив поновити строк позовної давності , проте зазначені підстави ОСОБА_2 не є поважними , оскільки строк був пропущений його померлим батьком, за життя ще у 2009 році.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн.

Керуючись ст.ст.303,п.2 ч.1 ст.307,п.4 ч.1 ст. 309, 313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування акту приватизації земельної ділянки та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 704 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

Повне рішення складено 11.12.2017 року.