У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину квартири; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 1 березня 2003 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 грудня 2015 року, що набрало законної сили, шлюб між ним та відповідачкою розірвано.

Позивач зазначав про те, що 22 квітня 2004 року, за час шлюбу, ними було придбано за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1, право власності на квартиру було оформлено за відповідачкою, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Оскільки вони припинили шлюбні відносини, то згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя ними не досягнуто.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд здійснити поділ спірної квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за кожним з них право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана нею за її особисті кошти, які вона отримала від продажу 30 квітня 2004 року належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 Хоча цей договір було укладено після спірного договору, але за домовленістю з покупцем кошти вона отримала до продажу квартири. Вважала, що спірна квартира є її особистою приватною власністю.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 й задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира набута сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. 22 квітня 2004 року ОСОБА_4 придбала спірну квартиру за кошти, які належали їй особисто, отримані нею від покупця, за домовленістю до укладення договору купівлі-продажувід 30 квітня 2004 року,належної їй на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_2

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 1 березня 2003 року між ОСОБА_3та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 грудня 2015 року, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

22 квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 за 9 900 грн.

Щодо зазначеної квартири виник спір.

30 квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 за 26 600 грн, яка належала їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 13 листопада 2002 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, ними була придбана спірна квартира АДРЕСА_1, що підтверджується вищевказаним договором купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року, при укладенні якого покупцем зазначена ОСОБА_4, згоду на укладення цього договору купівлі-продажу було надано позивачем відповідно до його нотаріально посвідченої заяви, у якій також вказано про те, що спірна квартира придбана за їх спільні кошти (а.с. 156).

У п. 2.1. зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року сторони вказали про те, що кошти отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору, тобто розрахунок за придбану спірну квартиру був проведений у момент укладення договору.

Також судом установлено, що ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року продала квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на праві особистої приватної власності, згода на укладення цього договору також надавалась ОСОБА_3.

У п. 2.1. вказаного договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року сторони зазначили про те, що кошти отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору, тобто розрахунок за продану квартиру був проведений у момент укладення договору.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПКУкраїни не звернули увагу на те, що у п. 2.1. вищевказаних договорів купівлі-продажу квартири сторонами чітко передбачено момент одержання покупцем від продавця грошових коштів, а саме під час укладення цих договорів.

Отже, суди належним чином не дослідили, чи наявний зв'язок між коштами сплаченими за договором купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року та коштами отриманими ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року, тобто після укладення спірного договору купівлі-продажу. При цьому посилання ОСОБА_4, як і судів, на домовленість з покупцем квартири про отримання коштів за квартиру до укладення договору, не відповідає умовам договору і ґрунтується виключно на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Зазначаючи, що ОСОБА_3 не надав доказів наявності коштів на придбання квартири, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 не дали оцінку тому, що відповідно до трудової книжки від 24 липня 1998 року ОСОБА_3 розпочав свою трудову діяльність з липня 1998 року, мав постійне місце роботи та самостійний заробіток, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України від 4 липня 2016 року, довідкою про заробітну плату від 23 червня 2016 року. Доводам ОСОБА_3 про те, що у період з жовтня 2001 року він постійно працював викладачем англійської мови, займався репетиторством, що також було джерелом отримання доходів, суди оцінки не дали. Ці твердження ОСОБА_3 залишились без перевірки.

У п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суди у порушення зазначених вище положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не надали належної правової оцінки доказам щодо наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільних доходів на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року, не дослідили зміст нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 на ім'я приватного нотаріуса від 22 квітня 2004 року, у якій вказано, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, а, отже, не перевірили, чи є така квартира спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, висновки судівпро те, що ОСОБА_4 за свої особисті кошти придбала спірну квартиру є припущенням, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Крім того, суди у порушення вищевказаних вимог процесуального права надали оцінку лише доводам свідків зі сторони ОСОБА_4 про те, що розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 було проведено з ОСОБА_4 до укладення договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, не звернувши увагу на заперечення ОСОБА_3

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик