Справа № 240/346/17 р.
Номер провадження № 2-о/240/32/17 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі :

головуючого судді Щербак Ю.В.

при секретарі - при секретарі - Осадчій Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну

справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_1 посилався на те, що 31 січня 2017 року в м. Донецьку померла його бабця ОСОБА_2.

Заявнику було видана довідка про смерть неналежного зразка Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 м. Донецька» з печаткою ДНР.

Заявник звернувся до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті бабусі та отримання свідоцтва про смерть. Однак, у звязку з невідповідністю наявних в нього медичних документів, виданих на тимчасово окупованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявнику було відмовлено.

Заявник має намір отримати допомогу на поховання та недоотриману померлою пенсію для чого потрібно отримати свідоцтво про смерть належного зразка. На підставі викладеного, заявник просив встановити факт смерті 31 січня 2017 року в м. Донецьку бабці ОСОБА_2.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, викладені в заяві вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою про розгляд справи без участі представника, заперечень щодо задоволення заяви не надано . Крім того, представник повідомив суд про відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

а.п. 19

Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до наданого свідоцтва про народження заявника серії ІV-НО №305866 та свідоцтва про народження батька заявника ОСОБА_4 серії ІІІ-ЯР № 355180 заявник ОСОБА_1 є онуком померлої ОСОБА_2.

а.п. 10,11

За довідкою УПСЗН Олександрівської райдержадміністрації від 24 травня 2017 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_2.

а.п. 14

Померла ОСОБА_2 за довідкою УПСЗН Олександрівської райдержадміністрації від 7 жовтня 2015 року № НОМЕР_2 теж була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, с.м.т. Олександрівка Олександрівського району Донецької області як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення.

а.п. 9

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Донецьк віднесено до таких населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України ,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Начальник Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області листом за №15.50 -69/316 від 22 травня 2017 року відмовив заявнику у реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми.

а.п. 7

Відповідно до п. 13постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На доказ обставин, викладених у заяві, суду надано довідку про причину смерті № 197/3 від 1 лютого 2017 року невідповідною діючому законодавству України медичною установою Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Донецька » , за яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла 31 січня 2017 року внаслідок хронічної судинно-мозкової недостатності 3 ступеня.

а.п. 6

Крім того, суду надано свідоцтво про смерть, яке не відповідає вимогам діючого законодавства України, серії ДНР № 054809, видане Кіровським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції ДНР 1 лютого 20176 року, за яким ОСОБА_2 померла 31 січня 2017 року в м. Донецьку.

а.п.5

Оцінюючи наданий письмовий доказ, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення , тощо.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смерті і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так у справах «Кіпр протии Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території , життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання допомоги на поховання померлої бабці та недоотриманої померлою пенсії.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану,ст.ст. 214,215, 256,257-1 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, яка народилась 24 серпня 1938 року в м. Луганську , визнавши датою її смерті 31 січня 2017 року та місце смерті місто Донецьк .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Щербак Ю.В.