Справа № 731/76/17
Провадження №4-с/731/3/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника Варвинського районного відділу

ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва в залі судового засідання №3 скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі районного центру телекомунікацій № 234 Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» на дії Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2017 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана скарга.

В скарзі зазначено, що 02 листопада 2011 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі №2н-133/2011р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» 450,35 грн. заборгованості. Вказаний документ з 12 грудня 2011 року виконується відповідачем і за вказаний період часу неодноразово повертався без виконання. Заборгованість до цього часу не стягнуто. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року, яку вони отримали 29 вересня 2016 року, судовий наказ у справі в черговий раз повернуто без виконання. Заявою від 28 жовтня 2016 року наказ знову предявлено до виконання, але повідомленням від 10 листопада 2016 року, яке ПАТ «Укртелеком» отримало 01 грудня 2016 року, старший державний виконавець Федусяк О.О. повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, керуючись п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до заяви про відкриття виконавчого провадження не надано підтвердження сплати авансового внеску. Не погоджуючись з зазначеним повідомленням, ПАТ «Укртелеком» звернулось до в. о. начальника Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 зі скаргою, проте відповіді не отримало, а тому змушені звертатись до суду. Вважають, що повідомлення старшого державного виконавця від 10 листопада 2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 4, 18, 37, 39 та п.п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження». Просять визнати повідомлення незаконним, скасувати його та зобовязати Варвинський районний відділ державної виконавчої служби відкрити виконавче провадження.

Представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 пояснив, що діяв згідно діючого законодавства та просив відмовити заявникові у задоволенні скарги.

Представник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 23, 25, 26).

Виходячи зі змісту ст. 386 ЦПК України, неявка заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В статті 14 ЦПК України закріплено принцип обовязковості і виконуваності судових рішень та відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону №1404-VІІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного службовця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 02 листопада 2011 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі № 2н-133/2011р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» 450,35 грн. заборгованості (а.с. 3). Заборгованість до цього часу не стягнуто.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року, судовий наказ у справі повернуто без виконання в звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с. 4).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 22 квітня 1999 року, що діяв станом на 07 червня 2016 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке можу бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Отже, винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року, якою судовий наказ у справі повернуто без виконання в звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, відповідає чинному законодавству.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02 червня 2016 року, пунктом 6 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІ якого передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

В пункті 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІ зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виконавче провадження та виконавча дія є поняттями різними за змістом і обсягом, а тому їх не можна ототожнювати.

Виконавчими діями є, наприклад, відкриття виконавчого провадження, перевірка майнового стану боржника, арешт майна тощо. Виконавче ж провадження це сукупність усіх передбачених законодавством виконавчих дій, спрямованих на виконання виконавчого документа.

Оскільки станом на 05 жовтня 2016 року наказ від 02 листопада 2011 року у справі № 2н-133/2011р. не перебував на виконанні, а був повернутий стягувачу, то всі виконавчі дії, розпочаті до набрання чинності Законом №1404-VІІ, на цю дату були завершені, незважаючи на те, що виконавче провадження не було завершеним.

Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє останнього права повторно звернутися до органу Державної виконавчої служби з заявою про виконання судового рішення.

28 жовтня 2016 року наказ від 02 листопада 2011 року у справі № 2н-133/2011р. в черговий раз предявлено до виконання (а.с. 5). При цьому стягував подав заяву про відкриття виконавчого провадження, виконавчому провадженню присвоєно новий номер за ЄДРВП і виконавчі дії вже повинні розпочинатись та здійснюватись відповідно до Закону № 1404-VІІ.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження отримана Варвинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 10 листопада 2016 року.

Повідомленням від 10 листопада 2016 року, яке ПАТ «Укртелеком» отримало 01 грудня 2016 року, старший державний виконавець Федусяк О.О. повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки встановив, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску згідно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6). При цьому далі по тексту повідомлення старший державний виконавець допустив описку, зазначивши, що виносить повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону.

Не погоджуючись з зазначеним повідомленням, ПАТ «Укртелеком» звернулось до в. о. начальника Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 зі скаргою (а.с. 7), проте відповіді не отримало, а тому звернулося зі скаргою до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІ примусовому виконанню підлягають накази, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Згідно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1404-VІІ до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

З вищенаведеного можна зробити однозначний висновок, що стягувач ПАТ «Укртелеком» від сплати авансового внеску не звільнене.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 в редакції, чинній станом на 10 листопада 2016 року, виконавчий документ повертається у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня предявлення виконавчого документа.

За таких обставин суд вважає, що повідомлення старшого державного виконавця Федусяка О.О. від 10 листопада 2016 року про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання в звязку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, винесено законно і його не можна скасовувати з одних лише формальних міркувань - допущеної в тексті описки, яка не спотворює зміст документа та не заважає правильному його розумінню.

При цьому у Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу у справі №2н-133/2011р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» 450,35 грн. заборгованості, оскільки стягувачем не сплачено авансовий внесок.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі районного центру телекомунікацій № 234 Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» на дії Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та про зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а учасниками, які не брали участі в судовому засіданні протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Моцьор О.В.