24.02.2017 Справа № 756/1803/17
унікальний №756/1803/17
провадження № 2-з/756/37/17
УХВАЛА

24 лютого 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_1 укладений між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2; витребувати вказане житлове приміщення у ОСОБА_3 та повернути його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у 1992 році було складено протокол, відповідно до якого ТД «Вема», правонаступником якого є ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», фінансує будівництво гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, замовником якого є Київський технологічний інститут легкої промисловості, який передає товариству після завершення будівництва дві спарені секції, як долю у будівництві.

У 1993-1994 році було укладено договори про спільну діяльність, відповідно до яких ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» здійснюють спільну діяльність по завершенню будівництва та введенню в експлуатацію вказаного гуртожитку; доля загальної площі жилих блоків, яка належить товариствам визначається після введення будівлі в експлуатацію пропорційно фінансовим та матеріальним витратам; майно, створене в результаті спільної діяльності, складає їх спільну дольову власність.

В подальшому ТОВ «Джамп» передало свої права та обов'язки за договором ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр».

10 липня 1996 року складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом гуртожитку та акт прийняття у власність частин будівлі Державною академією легкої промисловості України та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

16 жовтня 1996 року Мінська райдержадміністрація м. Києва присвоїла номер будинку-2-л.

20 вересня 1996 року Київське міське БТІ зареєструвало право власності ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» на частину гуртожитку загальною площею 8724,32 кв.м та приміщення підземної автостоянки площею 6412 кв.м.

При цьому позивач 12 грудня 1994 року уклав з ТОВ «Джамп» договір про дольову участь у будівництві будівлі за адресою: АДРЕСА_1. За житлові приміщення та місця у підземній автостоянці позивач сплатив 850000000 крб. Проте ТОВ «Джамп» так і не передало у власність позивачу нерухоме майно.

У травні 2016 року між позивачем та ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», як правонаступником ТОВ «Джамп», було укладено угоди про внесення змін до договору від 12 грудня 1994 року, відповідно до яких сторони визначили, що відповідно до розміру внесених позивачем коштів позивачеві належатиме житлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею123,6 кв.м. Приміткою передбачено, що вказане приміщення протиправно відчужене ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» за договором купівлі-продажу від 08 серпня 1997 року ОСОБА_2, який в свою чергу відчужив його ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року.

Листом від 27 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» повідомило позивача про те, що передати йому це приміщення товариство не може оскільки на даний час відсутнє судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 серпня 1997 року.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу від 08 серпня 1997 року вказаного житлового приміщення між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 укладено з порушенням вимог чинного законодавства, позивач просить визнати цей договір недійсним та витребувати у останнього власника ОСОБА_3 це житлове приміщення і повернути його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

Також позивач зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 02 жовтня 2015 року у справі про поділ майна подружжя спірне житлове приміщення виділено у власність ОСОБА_4, проте вона своє право власності на квартиру на даний час не зареєструвала.

Крім того, на це приміщення накладено арешти у зв'язку з наявністю невиконаних боргових зобов'язань ОСОБА_3 перед фізичними особами.

Також це приміщення передано в іпотеку Інноваційно-промисловому банку.

Ухвалою суду від 24.02.2017 року відкрито провадження у зазначеній справі.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею123,6 кв.м та заборонити ОСОБА_3 відчужувати в будь-який спосіб, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом внесення до статутного фонду (капіталу) юридичних осіб, та заборонити ОСОБА_3 укладати будь-які угоди представництва, доручення (довіреності), комісії, управління з правом відчуження цього майна.

При цьому позивач посилається на те, що враховуючи злагоджений характер дій відповідачів є підстави вважати, що до вирішення спору судом ОСОБА_3 може скористатися нагодою та відчужити об'єкт нерухомості третій особі, що унеможливить або ускладнить виконання рішення суду, оскільки витребуване майно не буде належати відповідачу по справі і доведеться подавати новий позов до нового власника про витребування майна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали позову, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, на даній стадії розгляду справи відсутні, оскільки в ході судового розгляду підлягає з'ясуванню характер спірних правовідносин між позивачем і ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», обсяг прав позивача щодо спірного об'єкту нерухомого майна, а також питання щодо власника цього майна на час вирішення спору.

На даний час у суду відсутні підставі для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, матеріали справи не містять доказів намагання відповідача відчужити спірний об'єкт нерухомості іншим особам.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151,152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення його позову до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко