Справа №489/6500/15-ц 23.02.2017 23.02.2017 23.02.2017
Провадження №22-ц/784/497/17
Категорія 59 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:ОСОБА_2,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, представника Інгульського ВДВС - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за апеляційною скаргою

Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня 2016 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_5

до

Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

(далі Інгульський ВДВС),

Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик»

(далі ПАТ КБ «Хрещатик»),

Державного підприємства «Сетам» (далі ДП «Сетам»)

приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6,

Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції

про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації майна, свідоцтва про право власності та державної реєстрації,

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулась з позовом, який в процесі розгляду неодноразово уточнювала та доповнювала, до Інгульського ВДВС, ПАТ КБ «Хрещатик», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі ДП «Інформаційний центр»), приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації майна, свідоцтва про право власності та державної реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що на виконанні в Ленінському ВДВС знаходився виконавчий лист № 2-715, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 10 червня 2009 року про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачці, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог іпотекодержателя ПАТ КБ «Хрещатик» та погашення заборгованості в сумі 273 619 грн.

Згідно протоколу № 72 про придбання предмету іпотеки і порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» електронні торги, що проводились 22 квітня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не відбулися у звязку з відсутністю допущених учасників. Початкова ціна предмету іпотеки становила 190 017 грн. 50 коп.

27 квітня 2015 року іпотекодержатель звернувся з заявою про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за рахунок майна. У звязку з цим, майно передано іпотекодержателю за початковою ціною.

Посилаючись на те, що прилюдні торги були фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню, яким передбачено зняття майна після перших та других торгів, а також те, що вона не отримувала письмового повідомлення про час та місце проведення прилюдних торгів та про стартову оцінку, за якою майно пропонується до продажу, інформаційне повідомлення було неналежним чином оформлене, а інформація щодо торгів не була розміщена на відповідному веб-сайті, що призвело до звуження кола потенційних покупців, позивачка просила суд визнати недійсним та скасувати протокол №72; визнати недійсним та скасувати акт від 2 липня 2015; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 30 липня 2015, скасувати державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Хрещатик» на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2016 року замінено відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на відповідача ДП «Сетам» як орган, який на час розгляду справи виконує функції організатора та адміністратора системи торгів арештованим майном.

Рішенням цього ж суду від 4 жовтня 2016 року позов до Інгульського ВДВС та ПАТ КБ «Хрещатик» задоволено. Визнано недійсним та скасовано протокол № 72 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належало ОСОБА_5, а саме квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано акт Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 2 липня 2015 року про реалізацію предмета іпотеки. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 30 липня 2015 року, про належність ПАТ КБ «Хрещатик» на праві власності вищезазначеної квартири. Скасовано державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Хрещатик» на квартиру. В задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , ДП «Сетам» та реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі Інгульський ВДВС, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення порядку проведення електронних торгів, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в разі, якщо прилюдні торги не відбулися, правочином є проведена організатором та державним виконавцем процедура звернення стягнення на квартиру боржника разом з протоколом про придбання предмету іпотеки та актом про реалізацію предмета іпотеки. в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Інгульському ВДВС знаходився виконавчий лист № 2 - 715 від 10 червня 2009 року, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Хрещатик» в сумі 273 619 грн. 91 коп., за яким відкрито виконавче провадження ВП № 40138845.

Постановою державного виконавця від 22 жовтня 2014 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно з висновком з незалежної оцінки майна, ринкова вартість квартири № 47 по вул. Горького (сел. Горького), 24 в м. Миколаєві становить 263 000 грн. На адресу боржника та стягувача направлено лист з повідомленням про залучення експерта та роз'ясненням права щодо ознайомлення зі звітом експертної оцінки.

25 листопада 2014 року Інгульський ВДВС у відповідності до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок) направив документи щодо реалізації на електронних торгах арештованого майна на яке звернуто стягнення до державної виконавчої служби Головного управління юстиції.

Відповідно до протоколів № 49050 від 6 лютого 2015 року, № 61945 від 16 березня 2015 року та № 74898 від 22 квітня 2015 року торги призначені на 6 лютого 2015 року, 16 березня 2015 року та 22 квітня 2015 року не відбулися.

Відповідно до п. 4 розділу Х Тимчасового порядку, якщо електронні торги не відбулися, Організатор не пізніше наступного дня повідомляє про це орган державної виконавчої служби, державним виконавцем якого майно передано на реалізацію.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомив начальника Ленінського ВДВС про те, що торги, призначені на 22 квітня 2015 року не відбулися.

В свою чергу, державний виконавець Ленінського ВДВС повідомив стягувача про те, що торги не відбулися, на що 27 квітня 2015 року від ПАТ КБ «Хрещатик» отримав заяву про залишення за собою нереалізованого майна.

Вподальшому на підставі заяви стягувача та договору іпотеки, організатором торгів, а саме ДП «Інформаційний центр» було складено протокол №72 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

На підставі зазначеного протоколу державним виконавцем складено акт від 2 липня 2015 року про реалізацію предмета іпотеки .

30 липня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 ПАТ КБ «Хрещатик» видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, позивачка посилалась на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, а саме недотримання організатором торгів вимог Тимчасового положення щодо підготовки та проведення електронних торгів.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

За статтею 1 Закону «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).

Аналогічний порядок передбачений і статтею 49 Закону «Про іпотеку». Протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

З огляду на зазначене, передбачена статтею ст. 49 Закону «Про іпотеку» процедура передачі стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом складання організатором торгів протоколу про придбання предмету іпотеки та складанням державним виконавцем акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обовязків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними протоколом та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, протокол складений організатором у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові по справі № 6-1655 цс 16 від 16 листопада 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені положення закону та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб.

До того ж, розглядаючи спір, суд не звернув уваги на склад осіб, які брали участь у справі, а саме те, що організатором прилюдних торгів виступало ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Проте, замінивши відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України» на ДП «Сетам», суд не звернув уваги на те, що останнє не є правонаступником ДП «Інформаційний центр» та жодних дій з приводу організації та проведення торгів не проводило.

За таких обставин, рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим , а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 на підставі вищезазначених обставин.

Проте, це не позбавляє позивача права на звернення до суду в інший спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь Інгульського ВДВС підлягають стягненню 3964 грн. 84 коп. судових витрат.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309,313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації майна, свідоцтва про право власності та державної реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 3964 грн. 84 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_7