РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15099/15-ц

пр. № 2/759/166/17

07 грудня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки, що перебуває у спільній власності, з виділенням частки в натурі, визначення порядку її використання, усунення перешкод у користуванні господарською спорудою та земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд поділити земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до варіанту 8 висновку за результатами судової земельно-технічної експертизи, виділити йому та ОСОБА_6 в натурі частку земельної ділянки із визначенням її площі та межі, частку земельної ділянки, що лишатиметься у спільній власності виділити із визначенням її площі та меж, визначити порядок користування земельною ділянкою, що лишатиметься у спільній власності сторін, що передбачає наявність вільного проходу до частини житлового будинку позивача та встановлення заборони відповідачам вчиняти дії, направлені на перегородження, самовільне встановлення огорож, парканів та будь-яких інших конструкцій, перекриття, висадження рослин, здійснення будь-яких будівельних робіт або інших, які унеможливлюватимуть використання земельної ділянки позивачем, зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, будинком.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві власності належить ? частина земельної ділянки, площею 0,1000 га та ? частина житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1. Іншим співвласником вказаного майна є ОСОБА_3 Між сторонами склався відповідний порядок користування земельною ділянкою, встановлений рішенням Ленінградського районного суду від 22.09.1998. З 2014 р. ОСОБА_4 почав створювати позивачу перешкоди у користуванні льохом, належний останньому, самовільно змінювати межі земельної ділянки, шляхом зміни існуючого порядку використання земельної ділянки, перешкоджати використанню спільного проходу, перевстановлювати огорожі, пошкоджуючи льох та створювати перешкоди у його використанні.

У судовому засіданні позивач, представник позивача заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, надавши заперечення у письмовому вигляді, відповідно до яких зазначили, що відповідачі жодним чином не створюють позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном, а навпаки, належним чином виконують рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою від 22.08.1998, ОСОБА_3 володіє ? частиною службових споруд та має право на безперешкодне користування відповідною частиною льоху, іншою частиною споруди відповідач використовує безперешкодно.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 22.09.1998 виділено в користування ОСОБА_3 і ОСОБА_7 земельну ділянку, загальною площею 1108,10 кв.м. кожному і ділянку загального користування площею 11,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1. Визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками (а.с. 17-22).

Відповідно до договору дарування ? частини житлового будинку від 17.05.2002, укладеного з ОСОБА_7, ОСОБА_1, на праві власності належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Житовий будинок має площу 40,6 кв.м., а також є будівлі та споруди: хлів - під літ. Б, льох - під літ. В, вбиральня-під літ. Г, хлів-під літ. Д, льох та споруди (а.с. 7).

Інша ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.1987 (а.с. 53-55).

Позивач є власником земельної ділянки, площею ? від 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 23).

Відповідно до висновку дільничного інспектора міліції Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві від 01.10.2015, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно виникають конфлікти щодо розподілу земельної ділянки (а.с. 33).

Ухвалою суду від 23.11.2015 у справі призначено судово земельно-технічну експертизу для вирішення варіантів поділу спірної земельної ділянки між співвласниками, у відповідності до визначених часток кожному.

Висновком №СЕ-1-1-397.16 судово земельно-технічної експертизи від 12.05.2016 (а.с. 71-109) визначено кілька варіантів поділу земельної ділянки під житловим будинком літ. А, а також господарськими будівлями. Варіант №8, який просить позивач обрати для поділу земельної ділянки, запропонований з урахуванням фактичного користування будівлями та спорудами.

Відповідно до варіанту №8 висновку пропонується виділити у спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 52-31-30-62-61-60-53), площею 0,0012 га з наступними розмірами: т.52-т.31-5,81 м., т. 31-т.30-2,00 м., т. 30-т.62-3,58 м., т.62-т.61-1,00 м., т.61-т.60-1,11м., т.60-т.53-0,32 м., т.53-т.52-1,88 м. У власність ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 2-3-64-63-30-31-25), площею 0,0043 га, з наступними розмірами: т.2-т.3-11,21 м., т.3-т.26-6,46 м., т.26-т.30-2,53 м., т.30-т.31-2,00 м., т.31-т.25-15,22 м., т.25-т.2-2,56 м. У власність позивача пропонується виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 1-44-45-46-47-48-49-50-52-53-60-61-62-55-54-20-21-22-38-8-9-10-11), площею 0,0451 га, з наступними розмірами: т.1-т.44-2,88 м., т.44-т.45-1,50 м., т.45-т.46-2,78 м., т.46-т.47-1,42 м., т.47-т.48-7,23 м., т.48-т.49-0,50 м., т.49-т.50-1,43 м., т.50-т.52-1,90 м., т.52-т.53-1,88 м., т.53-т.60-0,32 м., т.60-т.61-1,11 м., т.61-т.62-1,00 м., т.62-т.55-5,35 м., т.55-т.54-1,79 м., т.54-т.20-4,90 м., т.20-т.21-6,25 м., т.21-т.22-7,69 м., т.22-т.38-15,42 м., т.38-т.8-8,81 м., т.8-т.9-24,47 м.,т.9-т.10-1,23 м., т.10-т.11-18,45 м., т.11-т.1-12,65 м. У власність ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 44-25-31-52-50-49-48-47-46-45), площею 0,0131 га, з наступними розмірами: т.44-т.25-12,32 м., т.25-т.31-15,22 м., т.31-т.52-5,81 м., т.52-т.50-1,90 м., т.50-т.49-1,43 м., т.49-т.48-0,50 м., т.48-т.47-7,23 м., т.47-т.46-1,42 м., т.46-т.45-2,78 м., т.45-т.44-1,50 м. У власність відповідачу пропонується виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 26-4-5-6-7-38-22-21-20-54-55-62-30), площею 0,0363 га, з наступними розмірами: т.26-т.4-14,73 м., т.4-т.5-8,84 м., т.5-т.6-8,05 м., т.6-т.7-13,95 м., т.7-т.38-12,21 м., т.38-т.22-15,42 м., т.22-т.21-7,69 м., т.21-т.20-6,25 м., т.20-т.54-4,90 м., т.54-т.55- 1,79 м., т.55-т.62-5,35 м., т.62-т.30-3,58 м., т.30-т.26-2,53 м.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У відповідності до частин 1,4 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Стаття 87 ЗК України встановлює, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У випадках, передбачених ст.ст. 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Відповідно до п. 21 зазначеної постанови, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

У судовому засіданні сторони згоди щодо найбільш прийнятного для обох сторін варіанту поділу земельної ділянки згідно висновку експертизи від 12.05.2016 не визначили.

Приймаючи до уваги даний висновок експертизи, як належний і допустимий доказ, той факт, що при проведенні експертного дослідження були в повній мірі враховані дані геодезичної зйомки, яка містить усі розміщені на земельній ділянці будівлі і споруди, взявши до уваги думку обох сторін у справі щодо прийнятності визначеного варіанту згідно даного висновку, варіантів розподілу земельної ділянки, обставини щодо фактичного користування сторонами будівлями і спорудами, які сторонами не оспорюються, суд вважає, що саме у варіанті висновку підлягають задоволенню вимоги позову про поділ земельної ділянки, виділ сторонам часток в натурі.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_9 залишається вищезазначена земельна ділянка.

Також суд зобов'язує відповідачів надавати ОСОБА_1 вільний прохід до частини житлового будинку, належного позивачу, забороняє відповідачам вчиняти дії, направлені на перегородження, самовільне встановлення огорож, парканів та будь-яких інших конструкцій, перекриття, здійснення будь-яких будівельних робіт або інших, які унеможливлюватимуть використання земельної ділянки позивачем.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та застосувати запропонований варіант №6 висновку, згідно якого земельна ділянка площею 0,0022 га є спільною власністю та дозволяє сторонам по справі без обмежень для фактичного користування будівлями, спорудами та санітарно-побутових потреб.

На підставі викладеного, керуючись роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст.78, 79, 80, 81, 86-89, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 364 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 79, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки, що перебуває у спільній власності, з виділенням частки в натурі, визначення порядку її використання, усунення перешкод у користуванні господарською спорудою та земельною ділянкою задовольнити частково.

Виділити у спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 52-31-30-29-55-54-53), площею 0,0022 га з наступними розмірами: т.52-т.31-5,81 м., т. 31-т.30-2,00 м., т.30-т.29-3,58 м., т.29-т.55-5,59 м., т.55-т.54-1,79 м., т.54-т.53-5,69 м., т.53-т.52-1,88 м.

У власність ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 2-3-26-30-31-25), площею 0,0043 га, з наступними розмірами: т.2-т.3-11,21 м., т.3-т.26-6,46 м., т.26-т.30-2,53 м., т.30-т.31-2,00 м., т.31-т.25-15,22 м., т.25-т.2-2,56 м., та виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 1-44-45-46-47-48-49-50-51-52-53-54-20-21-22-23-58-8-9-10-11), площею 0,0446 га, з наступними розмірами: т.1-т.44-2,88 м., т.44-т.45-1,50 м., т.45-т.46-2,78 м., т.46-т.47-1,42 м., т.47-т.48-7,23 м., т.48-т.49-0,50 м., т.49-т.50-1,43 м., т.50-т.51-1,69 м., т.51-т.52-1,21 м., т.52-т.53-1,88 м., т.53-т.54-5,69 м., т.54-т.20-4,90 м., т.20-т.21-6,25 м., т.21-т.22-7,69 м., т.22-т.23-5,47 м., т.23-т.58-0,65 м., т.58-т.59-9,87 м., т.59-т.8-9,46 м., т.8- т.9-24,47 м., т.9-т.10-1,23 м., т.10-т.11-18,45 м., т.11-т.1-12,65 м.

У власність ОСОБА_3 виділити земельну ділянку формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 44-25-31-52-51-50-49-48-47-46-45), площею 0,0132 га, з наступними розмірами: т.44-т.25-12,32 м., т.25-т.31-15,22 м., т.31-т.52-5,81 м., т.52-т.51-1,21 м., т.51-т.50-1,69 м., т.50-т.49-1,43 м., т.49-т.48-0,50 м., т.48-т.47-7,23 м., т.47-т.46-1,42 м., т.46-т.45-2,78 м., т.45-т.44-1,50 м., та виділити земельну ділянку у формі неправильного багатокутника (з вершинами в точках 26-4-5-6-7-59-58-23-22-21-20-54-55-29-30), площею 0,0357 га, з наступними розмірами: т.26-т.4-14,73 м., т.4-т.5-8,84 м., т.5-т.6-8,05 м., т.6-т.7-13,95 м., т.7-т.59-11,56 м., т.59-т.58-9,87 м., т.58-т.23-0,65 м., т.23-т.22-5,47 м., т.22-т.21-7,69 м., т.21-т.20-6,25 м., т.20-т.54-4,90 м., т.54-т.55-1,79 м., т.55-т.29-5,59 м., т.29-т.30-3,58 м., т.30-т.26-2,53 м.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачні судові витрати у розмірі 487 грн 20 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: