У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: орган опіки та піклування Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про усунення перешкод у здійсненні права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що квартира АДРЕСА_1 з лютого 1995 року належить йому на праві власності. На прохання колишньої дружини ОСОБА_9, з якою він на той час перебував у шлюбі, він дав згоду на реєстрацію і проживання у цій квартирі її дочки ОСОБА_7, яка з серпня 2002 року у ній зареєстрована та проживає. 17 вересня 2004 року ОСОБА_7 зареєструвала у його квартирі свого сина ОСОБА_8

03 червня 2009 року шлюб між ним та ОСОБА_9 розірвано. Проте ОСОБА_7, на його думку, самовільно зайняла дві кімнати, площею 17,6 кв. м і 8 кв. м, врізала у них замки, а йому залишила кімнату, площею 12 кв. м.

Вказував, що відповідачі створюють йому неможливі умови для проживання у власній квартирі, не сплачують комунальні послуги за користування квартирою, внаслідок чого у період 2009−2010 роки виникла заборгованість. Крім того, ним за свій кошт був зроблений у квартирі ремонт.

Зазначав, що у відповідачів у власності знаходиться інше нерухоме майно, в якому останні можуть проживати.

Просив виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, надавши їм для вселення інше житлове приміщення за адресою; будинок АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_7 на його користь суму заборгованості за комунальні послуги у розмірі 5 292 грн 10 коп. та кошти, витрачені на відновлювальний ремонт квартири, у розмірі 4 784 грн 40 коп.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 серпня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2012 року, позов задоволено. Виселено та знято з реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, вселено вказаних осіб у будинок: АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за комунальні послуги у розмірі 5 292 грн 10 коп., кошти на відновлювальний ремонт у розмірі 4 784 грн 10 коп., всього - 10 076 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки у котеджі за адресою: АДРЕСА_2, є значна частина власності ОСОБА_7, тому їй та її сину ОСОБА_8 є куди виселитися із квартири позивача, яка належить йому на праві власності. Крім того, оскільки ОСОБА_6 з жовтня 2009 року не проживав у спірній квартирі, а відповідачі користувалися цією квартирою, тому кошти за комунальні послуги підлягають стягненню з відповідачів на корись позивача, як і кошти, витрачені позивачем на ремонтно- відновлювальні роботи квартири.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 119).

ОСОБА_6 з ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі, який 03 червня 2009 року був розірваний.

ОСОБА_7, дочка колишньої дружини ОСОБА_6, − ОСОБА_9, неповнолітній ОСОБА_8 зареєстровані та проживають у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про виселення відповідачів зі спірної квартири та стягнення з останніх коштів за користування комунальними послугами, на вищевказані вимоги закону уваги не звернув, як і на те, що відповідачі були вселені до спірної квартири як члени сім'ї власника, не встановив, на якій правовій підставі відповідачі користуються спірними приміщеннями (чи була укладена між сторонами угода про порядок користування приміщенням), не зазначив, яка норма права повинна бути застосована при вирішення питання про стягнення коштів за користування комунальними послугами.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Також судом першої інстанції, при вирішенні питання про стягнення з відповідачів на користь позивача коштів, витрачених на відновлювальний ремонт квартири, помилково зазначено п. 1 ст. 1166 ЦК України, оскільки дана норма регулює питання підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, проте витрачені позивачем кошти на ремонт квартири не є такою шкодою в розумінні цієї статті.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув та зазначених порушень не усунув.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2012 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак