Провадження № 2/344/1187/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Поповича В.С.

з участю: секретаря с/з ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, мотивуючи тим, що у липні 2014 р. його сестра ОСОБА_5 дізналась про смерть свого батька, однак не бажаючи психологічно травмувати останнього, про смерть батька не повідомляла. Що приблизно у вересні 2015 року дізнався про смерть свого батька та звернувся із заявою до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, отримав відповідь від 23 жовтня 2015 року за №3407/02-14/14 в вказано, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6, який помер 17 вересня 2013 року була заведена приватним нотаріусом ОСОБА_7 та видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину. Вважає, що пропустив строк звернення із заявою про отримання спадщини з поважних причин, оскільки з 01 вересня 2007 р. по 02 березня 2010 р. навчався на денній формі навчання в Коломийському медичному коледжі ім. І.Франка і проживав за межами м. Івано-Франківська, що після того як відповідач стала спільно проживати з батьком неодноразово перешкоджала їх спілкуванню та спричиняла погіршення відносин, що вказаний час доглядав за матірю, яка отримала травми внаслідок ДТП, що належне померлому батьку майно успадкувала відповідач, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що відповідач умисно приховала від нотаріуса при оформленні спадщини наявність інших спадкоємців за законом. Що тільки у червні 2016 р. отримав докази про те, хто дійсно успадкував майно, а тому просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, додатково пояснив, що бачив батька востаннє приблизно у 2000-х роках, після чого з ним не спілкувався і не намагався встановити контакт, а коли дізнався, що спадщину прийняла відповідач, також звернувся із відповідною заявою. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти задоволення даного позову, з підстав, які виклала у письмовому запереченні, яке долучено до матеріалів справи і, зокрема, що відповідач ОСОБА_4 перебувала з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2003 року, спільно з ним проживала, брала участь у його похованні та як спадкоємець за законом першої черги прийняла в установленому порядку і строки спадщину, а на її імя видано свідоцтво про право на спадщину на майно, що належало ОСОБА_6 Вважає, що незнання позивачем про смерть батька не є обєктивною підставою для поновлення пропущеного строку, а інших обставин позивачем не наведено, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що її батько ОСОБА_6 зловживав алкоголем, але вона та брат, позивач по справі, з батьком намагались спілкувалися, підтримати його. Що з не відомих їй причин приблизно з 2002 року позивач перестав спілкуватися з батьком, що про смерть батька свідок дізналася від відповідача в липні 2014 року, але братові про це не сказала.

Відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розяснював сторонам вказані вище їх права та обовязки, наслідки їх невиконання. І постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Свідоцтво про смерть серії І-НМ №193405 (а.с.5) підтверджує, що ОСОБА_6 помер 17 вересня 2013 року.

Як підтверджують свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня та 15 квітня 2014 р. (а.с.18, 19), спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 визнано ОСОБА_4, відповідача по справі, яка і отримала належне померлому майно, що підтверджується витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.14,15) та інформаційними довідками зі Спадковго реєстру (а.с.16,17). А як підтверджує витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19486750 (а.с.20) отримана спадщина трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_4 яка прийняла спадщину за ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про народження № 438955 серії ІІІ-НМ батьком позивач ОСОБА_2 є ОСОБА_6 (а.с.4), який помер 17 вересня 2013 р. про що вказано вище.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. А відповідно до ч. 1 ст. 1270 цього ж Кодексу, така заява має бути подана протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України, передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, повязані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Тобто, за змістом ст. 1272 ЦК України у їх взаємозвязку зі сталою судовою практикою розгляду даної категорії справ, розяснень даних Пленумом Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як розяснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ у своєму листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 р. № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як підтверджують досліджені судом докази, позивач спадщину після смерті батька не прийняв.

При цьому додатковий строк для прийняття спадщини може бути встановлено судом у виняткових випадках у разі доведення позивачем наявності обєктивних обставин, за яких він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є обовязком спадкоємця, який має намір прийняти спадщину. Невиконання обовязку або незнання про нього, не звільняє позивача від відповідного обовязку і не надає йому жодних переваг щодо інших спадкоємців.

Суд враховує, що будь-яких поважних причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини позивач не вказав, а його покликання на відсутність у нього інформації про смерть батька та фактичне прийняття спадщини відповідачем не є поважною причиною для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд враховує, що позивач, будучи сином померлого, тобто маючи найближчий ступінь спорідненості, а відтак взаємні права і обовязки, не намагався жодним чином спілкуватись із своїм батьком, як пояснив сам позивач та свідок ОСОБА_5, приблизно з 2002 року, тобто не приїздив до нього з вказаного часу, листи не писав та не телефонував, інших спроб встановити спілкування з батьком чи його контакти, місця проживання не здійснював, поважних причин такого не зазначив. Позивач також пояснював, що йому стало відомо про смерть свого батька приблизно через 2 роки після цієї події, випадково.

Враховуючи все вказане у своїй сукупності, суд вважає, що все наведене позивачем це лише констатація факту, без зазначення дійсно обєктивних та поважних причин, відповідних обставини, що спричинили пропуск встановленого законодавцем строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вони не можуть бути визнані судом поважними.

Інших доказів поважності причини пропуску встановленого законом строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачем не наведено, а суд з досліджених документів таких не вбачає і вважає, що у позивача були відсутні обєктивні, непереборні чи істотні перешкоди та труднощі для подання нотаріусу такої заяви в установлений строк.

Усі інші пояснення сторін, їх доводи та міркування щодо обставин проживання відповідача та померлого, позивача, свідка ОСОБА_5 та їх матері, характеру їх взаємовідносин один з одним, не мають жодного значення для даної справи, не спростовують і не доводять будь-яких фактичних обставин щодо пропуску строку звернення позивача з заявою про прийняття спадщини, а тому суд їх відкидає, як такі, що виходять за межі розгляду даного спору.

В той же час, слід зазначити, що подання позову в порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України, має на меті винятково вирішити питання про поважність причин строку і надання додаткового строку, що створює лише передумови для спадкоємця прийняти спадщину, проте автоматично не перетворює його на спадкоємця. Питання визначення спадкової частки або складу спадкового майна не може вирішуватись в межах даного позову.

А як вбачається з долучених сторонами письмових доказів: копії позовної заяви (а.с.141-144) та ухвали суду про відкриття провадження у справі на розгляді Івано-Франківського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_10 та приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання недійсним договору міни нерухомого майна, свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та застосування наслідків недійсності правочину. Предметом та підставами зазначеного позову, є саме ті доводи та міркування сторін, які судом відкинуті, як такі, що виходять за межі судового розгляду даної справи.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, ст.ст. 1268-1272 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2017 року.

Суддя В.С. Попович