Провадження № 22-ц/779/411/2017
Головуючий у 1 інстанції Попович В. С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Васильковського В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 10.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 33 000 доларів США на строк до 09.11.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11,80% річних. З метою забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 10.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали у іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну їм двохкімнатну квартиру №87, що по вул. Стуса, 17 в м. Івано-Франківську. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобовязання, відповідач ОСОБА_3 належно їх не виконувала, внаслідок чого станом на 03.11.2014 року за нею наявна заборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів за користування кредитом в розмірі 22 285,27 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1 369,17 грн. У звязку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_3 вказану суму заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 10.11.2006 року та стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору.

Заочним рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 10.11.2006 року в розмірі 288 610,87 грн., що є грошовим еквівалентом суми заборгованості у валюті в розмірі 22 285,27 доларів США, 1 369,17 грн. пені, а також 2 899,80 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції помилково виходив з того, що вимога позивача про одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить нормам діючого законодавства. Судом не враховано ту обставину, що позичальник ОСОБА_3 не є іпотекодавцем та є відмінною від іпотекодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які виступають її майновими поручителями. При цьому судом не враховано розяснення, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом якого одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки можливе у випадку, коли іпотекодавцем є інша особа ніж позичальник.

Також апелянт вказує, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в грошовій одиниці України гривні. Такого висновку суд дійшов без урахування положень ст.ст. 192, 526, 533 ЦК України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також тих обставин, що кредит надавався позичальнику в іноземній валюті, у банку наявні відповідні ліцензії на здійснення валютних операцій, позивачем заявлялися вимоги про стягнення заборгованості саме в іноземній валюті, тому підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в гривні у суду не було.

З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки апелянтом не надано суду доказів, що ОСОБА_3 був наданий кредит у валюті, зазначеній в кредитному договорі в доларах США. Фактично останній надано кредит в національній валюті гривні. Більше того, апеляційна скарга підписана не повноважною особою та подана з пропуском строку, у звязку з чим просив апеляційну скаргу залишити без розгляду.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 33 000 доларів США, а позичальник зобовязалася сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 11,80% річних та повернути кредит не пізніше 09.11.2016 року (а.с. 8-21 в т. 1).

Того ж дня, з метою забезпечення належного виконання умов вищевказаного кредитного договору між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_3 (боржником), ОСОБА_5 (іпотекодавцем) і ОСОБА_6 (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями боржника ОСОБА_3, передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності двохкімнатну квартиру №87, загальною площею 48,7 кв.м, що знаходиться по вул. В.Стуса, 17 в м. Івано-Франківську (а.с. 24-27 в т. 1).

27.03.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року, за умовами якої позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 09.11.2025 року (а.с. 22-23 в т. 1).

06.08.2009 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений додатковий договір №1 про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого сторони погодили, що внесені додатковою угодою №1 від 27.03.2009 року зміни до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року іпотекодавцям відомі, вони їх розуміють і погоджуються з ними (а.с. 28-29 в т. 1).

У звязку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 03.11.2014 року становить 22 285,27 доларів США та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 22 028,84 доларів США та заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 256,43 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 1 369,17 грн., з яких пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1 180,99 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах в розмірі 188,18 грн. Наведене підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року (а.с. 42-56 в т. 1).

Відповідачі не надали суду належних доказів на спростування суми заборгованості за вказаним кредитним договором.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе за вказаним договором зобовязання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 22 285,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.11.2014 року становить 288 610,87 грн., однак стягненню з неї підлягає сума заборгованості в національній валюті в розмірі 288 610,87 грн. та пеня за цим договором в розмірі 1 369,17 грн.

Такий висновок суду не повністю ґрунтується на нормах матеріального права та не узгоджується з матеріалами справи виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_7 не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_7 нормативним актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України в абзаці 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу надавався саме в іноземній валюті доларах США та що згідно графіка погашення кредиту сторонами обумовлено повернення кредитних коштів виключно у цій валюті (а.с. 8-21 в т. 1).

На здійснення валютних операцій банком отримано у встановленому порядку банківську ліцензію та письмовий дозвіл, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-17 в т. 2).

А висновок суду про те, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором, виражена у національній валюті - гривні, у зв'язку з тим, що позивач не надав суду банківську ліцензію на здійснення валютних операцій банком, зроблений судом без повного та всебічного дослідження обставин справи.

Виходячи з принципу диспозитивності, враховуючи вимогу позивача про стягнення суми боргу саме в іноземній валюті доларах США, а також те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Заперечення представника відповідача щодо отримання кредиту в доларах США спростовуються матеріалами справи, зокрема: умовами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 листопада 2006 року в п. 1.1., 1.5. (а.с. 8-17 в т. 1), графіком погашення кредиту (а.с. 18-21 в т. 1), випискою про рух коштів по рахунку №7900 (а.с. 57, 58 в т. 1), відповідно до якого ОСОБА_3 видано кредитні кошти в доларах США, довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом станом на 03.11.2014 року (а.с. 42-54 в т. 1), за даними якої ОСОБА_3 частково виконувала умови кредитного договору, проводячи оплату кредитної заборгованості в доларах США.

А тому рішення суду в цій частині слід змінити, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року в розмірі 22 285,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.11.2014 року становить 288 610,87 грн., та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 1 369,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

В силу положень ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що одночасне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові, а тому в задоволенні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити, є помилковим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. По суті встановленого апеляційним судом позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, в розмірі 22 285,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.11.2014 року становить 288 610,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 22 028,84 доларів США та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 256,43 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 1 369,17 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру №87, загальною площею 48,7 кв.м, що знаходиться по вул. В.Стуса, 17 в м. Івано-Франківську та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом реалізації предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

За правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до висновку про вартість майна від 10.11.2015 року, складеного ТОВ «СВАН КОНСАЛТИНГ», вартість предмета іпотеки складає 456 222 грн. (міститься в конверті а.с. 119 в т. 1).

А тому саме таку початкову ціну предмета іпотеки слід установити для його подальшої реалізації.

Заперечення представника відповідача щодо підписання апеляційної скарги неповноважною особою та подача скарги з пропуском строку на подання апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки такі питання перевірялись суддею-доповідачем в справі при відкритті апеляційного провадження та ним вирішено клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення від 17 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2 899,80 витрат по сплаті судового збору слід скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 966,60 грн. з кожного втрат по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 10.11.2006 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року в розмірі 22 285,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.11.2014 року становить 288 610,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 22 028,84 доларів США та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 256,43 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 1 369,17 грн.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення витрат по оплаті судового збору скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, в розмірі 22 285,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.11.2014 року становить 288 610,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 22 028,84 доларів США та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 256,43 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 1 369,17 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 10.11.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме: двохкімнатну квартиру №87, загальною площею 48,7 кв.м, що знаходиться по вул. В.Стуса, 17 в м. Івано-Франківську та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Госпрозрахункової групою з приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 18.09.2001 року та Договору дарування, посвідченого 20.09.2002 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстром №1619, шляхом проведення прилюдних торгів вказаного предмету іпотеки з початковою ціною в розмірі 456 222 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 966,60 грн. з кожного втрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Васильковський В.М.

ОСОБА_9