У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Вергелеса Івана Васильовича та скасування постанови, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з вказаною скаргою, у якій зазначав, що державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ Вергелес І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 42537686 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/759/75/13, виданого 14 березня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні сина, визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. Постанова обґрунтована фактичним виконанням рішення суду. Заявник вважав винесену постанову незаконною, такою, що порушує його права як сторони виконавчого провадження. Зокрема, заявник вважав, що державний виконавець безпідставно виніс оскаржувану постанову, оскільки матеріали виконавчого провадження містять акти про невиконання боржником рішення суду, а згодом за невиконання цього рішення про накладення штрафу, а вже 23 червня 2014 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте акта щодо виконання рішення суду матеріали виконавчого провадження не містять. А тому рішення суду є невиконаним. Враховуючи викладене, просив визнати незаконними дії державного виконавця ДВС Святошинського РУЮ Вергелес І.В. при винесенні постанови від 23 червня 2014 року, визнати незаконною та скасувати постанову від 23 червня 2014 року по виконавчому провадженню № 42537686 про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року скаргу задоволено. Визнано дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Вергелеса І.В., які полягали у винесенні постанови від 23 червня 2014 року серії ВП № 42537686 про закінчення виконавчого провадження неправомірними. Скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Вергелеса І.В. від 23 червня 2014 року, серії ВП № 42537686 про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною та визначено спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: щоп'ятниці з 17 до 20 години, за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_1 (а. с. 40-42).

Рішення суду набрало законної сили 04 лютого 2014 року. Виконавчий лист видано 14 березня 2014 року (а. с. 159-160).

З матеріалів виконавчого провадження № 799/1 вбачається, що 17 березня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Максимів М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 158).

У матеріалах виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_6 про те, що вона зобов'язується не вчиняти перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві здійснено виходи за місцем проживання ОСОБА_6, з метою перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідні акти від 11 квітня 2014 року, 18 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року, відповідно до яких встановлено, що рішення суду боржником виконано, надано доступ до квартири за місцем проживання ОСОБА_6, проте син відмовився від спілкування з батьком. При спілкуванні представниками Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві з дитиною останній повідомив про небажання спілкуватися з батьком. Сам ОСОБА_4 18 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року на зустрічі до дитини не з'явився.

14 квітня 2014 року та 23 травня 2014 року державним виконавцем Максимів М.М. винесено постанови про залучення спеціалістів, зокрема, працівників служби дітей у Святошинському районі м. Києва, працівників органів внутрішніх справ. Актами державного виконавця від 30 травня 2014 року, 06 червня 2014 року встановлено відсутність дитини та його матері за їх місцем проживання, зі слів матері боржника, вони знаходилися в санаторії на лікуванні, оздоровленні (а. с. 5, 6).

23 червня 2014 року державним виконавцем Вергелес І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду (а. с. 4).

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до Глави 7 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виконання рішення суду, визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення , а саме: 1) після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження; 2) у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону; 3) у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав; 4) державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що державним виконавцем виконано рішення суду в розумінні ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виконання рішення суду, оскільки вжив необхідні заходи для виконання рішення суду, а тому виконавче провадження було правомірно закінчено.

Та обставина, що дитина відмовилася від спілкування з батьком, не свідчить про невиконання рішення суду боржником чи державним виконавцем, оскільки ніхто не може примусити дитину спілкуватися будь з ким поза її волі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимог закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.