15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_7, на рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до договору від 28 вересня 2006 року № CSH0SZ08000016 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1 292,00 Євро, зі сплатою за користування ним відсотків 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2007 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_8 свої зобов'язання належним чином не виконала, у звʼязку із чим станом на 05 листопада 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 11 710,57 Євро, яка складається із: заборгованості по кредиту в розмірі 1 175,18 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3 859,73 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 85,25 Євро, пені за несвоєчасне виконання зобовʼязань в розмірі 6 590,41 Євро.
В забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором від
28 вересня 2006 року № CSH0SZ08000016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 28 вересня 2006 року було укладено договір поруки
№ CSH0SZ08000016/2; 28 вересня 2006 року укладено договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 № CSH0SZ08000016/1; 20 жовтня 2010 року укладено договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» № 167.
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 солідарно заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2006 року № CSH0SZ08000016 в розмірі 10 784,61 Євро, що згідно курсу 10,80 відповідно до службового повідомлення НБУ від 05 листопада 2013 року становить 116 419 грн 66 коп.; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн; стягнути з
ОСОБА_4 витрати на юридичну допомогу в розмірі 3 200 грн та стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 судовий збір.
Заочним рішенням Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 14 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від
28 вересня 2006 року № CSH0SZ08000016 в розмірі 10 784,64 Євро, що згідно до повідомлення НБУ становить 116 419 грн 66 коп. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від
29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 14 березня 2014 року скасовано та призначено справу до розгляду.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

02 червня 2016 року провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

02 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -

ОСОБА_7 просить скасувати рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущеного строк позовної давності.

При цьому, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що справа в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому судом розʼяснено, що розгляд позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості віднесено до юрисдикції господарських судів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір № CSH0SZ08000016, відповідно до умов якого

ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1 292,00 Євро, зі сплатою за користування ним відсотків 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2007 року.

Вимоги до ОСОБА_4 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 28 вересня 2006 року договору поруки № CSH0SZ08000016/2.

Відповідно до п. 4 Договору поруки від 28 вересня 2006 року

№ CSH0SZ08000016/2, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно до п. 12 Договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Вимоги до ОСОБА_4 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 28 вересня 2006 року договору поруки № CSH0SZ08000016/1.

Відповідно до п. 4 Договору поруки від 28 вересня 2006 року

№ CSH0SZ08000016/1, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п. 12 Договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Також вимоги до ОСОБА_4 були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк», договору поруки від 20 жовтня 2010 року № 167. Згідно умов якого ПАТ «Акцент-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 вересня 2006 року № CSH0SZ08000016 в розмірі 10 000 грн. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлено п'ять років.

Звертаючись до суду із позовними вимогами, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4В взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором від 28 вересня 2006 року

№ CSH0SZ08000016 утворилась заборгованість, яка станом на 05 листопада 2013 року становить 11 710,57 Євро, з яких: заборгованості по кредиту в розмірі 1 175,18 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3 859,73 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 85,25 Євро, пені за несвоєчасне виконання зобовʼязань в розмірі 6 590,41 Євро

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Однак із матеріалів справи вбачається та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представник ОСОБА_6 звернувся до суду із заяво про застосування строків позовної давності (а. с. 129-130).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норми частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суди попередньої інстанції встановили, що кредитний договір був укладений 28 вересня 2006 року, строк дії договору до 28 вересня 2007 року, при цьому погашення заборгованості по кредитному договору востаннє проводилося у жовтні 2006 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 22 січня 2014 року, через більше ніж п'ять років, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого законодавством, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості у звʼязку з спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником ОСОБА_6

Слід зазначити, що відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного та того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між юридичними особами, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова