Провадження № 2/522/2792/17
Справа № 522/8351/16-ц
21 лютого 2017 року ОСОБА_1
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бульвар» про визнання права власності, -
Позивачка 13.05.2016 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бульвар», за яким просила суд визнати за нею право власності на машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку за адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5.
В обґрунтування позовних вимог відзначила, що 17.06.2005 року нею, ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4, було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва (Інвестиційний договір) №263 з ТОВ «Бульвар», згідно до якого, відповідно до ст.509 ЦК України, вона як боржник у зобовязанні, зобовязалася оплатити, а ТОВ «Бульвар», як кредитор у зобов'язанні, зобовязалося побудувати та передати у власність машиномісце №248 у підземному гаражі-паркані в житловому будинку за будівельною адресою м.Одеса, Лідерсовський бульвар, 3а (юридична адреса м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5). Крім цього машиномісця, позивачкою було придбано квартиру у цьому ж будинку за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №263 від 17.06.2005 року, а також квартиру та машиномісце за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №259 від 17.06.2005 року. Позивачкою 23.11.2005 року була виплачена сума за договором фінансування будівництва повністю, про що отримано довідку за №10 від 23.11.2005 року, видану Фондом фінансування будівництва АБ «Південний». Тобто, ОСОБА_3 виконала свій обовязок у повному обсязі.
16.01.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір №42 уступки права вимоги, згідно до якого ОСОБА_3 уступає право вимоги за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №263 від 17.06.2015 року ОСОБА_5. 21.09.2006 року TOB «Бульвар» передало ОСОБА_5 на підставі Акту приймання-передачі машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку по Лідерсовському бульвару, 5 у м. Одесі, однак, фактично прийняла машиномісце не ОСОБА_5, а ОСОБА_3, договір про передачу прав мав формальний характер. 14.12.2010 року ОСОБА_5 померла. За весь час позивачка сплачувала за утримання машиномісця №248 до ОСББ «Бульвар», про що є відповідні квитанції. Зараз вона звернулася до ТОВ «Бульвар» з метою отримання свідоцтва про право власності на машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку по Лідерсовському бульвару, 5 у м. Одесі у встановленому порядку, але отримала відмову.
Свою відмову представник ТОВ «Бульвар» мотивує тим, що з часу укладання договорів про участь у фонді фінансування будівництва до часу введення будинку в експлуатацію як у Фонді фінансування будівництва, так й в ТОВ «Бульвар» неодноразово змінювалося керівництво. Тому, більша частка первинних документів не збереглась, та отримати свідоцтво про право власності у встановленому порядку є неможливим.
У судове засідання 21.02.2017 року представник позивача ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 19.11.2015 року) не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги та обставини, на яких вони ґрунтуються, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача ТОВ «Бульвар» у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час i місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Суд у звязку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.06.2005 року позивачкою, ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4, було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва (Інвестиційний договір) №263 з Акціонерним банком «Південний», який іменується Управителем Фонду фінансування будівництва типу А по програмі будівництва 13-16 поверхового житлового будинку з підземним гаражем-стоянкою по Лідерсовському бульварі, 3-а, у м. Одесі, згідно до якого, відповідно до ст.509 ЦК України, позивачка як боржник у зобовязанні, зобовязалася оплатити, а управитель, як кредитор у зобов'язанні, зобовязалося побудувати та передати у власність машиномісце №248 у підземному гаражі-паркані в житловому будинку за будівельною адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 3а (юридична адреса м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5) (а.с.149-155).
Крім цього машиномісця, позивачкою було придбано квартиру у цьому ж будинку за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №263 від 17.06.2005 року, а також квартиру та машиномісце за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №259 від 17.06.2005 року.
Позивачкою 23.11.2005 року була виплачена сума за договором фінансування будівництва повністю, про що отримано довідку за №10 від 23,11.2005 року, видану Фондом фінансування будівництва АБ «Південний» (а.с.7).
У подальшому, 16.01.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір №42 відступлення права вимоги (а.с.157), за яким позивачка відступила ОСОБА_5 право вимоги за договором про участь у Фонді фінансування будівництва (Інвестиційний договір) №263 від 17.06.2005 року.
У звязку з чим, 16.01.2006 року було укладено додаткову угоду до договору про участь в ФФС №263 від 17.05.2005 року (а.с.156), за якою внесено зміни щодо довірителя за договором з ОСОБА_3 на ОСОБА_5.(а.с.156).
За актом №263 приймання передачі обєкта інвестування від 09.06.2006 року (а.с.150) відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва (інвестиційним договором) №263 від 17.06.2005 року ТОВ «Бульвар», що є забудовником, передало ОСОБА_5 квартиру №59 у будинку по Лідерсовському бульварі, 5, у м. Одесі.
Згідно акту від 21.09.2006 року (а.с.6) відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва (інвестиційним договором) №263 від 17.06.2005 року ТОВ «Бульвар», що є забудовником, передало ОСОБА_5 машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку по Лідерсовському бульвару, 5 у м. Одесі.
Згідно довідки ОСББ «Бульвар» №169 від 01.11.2016 року (а.с.40) судом встановлено, що формально інвестором паркувального місця №248 за адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5, відповідного до договору про участь у ФФБ №263 від 17.06.2005 року та акту приймання передачі машиномісця від 21.09.2006 року є ОСОБА_5.
14 грудня 2010 року померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_7, яка постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Першим Суворовським відділом ДРАЦС ОМУЮ 15.12.2010 року видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №253520 та зроблено актовий запис за №1899 (а.с.39).
Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно.
З витребуваної судом спадкової справи №1/2011, заведеної приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_5, померлої 14.12.2010 року, вбачається, що 02 жовтня 2007 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений, ОСОБА_9, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3681, за яким все належне спадкодавцю майно вона заповіла ОСОБА_2 (а.с.51-142).
Як слідує із заповіту, жодним іншим спадкоємцям, крім ОСОБА_2, ОСОБА_5 нічого не заповідала.
Маючи намір прийняти спадщину, позивачка 15.09.2011 року поштою направила на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 заяву про прийняття спадщини (а.с.53).
Проте, листом №41/02-14 від 22.09.2011 року, який надійшов від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, у прийнятті заяви ОСОБА_2 було відмовлено в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців) (а.с.57).
На підставі чого, 11.04.2012 року позивачка повторно звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с.58).
Зі спадкової справи №1/2011 вбачається, що ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом 18.11.2015р. на домоволодіння №18 по вул.Львіська в м.Одесі, та на земельну ділянку пл. 0,0318 га за цією ж адресою.
Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем на спадкове майно ОСОБА_5
Проте, на теперішній час позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво на спадщину за заповітом, зокрема, на вказане машиномісце, оскільки померла не встигла його за собою оформити.
Вирішуючи спір суд також виходить з наступного.
Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.
Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач як дочка є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За матеріалами справи судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 не оформила своє право власності на машиномісце №248 за адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5, проте придбала у відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно технічного паспорту, виготовленого 02.11.2016 року на імя ОСОБА_2 (а.с.146-147), машиномісце №248 має наступні характеристик: висота - 2,74 м, площа основи 34, 4 кв.м., обєм 94 куб.м..
Враховуючи те, що позивачка є спадкоємницею майна померлої 14.12.2010 року ОСОБА_5 за заповітом, звернулась у встановленому законом порядку та строку з заявою на отримання спадщини, але на теперішній час позбавлена права оформити своє право власності, суд приходить до висновку, що право позивачки щодо отримання правовстановлюючих документів на нерухоме майно за заповітом підлягає судовому захисту.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, а тому вважає за можливе задовольнити їх, визнавши за позивачкою право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої 14.12.2010 року ОСОБА_5 на машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку за адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15-16, 316, 319, 321, 328, 392, 538, 1216-1218, 1223, 1234, 1268-1270 ЦК України , ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 57-59, 60, 61, 63, 88, ч.4 ст. 169, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України; суд ,
Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бульвар» про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на машиномісце №248 у підземному гаражі житлового будинку за адресою м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд м Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Домусчі Л.В.

21.02.2017