АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідачів Кривохижи Ю.А., представника третьої особи Управління майном комунальної власності міста Мельніченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, Державне підприємство Виробниче об'єднання "Знамя", Прокуратура м. Полтави, Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради та просив стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є мешканцем квартири АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі ЖЕД ДП "ВО"Знамя".

З жовтня 2013 року у будинку відсутнє гаряче централізоване водопостачання у зв"язку з аварійним станом теплообмінної установки.

Балансоутримувач будинку та інженерних мереж є ДП "ВО"Знамя", яке не має змоги замінити теплообмінну установку, оскільки знаходилося в стадії санації з 07.02.2002 року та має значні борги.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року, яка набрала законної сили, Полтавську міську раду зобов"язано усунути порушення вимог законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», Цивільного кодексу України, причин і умов, що їм сприяють, шляхом прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Полтави Полтавської області житлового будинку по АДРЕСА_1 балансовою вартістю 1 299 901 (один мільйон двісті дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот одна) гривня 74 (сімдесят чотири) копійки. (а.с.15-17 т.1).

Судове рішення до цього часу не виконане.

Позивач вказує, що протиправна бездіяльність Полтавської міської ради, яка полягає у невиконанні судового рішення та неприйнятті у комунальну власність територіальної громади м. Полтави Полтавської області житлового будинку по АДРЕСА_1, спричинила йому моральної шкоди, оскільки порушене його право на отримання комунальних послуг належної якості.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року, яка набрала законної сили 26.08.2014 року, адміністративний позов прокурора м. Полтави до Полтавської міської ради про зобов'язання вчинити дії задоволений.

Судовим рішенням зобов'язано Полтавську міську раду усунути порушення вимог законів України «Про місцеве самоврядування в Україні, «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», Цивільного кодексу України, причин і умов що їм сприяють, шляхом прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Полтави житлового будинку по АДРЕСА_1

08.10.2014 року за заявою прокуратури м. Полтави постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року.

26.11.2014 року виконавче провадження закінчене на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року на час розгляду даної справи не виконана.

За фактом невиконання Полтавською міською радою постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення).

23.01.2016 року СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено та слідчим винесена постанова про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення).

Позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та скаржився на відсутність гарячого централізованого водопостачання з жовтня 2013 року.

Згідно листа Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» від 30.12.2013 року підігрів води у будинку АДРЕСА_1 здійснюється на індивідуальній теплообмінній установці, яка розташована в підвальному приміщенні будинку та знаходиться на балансі ЖЕД ДП «ВО «Знамя». Обладнання теплообміннної установки вичерпало свій термін експлуатації і знаходиться в аварійному стані, що не дає можливості забезпечити подачу гарячої води нормативної температури. Службою контролю за якістю теплопостачання підприємства балансоутримувачу був наданий припис № 242-Д від 05.11.2012 року, яким пропонувалося змінити аварійну теплообмінну установку. Однак, балансоутримувач, посилаючись на відсутність коштів, ці роботи не виконав.

Позивач вважає, що передача будинку у комунальну власність надасть можливості замінити теплообмінну установку, що в свою чергу забезпечить можливість отримувати мешканцями будинку житлово-комунальні послуги належної якості.

ОСОБА_2 стверджує, що невиконання Полтавською міською радою постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року порушило його право на отримання житлово-комунальних послуг належної якості та завдало моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та порушенні нормального ритму життя.

Згідно зі ст. 23 ч.1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2, прийшов до висновків про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, з огляду на недоведеність позивачем наявності моральної шкоди та відсутності винних дій відповідачів, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 є аналогічними, викладеним ним в позовній заяві.

Так, ОСОБА_2 в апеляції вказує, що судом першої інстанцїі не прийнято до уваги те, що внаслідок невиконання Полтавською міською радою судового рішення, він не отримує житлово-комунальні послуги належної якості, а відповідно відповідач є винним у порушенні його прав.

Проте з такими доводами погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам діячого законодавства та позивачем не доведений взаємозв'язок між неприйняттям будинку у комунальну власність та отриманням позивачем житлово-комунальних послуг неналежної якості.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання , а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацією згідно з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний: забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Державного підприємства Виробниче об'єднання «Знамя». Саме, державне підприємство Виробниче об'єднання «Знамя» зобов'язане, як балансоутримувач, забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та належні експлуатацію та утримання майна, в тому числі зобов'язане відновити гаряче централізоване водопостачання шляхом ремонту теплообмінної установки.

Окрім цього, за повідомленням Управління майном комунальної власності міста від 07.09.2016 року у будинку АДРЕСА_1 існує 287 квартир, які приватизовані окрім однієї та перебувають у приватній власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче -огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередені або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Стяття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» закріплює, що співвласники зобов'язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний , протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку. Кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Згідно з ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Таким чином, діюче законодавство не покладає на органи місцевого самоврядування обов'язку забезпечити належне утримання будинку, який перебуває на балансі юридичної особи та відповідальність за отримання споживачами такого будинку житлово-комунальних послуг неналежної якості. А відтак вина Полтавської міської ради у порушенні прав позивача на отримання житлово-комунальних послуг належної якості - відсутня.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що Полтавська міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо виконання судового рішення, що не було враховано місцевим судом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.13 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі ліквідації підприємства - банкрута, зобов'язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об'єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об'єкти комунальної інфраструктури, арбітражний керуючий (ліквідатор) передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об'єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законодавством.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.03.2002 року введено процедуру санації Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Знамя».

Вирішення питання щодо передачі до комунальної власності територіальної громади міста житлового будинку по вул. Алмазній, 4 має відбуватися з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 1995 року № 891.

Згідно з п. 5 вище зазначеного Положення передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність проводиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідних Рад. До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційних організацій, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій. Комісію очолює заступник голови держадміністрації або заступник голови відповідної ради.

Пінкт 9 Положення закріплює, що акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію.

Таким чином, Полтавська міська рада здійснила дії, які покладені на неї діючим законодавством, щодо прийняття житлового будинку по АДРЕСА_1 до комунальної власності міста.

Так, рішенням сімнадцятої сесії п'ятого скликання Полтавської міської ради від 09.08.2007 року надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громадм міста від Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Знамя» 16 жилих будинків.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18.06.2014 року № 77 затверджено склад комісії з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста, яка повинна скласти акт прийому-передачі житлового будинку АДРЕСА_1.

Отже, передача житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Полтаві, що засвідчується актом приймання-передачі, повинно здійснюватися Комісією з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста.

Позивачем не оспорювалися дії (бездіяльність) Комісії з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста щодо передачі у комунальну власність будинку АДРЕСА_1, а тому з огляду на вимоги ст. 11 ч.1 ЦПК України, місцевий суд прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем винних дій відповідача та наявності причинно - наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними явищами, що зазнав позивач.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення місцевим судом вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України та неврахування приюдиційного значення ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2014 року, якою встановлено порушення прав мешканців будинку АДРЕСА_1 у м. Полтаві.

Згідно зі ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2014 року не встановлено обставини, які входять до предмета доказування у даній справі. Зазначеня в наведеній ухвалі про порушення прав мешканців будинку не звільняє позивача від обов'язку доведення своїх вимог по відшкодуванню моральної шкоди, в тому числі подання доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Стосовно посилання апелянта, на порушення його прав невиконанням судового рішення відповідачем, то необхідно зазначити, що ОСОБА_2 не був стороною у справі та стороною виконавчого провадження, а тому є не обгрунтованими доводи заподіяння йому моральної шкоди невиконанням судового рішення.

Окрім цього, судові рішення виконуються у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», яким не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі невиконання судового рішення.

Рішення Європейського суду з прав людини, на які посилається позивач («Ромашов проти України» від 27.04.2004 р., «Півень проти України» від 29.06.2004р.), ухвалені у справах, де заявники скаржилися на невиконання судових рішень, якими відновлювалися безпосередньо права заявників.

Судові рішення які б зобов'язували Полтавську міську раду вчинити дії на користь ОСОБА_2 або іншим чином відновити його права у матеріалах справи відсутні.

Судове рішення, на невиконання якого посилається ОСОБА_2, безпосередньо не ухвалювалося щодо нього, він не був стороною виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для застосування наведених рішень Європейського суду з прав людини при вирішенні даної справи.

Також, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що місцевим судом було порушено норми процесуального права щодо строків розгляду справи та відкладення судових засідань.

Відповідно до ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що наведені порушення норм процесуального права дійсно мали місце при розгляді даної справи, але як встановила колегія суддів, вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_2 наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді А.І. Дорош

В.М.Триголов