Номер провадження: 22-ц/785/1652/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палатиу цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря- Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 24 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 09 листопада 2007 року щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого виникла заборгованість, яка частково булла стягнута на користь банку на підставі судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008 року, а станом на 30 вересня 2014 року складає 14 455 грн. 08 коп.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одесивід 24 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 455 грн. 08 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одесивід 03 вересня 2015 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, а справа передана на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові банку.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи (а.с.202).

Заслухавши суддю-доповідача, представника банка, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальни зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Через неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором виникла заборгованість в розмірі 5 670 грн 80 коп., яка була стягнута з ОСОБА_2 судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2008 року.

19 серпня 2010 року Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-Другий Суворовський ВДВС ОМУЮ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу (а.с.205).

25 жовтня 2010 року судовий наказ повернуто банку на підставі п.5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто без виконання (а.с.206).

Так, згідно вказаної норми закону виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не проводилося або було проведено частково, повертається стягувачові, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника.

Відповідно до письмових пояснень представника позивача вказаний наказ до банку не надходив, у звязку з чим після 25 жовтня 2010 року до виконання повторно не предявлявся (а.с.164-165).

Із відповіді начальника Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ від 16 листопада 2015 року випливає, що зазначене вище виконавче провадження зберігалось три роки (а.с.206).

ОСОБА_2 докази про те, що судовий наказ ним виконано в повному обсязі суду не надано.

Таким чином, встановлено, що вказане судове рішення відповідачем не виконано. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст.598 ЦК України зобовязання припиняється із підстав передбачених договором або законом.

За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як розяснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Отже, у випадку неповернення позичальником суми кредиту своєчасно, його заборгованість складатиме: суму кредиту з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за кредитом, якщо інше не встановлено договором або законом, нарахованих у відповідностідо договору кредиту за весь строк користування кредитними коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Після розгляду справи судом касаційної інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк»уточнено розрахунок заборгованості, згідно якого сума заборгованості за період з 17 жовтня 2008 року по 30 вересня 2014 за процентами становить 9954,09 грн., прострочена комісія 3249,67 грн.,заборгованість по судовим штрафам в сумі 910,18 грн., а всього 14 113,95 грн. (а.с.144-147).

ОСОБА_2 не надано доказів належного виконання умов кредитного договору та не спростовано уточнену заборгованість, розраховану банком станом на 30 вересня 2014 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що банком пропущено строк позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позивач та його представник до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавали.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.303,304, п.3ч.1ст.307,п.4ч.1ст.309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 24 грудня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за укладеним між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитним договором б/н від 09 листопада 2007 року заборгованість станом на 30 вересня 2014 року :

- за процентами за користування кредитом в сумі за період з 17 жовтня 2008 року по 30 вересня 2014 року в сумі 9954,09 грн.,

- прострочену комісію в сумі 3249,67 грн.,

- штрафам в сумі 910,18 грн., а всього стягнути 14 113,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4