Справа № 308/4093/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Мацунич М.В.,

секретарі - Чучка Н.В.,

за участі представника апелянта - Савчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочено - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), яким просить: кредитний договір №82/4/07 від 14 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» і ним, ОСОБА_2 та додаткові до нього договори від 20.06.2008 року, від 03.12.2008 року та від 24.06.2009 року визнати недійсними; стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь завдані йому збитки в сумі 156 261,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 червня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «ВсеукраїнськийАкціонерний Банк» було укладено кредитний договір №82/4/07, згідно якого ним було отримано кредит в сумі 10 000 дол. США, що еквівалентно 50 500,00 грн. з терміном погашення до 13.06.2017 року, відсотковою ставкою в розмірі 13% та щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 35,35 грн. У подальшому до кредитного договору №82/4/07 між сторонами було укладено додаткові договори від 20 червня 2008 року, 03 грудня 2008 року та 24 червня 2009 року, відповідно до яких умови Договору доповнено положеннями щодо сплати штрафних санкцій, змінено плату за користування кредитними коштами та внесено зміни до реквізитів сторін, однак позичальника жодного разу не повідомлено про зміну назви фінансової установи. Грошові кошти позивач вносив вчасно до зникнення філія банку за вказаною юридичною адресою, а саме до лютого 2015 року. Вважає, що вищевказані договори не відповідають вимогам чинного законодавства, скільки перед його укладенням відповідач письмово не повідомляв його про кредитні умови, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту та сукупної вартості кредиту, в договорі та у графіку платежів валюту зобов'язань незаконно визначено в іноземній у валюті, в договорі не визначено умови відкриття та функціонування банківських та поточних рахунків, укладений договір містить ряд положень, які є несправедливими та такими, що створюють істотний дисбаланс інтересів сторін на користь Банку, в тому числі умова договору щодо зміни процентної ставки. Крім того, з умовами додаткових угод його належним чином ознайомлено не було, такий він підписав не вивчаючи; при підписанні договору його не було не попереджено про валютні ризики та підняття процентної ставки, про зміну місця виконання зобов'язання, а сплата в рахунок повернення кредиту проводилася в касі банку в доларах США. Також, зазначає, що оскільки курс валют постійно зростав, то умови договору вже перевиконав та сплатив банку більше коштів ніж передбачено договором, таким чином за рахунок наведеного банк незаконного збагатився.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсними, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Представник ВАТ «ВіЕйБі Банк» подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін, зазначаючи, що рішення суду вважає законним, обґрунтованим, яке відповідає фактичним обставинам справи та винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення.

Колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції вірно та обґрунтовано відмовив в задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір №82/4/07, згідно якого було отримано кредит в сумі 10 000 дол. США, що еквівалентно 50 500,00 грн. з терміном погашення до 13.06.2017 року, відсотковою ставкою в розмірі 15% річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 35,35 грн. У подальшому до кредитного договору №82/4/07 між сторонами було укладено: Додатковий договір від 20 червня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до тексту Кредитного договору, яким доповнено положенням щодо сплати штрафних санкцій (а.с.14), Додатковий договір №1 від 03 грудня 2008 року про зміни до п.п.1.4 та 1.4.1, згідно яких змінено плату за користування кредитними коштами з 13% річних до 17 % річних та зміни у п.3.3.6.1 Кредитного договору (а.с.15-17); Договір про внесення змін № б/н від 24.06.2009 року про зміну адреси та банківських реквізитів Банку, а також, зміни поточних рахунків для зарахування коштів на балансовий рахунок (а.с.18).

Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього та на всіх додаткових угодах фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.7-18). Так, в п.5.3 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В пункті 2.5.2 кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов, зазначених в п.2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно в дату, зазначену в Графіку, а саме 13 числа місяця (а.с.12).

Крім того, позичальником на підтвердження досягнення домовленості сторонами у 2007 та 2008 роках щодо умов погашення кредиту та плати за обслуговування кредитними коштами підтверджується не тільки особистими підписами ОСОБА_2 договору та додаткових договорів, але й фактичними платежами, які регулярно здійснювалися ним до лютого 2015 року, та жодні умови Договору протягом цього строку не оскаржувалися.

Таким чином, апелянтом ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами існування підстав, встановлених законом, для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з вчиненням його під впливом обману або наявності умислу в діях відповідача.

Інших доводів, які б мали правове значення для вирішення справи, в апеляційній скарзі немає.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачем не доведена обґрунтованість заявлених позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, тривалий час сплачував періодичні платежі, не вважаючи їх несправедливими.

Не заслуговують на увагу як на підставу для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у справі рішення доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: