Справа № 316/1686/16-ц
Провадження № 2/316/143/17
"13" лютого 2017 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:
головуючого судді: Капустинського М.В.,
секретаря судового засідання: Терещенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Рашид огли про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 08.11.2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2Р.о в якій зазначає, що з відповідачем 16 серпня 2014 року було зареєстровано шлюб, в шлюбі 31 серпня 2015 року у сторін народилась донька ОСОБА_3, батьком дитини записано та є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З 01 березня 2016 року відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає внаслідок чого у позивача склалось тяжке матеріальне становище, оскільки вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Просить суд стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.
У судове засідання позивачка ОСОБА_4 не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.22).
У судове засідання відповідач повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав.
Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться.
Враховуючи, що від відповідача до суду не надійшло будь-яких клопотань, суд відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за останнім відомим місцем проживання відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх сторін, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків:
Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладено 16 серпня 2014 року (а.с.4), у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5), позивачка перебуває на обліку в УПСЗН та отримує допомогу при народженні 1 дитини, яка на місяць становить 860 грн. 00 коп. (а.с.8, 9).
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в частині 3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Позивачка просить суд про щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача.
В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не має можливості надавати позивачу на утримання спільної дитини матеріальної допомоги в розмірі зазначеному позивачем.
Крім того, згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у разі значного погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги Закону та обов'язку батьків по утриманню своєї неповнолітньої дитини.
Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою 08.11.2016 року (а.с.1)
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», якій діяв на час звернення позивача до суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду позивача, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду позивача, за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп.
Враховуючи зазначене, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.128 КЗпП України, Законом України «Про державний бюджет України на 2016 р.», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 7, 141, 150, 180-183, 191 СК України та ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 110, 169, 208, 209, 212-215, 224-226, 228, 231, 292, 294, 367 ЦПК України, суд -
Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Рашид огли про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- задовольнити.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 Рашид огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження: Азербайджан, ідентифікаційний номер невідомий, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, , аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: місто Київ, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 Рашид огли,на користь держави, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним Кодексом України.
Суддя: М. В. Капустинський