Провадження №2/760/706/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Бугайчука О.Р.

представника позивача- ОСОБА_6

відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл будинку та виділ земельної ділянки, суд

В С Т А Н О В И В :.

В серпні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить розділити будинок АДРЕСА_1, визнати їх окремими домоволодіннями та припинити спільну часткову власність з відповідачкою на будинок.

В порядку розподілу будинку просить виділити їй наступні приміщення та визнати за нею право власності на них: веранду - 4,2 кв.м.; кухню-9, 2кв.м.; ванну - 4,9 кв.м.; житлову кімнату-17,6 кв.м.; житлову кімнату - 7,5 кв.м.; житлову кімнату-7,5 кв.м.; а всього 50, 90 кв.м., та надвірні споруди: літера «Е» - сарай-гараж, під «Е» - льох, літера «Ж» - сарай; літера «З» -літній душ; літера «И» - вбиральня; літера «Л» - сарай; літера «К» -сарай.

Виділити ОСОБА_3 наступні приміщення та визнати за нею право власності на них: тамбур - 4,7 кв.м; передпокій - 13,8 кв.м.; санвузол - 6,8 кв.м.; житлову кімнату - 10,7 кв.м.; житлову кімнату - 9,4 кв.м.; житлову кімнату - 6,2 кв.м.; житлову кімнату - 7,2 кв.м., житлову кімнату - 8,5 кв.м та надвірні споруди: літера - «В»; під «В» - погреб; літера «Г» - сарай; літера «Д» - вбиральня, а всього 118,10 кв.м.

Зазначає, що даними приміщеннями будинку вони користуються на даний час.

Крім того, просить розділити земельну ділянку до будинку, виділивши їй земельну ділянку розміром 0, 08472га, та 0, 1271га земельної ділянки виділити відповідачці.

Посилається в позові на те, що їй на підставі Договору дарування від 24 вересня 1999 року належить ? частина будинку АДРЕСА_1.

Власником іншої частини будинку є відповідачка.

На момент придбання частини будинку він мав розмір 102, 3 кв.м., однак у подальшому розмір будинку збільшився в зв»язку з добудовами, проведеними відповідачкою, у користуванні якої на даний час у будинку знаходиться 118,10 кв.м.

Вони з відповідачкою погодили порядок користування будинком та земельною ділянкою, кожен з них користується своєю часткою, однак спосіб виділу часток у будинку та земельній ділянці ними не досягнутий.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що позивачка на підставі Договору дарування від 24 вересня 1999 року є власником ? частини будинку АДРЕСА_1

Власником іншої ? частини будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев»ятою Київською державною нотаріальною конторою 23 березня 1993 року є відповідачка.

З Дозволу НОМЕР_1 від 18 червня 1956 року, виданого виконкомом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів ОСОБА_4, йому надано дозвіл на будівництво половини спареного житлового будинку по типовому проекту « Укргіпросільбуд» Б-28 1954 року.

З Пояснювальної записки до Типового проекту Б-28 «Житловий будинок на дві квартири по дві кімнати з кухнею-їдальнею кожна» вбачається, що будинок розрахований на дві родини.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що це саме той будинок, співвласниками якого вони є на даний час.

Згідно даних Технічного паспорта на будинок від 11 червня 2010 року за будинком обліковується 2059 га земельної ділянки.

Згідно плану розташування ділянок 61,62 в кварталі 71:517 загальна площа земельної ділянки становить 2143, 43 га.

З Актів від 13 червня 1956 року, 18 грудня 1957 року та 08 квітня 1958 року, складених попередніми власниками будинку за участі голови сільської ради, голови колгоспу та депутатів вбачається, що до будинку була виділена земельна ділянка, а в подальшому співвласниками встановлено порядок користування нею.

Фактично на даний час сторони користуються земельними ділянками розміром відповідно: позивачка- 0, 08472 га відповідачка - 0, 1271 га.

/ а. с. 7 - 18; 83 - 100 /

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що на момент набуття ними права власності на частки будинку його площа складала 102, 3 кв.м.

Це ж підтверджується Технічним паспортом на будинок від 02 лютого 1993 року, з якого вбачається, що розмір квартири №1 становив 50, 9 кв.м., а квартири №2 - 51, 4 кв.м.

З Технічного паспорта від 11 червня 2010 року вбачається, що розмір квартири №2 на той час становив уже 118,1 кв.м.

В той же час, з плану житлового будинку вбачається, що на момент виготовлення Технічного паспорта загальна та житлова площа квартири №2 збільшена шляхом влаштування в 2007 році прибудови, яка є самовільним будівництвом і не введена в експлуатацію.

/ а.с. 8 - 24 /

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №2049 від 12 грудня 2016 року запропоновано варіант розподілу житлового будинку між сторонами з урахуванням часток у праві власності на нього та порядку користування ним, який склався між сторонами станом на 1999 рік.

З висновку експертизи вбачається, що перелік господарських будівель та споруд до будинку станом на 20 серпня 1999 року не змінювався.

Сторони в судовому засіданні висловили свою згоду на такий варіант розподілу будинку.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» / з подальшими змінами і доповненнями/ у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частку будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виходячи з викладеного вище, висновку експертизи та досягнутої між сторонами згоди щодо розподілу будинку , суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст.ст.364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За змістом даних норм закону виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

З висновку експертизи вбачається і це підтвердили сторони, будинок АДРЕСА_1, співвласниками якого є сторони, відповідає даним характеристикам.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч.ч.1, ст. ст. 376 ЦК України.

Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі 6 - 130цс13, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для суду.

В даній правовій позиції зазначено, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» / з подальшими змінами і доповненнями/ у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частку будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виходячи з викладеного вище, висновку експертизи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в в частині розподілу будинку за варіантом, викладеним у висновку, без врахування самочинних прибудов.

Крім того, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 вище приведеної об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна.

Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у раз недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду.

В пунктах п.п.2.4,2.6 Інструкції зазначено, що поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, який містить такі дані:

а) кому належить об'єкт нерухомого майна;

б) на підставі яких правовстановлювальних документів;

в) повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна;

г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками;

ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою;

д) склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси;

е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вихід в окреме домоволодіння та розподіл поштових адрес віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Вихід в окреме домоволодіння та поштова адреса присвоюється об'єктам нерухомості до їх місця розташування місцевими органами виконавчої влади за звернення зацікавленої особи.

Враховуючи викладене вище, висновок експертизи про можливість виділу часток сторін, що їм належать у будинку у праві власності, власники яких кожний окремо та самостійно користуються ними, виходячи з власних потреб, а також згоду співвласників, суд вважає вимоги позивачки обгрунтованими і в цій чсатині.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В п.11 вище приведеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що одночасно з розв'язанням спору про право власності на

будинок, виділ частки або встановлення порядку користування

конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст.105 ЗК вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що порядок користування земельною ділянкою між ними також встановлено, а саме: позивачка користується земельною ділянкою розміром 0, 08472 га, а відповідачка- 0, 1271 га.

Це ж підтверджується і наданим ним Планом розташування земельних ділянок та Черговим кадастровим планом земельної ділянки.

/ а. с. 28 - 29 /

Сторони в судовому засіданні дійшли згоди щодо виділу їм у користування земельних ділянок такого розміру.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки і в цій частині.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.15,16, ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321,ч.1 ст.356, 358,364, 367, 377 ЦК України, ст.ст.116 Земельного кодексу України, ст. ст. 3,4,10, 11,57-60, 88, 209,213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розділити будинок АДРЕСА_1 на два окремі будинковолодіння.

Виділити ОСОБА_5 та визнати право власності на: веранду - 4,2 кв.м.; кухню-9, 2кв.м.; ванну - 4,9 кв.м.; житлову кімнату-17,6 кв.м.; житлову кімнату - 7,5 кв.м.; житлову кімнату-7,5 кв.м.; а всього 50, 90 кв.м., та надвірні споруди: літера «Е» - сарай-гараж, під «Е» - льох, літера «Ж» - сарай; літера «З» -літній душ; літера «И» - вбиральня; літера «К» - сарай; 1/ 2 частину споруд 1 - 11, що складає ? частину будинку.

Виділити ОСОБА_3 та визнати право власності на: веранду - 11, 0 кв.м., кухню - 6,7 кв.м., житлову кімнату - 9, 4 кв.м., житлову кімнату - 6,2 кв.м., житлову кімнату - 7,2 кв.м., житлову кімнату- 8,9 кв.м., веранду - 2,0 кв.м., сходи, а всього 51, 4 кв.м., та надвірні споруди: літера «Б» - альтанка; літера «В»- сарай; літера «В» - льох, літера «Г» - сарай; літера «Д» - вбиральня, ? частина споруд 1-11, що складає ? частину будинку.

Припинити спільну часткову власність на будинок АДРЕСА_1.

Розділити земельну ділянку до будинку АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_5 земельну ділянку розміром 0,08472 га.

Виділити ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0, 1271 га. га.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: