Справа №: 398/516/17
УХВАЛА

Іменем України

"17" лютого 2017 р. ссуддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та компенсації знецінених грошових коштів з Державного підприємства «Трест «Олександріярозрізобуд»,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Трест «Олександріярозрізобуд» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати на суму 40 676 грн. 20 коп. та компенсації знецінених грошових коштів в сумі 2 942 грн. 28 коп.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову у прийнятті даної заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Водночас, у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелік яких зазначено у ст. 96 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та компенсації знецінених грошових коштів, заявник, а саме працівник, що працює на підприємстві боржника, повинен надати суду документи, які безспірно підтверджують заборгованість роботодавця по заробітній платі, зокрема: копію трудової угоди між працівником і роботодавцем (наказ, трудову книжку), довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилається на цивільно-правові угоди від 01.12.2015 р., 01.01.2016 р., 01.02.2016 р., 01.03.2016 р., 01.09.2016 р., укладені з Державним підприємством «Трест «Олександріярозрізобуд», пункт 2.1 якого визначає, що за виконання обов'язків, передбачених цим договором, виконавцю встановлюється грошова винагорода за виконувані роботи. Також до заяви додана довідка ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» від 07.02.2017 року про заборгованість по винагородам за угодами цивільно-правового характеру.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Поняття трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а другі Кодексом законів про працю України.

Суттю цивільно-правових відносин є те, що одна сторона (виконавець) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другою сторони (замовника), а останній повинен прийняти й оплатити виконану роботу. Отже, при укладанні цивільно-правового договору не виникають між сторонами трудові відносини. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і власник (роботодавець).

З наведеного вбачається, що правовідносини, що виникли між сторонами цивільно-правових угод від 01.12.2015 р., 01.01.2016 р., 01.02.2016 р., 01.03.2016 р., 01.09.2016 р., регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами КЗпП України, і, як наслідок, не можуть бути розглянуті судом у наказному провадженні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену ст. 96 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 96, 100, 101, 210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та компенсації знецінених грошових коштів з Державного підприємства «Трест «Олександріярозрізобуд».

Роз'яснити заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя О.В. Авраменко