Справа № 309/1985/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду від 31 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинити дії,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобовязання вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2006 року він являється клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та має відкритий один картковий гривневий рахунок. ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Хустського районного суду позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32002 грн., який позивачем нібито укладено в 2011 році. Але рішенням Хустського районного суду від 11.12.2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.08.2015 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін та ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в задоволенні позову в звязку з відсутністю у позивача заборгованості. Не дивлячись на дані обставини відповідач продовжує нараховувати позивачу відсотки та пеню за неіснуючим кредитом. У звязку з тим, що позивач має відкритий поточний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» позивач не може ним належно користуватись, оскільки будь-які кошти, які він вносить на свій рахунок відразу списуються відповідачем на погашення неіснуючої заборгованості.

Підставою звернення позивача з позовом є той факт, що відповідачем на його мобільний телефон постійно надходять дзвінки з погрозами стосовно відчуження його майна та СМС повідомлення з вимогою погашення заборгованості. Дані дзвінки та СМС позивач розцінює як погрози та такі, що підривають ділову репутацію позивача. Позивач намагався врегулювати дане питання в добровільному порядку та неодноразово звертався до відповідача з вимогою про припинення надіслання позивачу погрозливих повідомлень, однак, відповідач жодним чином не реагує на звернення позивача, заборгованість і надалі за ним рахується, що підтверджується виписками по рахунку наданими позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.03.2016 року. Посилаючись на викладене просив суд зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування позивачу штрафних санкцій та відсотків за неіснуючим кредитом, зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити безпідставні стягнення з поточного рахунку позивача на погашення неіснуючої заборгованості, зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» відновити кредитну історію позивача як надійного клієнта, із внесенням відповідних відомостей до бюро кредитних історій та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

Рішенням Хустського районного суду від 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій та відсотків за неіснуючим кредитом та припинити безпідставні стягнення з поточного рахунку ОСОБА_1 на погашення неіснуючої заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення про відмову в задоволенні позову банку не може бути підставою для задоволення такого позову, оскільки сам договір не розірвано, не визнавався недійсним чи припиненим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2006 року позивач являється клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» та має відкритий один картковий гривневий рахунок, відповідачем цього факту не спростовано.

У 2014 році ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Хустського районного суду позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32002 грн., який позивачем ніби то укладено в 2011 році.

Рішенням Хустського районного суду від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 серпня 2015 року рішення суду залишено без змін та ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в задоволенні позову в звязку з відсутністю в позивача заборгованості, а.с. 6, 7.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що дії банку щодо продовження нарахування позивачу заборгованості та списання з його поточного рахунку коштів на погашення такої заборгованості не ґрунтуються на приписах Закону.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначеними судовими рішенням встановлено факту відсутності в ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якої заборгованості по кредитним договорам як по тілу кредиту так і по відсоткам і дана обставина не підлягає доведенню.

На підтвердження даної обставини свідчать Довідка від 17.11.2014р. за № 1925738 видана ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_1 із приводу того, що станом на 30.07.2012 року останній не мав заборгованості перед Банком по угоді № 213768 від 09.12.2011 року, а.с. 52 (справа 309/3768/14-ц). Та довідка від 27.10.2014 року за № 08.7.0.0.0/03, якою підтверджено, що приватний підприємець ОСОБА_1 позикової заборгованості за кредитами та відсотками не має, а.с. 53 (справа 309/3768/14-ц).

А наявність розрахунку заборгованості на який покликається представник Банку містить відомості станом на 12.06.2014 року, тоді як довідку за № 08.7.0.0.0/03 видано станом на 27.10.2014 року, тобто, надано вже після спливу чотирьох місяців, а.с. 7-8 (справа 309/3768/14-ц).

Вказане свідчить, що кредитні правовідносини між сторонами припинилися внаслідок їх належного та повного виконання в силу приписів ст. 599 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки, не зважаючи на відсутність факту розірвання чи визнання недійсним кредитного договору та його відповідно правомірність, припинення кредитних правовідносин позбавляє банк права нараховувати відсотки та штрафні санкції за таким кредитним договором, а також списувати з рахунків позивача кошти з посиланням на погашення заборгованості.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, апеляційна скарга, згідно приписів ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню із залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами ст. 599 ЦК України, статей 61, 303, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 31 жовтня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді