Справа 206/3846/17
Провадження 2/206/1030/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Кушнірчука Р.О.,

за участю секретаря: Соловйової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

21 липня 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обгрунтувала тим, що 25 жовтня 2016 року, близько 14 години 06 хвилин, відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фіат Дукато», державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3, рухався по вул. Гаванській з боку вул. Електричної в напрямку Південного мосту в районі будинку № 1 змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «LEXUS RX - 350», державний номер НОМЕР_2, під її керуванням, який належить їй на праві приватної власності. Постановою Самарського районного суду м. Дніпро від 24 травня 2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. При зіткненні її автомобіль отримав значні технічні ушкодження, а згідно з висновком експерта-товарознавця величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 192537 гривень 41 копійок. Внаслідок цієї ДТП їй також заподіяно і моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 гривень. Позивач вважає, що обидва відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за заподіяння їй шкоди джерелом підвищеної небезпеки оскільки вони обоє на відповідних правових підставах : ОСОБА_3 як власник, а ОСОБА_2 на підставі права керування, володіли цим автомобілем.

17 листопада 2017 року, під час розгляду справи, позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в частині визначення розміру матеріальної шкоди, а тому з урахуванням вказаної заяви позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 231898,54 гривень, моральну шкоду 10000 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого її автомобілю в сумі 1600 гривень та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2В та його представник заперечували проти позову з підстав викладених у наданих суду письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», також в судове засідання не зявився.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року, близько 14 години 06 хвилин, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Фіат Дукато», державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3, рухався по вул. Гаванській з боку вул. Електричної в напрямку Південного мосту в районі будинку № 1 змінив напрямок руху ліворуч, у порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «LEXUS RX - 350», державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, який належить їй на праві приватної власності.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпро від 24 травня 2017 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (зазначеної ДТП) та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.35).

ОСОБА_5 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Факти, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язково.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «LEXUS RX - 350», державний номер НОМЕР_2 були завдані технічні пошкодження, перелік яких наводиться у звіті про визначення вартості матеріального збитку № 07-11-16-1В Приватного підприємця «Якименко Руслана Миколайовича» від 10.06.2017 року та згідно якого розмір матеріальної шкоди спричиненого власнику автомобіля «LEXUS RX - 350» - складає 192537,41 гривень. (а.с.12-27).

Фактичний розмір понесених витрат на відновлювання автомобілю позивача марки «LEXUS RX - 350», державний номер НОМЕР_2 складає - 231898,34 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт на офіційній СТО «АРТ Моторс» (де цей автомобіль і придбавався та обслуговувався) № СЛЦ 1012728 від 16.08.2017 року (а.с.69-72), рахунком на оплату № СЛЦ0000534 від 16.08.2017 року (а.с.73-75) та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16/08-1 від 16.08.2017 року на суму 231898,34 гривень (а.с.76).

Власником джерела підвищеної небезпеки - автотранспортного засобу марки «Фіат Дукато», державний номер НОМЕР_1 - є відповідач ОСОБА_3, а на відповідній правовій підставі (на праві керування цим автомобілем) під час ДТП мав відповідач ОСОБА_2, про що свідчить факт наявності в нього під час керування автомобілем свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу.

ОСОБА_5 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0258570 від 31.08.2016 року, єдиною особою, цивільна правова відповідальність якої при використанні автомобілю «Фіат Дукато» за цим полісом застрахована - цє ОСОБА_3, а страховиком являється ПрАТ СТ «Іллічевське» (а.с.47).

В судовому засіданні до участі у справі було залучено в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», однак в судове засіданні їх представник жодного разу не зявився.

ОСОБА_5 листа МТСБУ від 03.11.2017 року № 9.1-15/27856, Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» з 06 грудня 2016 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ за несплату внесків (а.с.77).

З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.11.2017 року № 8114/13-9 вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» неналежно виконує перед своїми страхувальниками свої обовязки та починаючи з 30.09.2016 року не дотримується умов забезпечення платоспроможності страховика (а.с.79-82).

ОСОБА_5 Розпорядження цієї ж Комісії від 22.11.2016 року № 2907, Приватному акціонерному товариству «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», було анульовано ліцензії на провадження страхової діяльності (а.с.83-88).

Вказані обставини підтверджують факт того, що Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» не бажає виконувати свої зобовязання за укладеними договорами страхування, а тому доводи представника позивача про те, що остання не має бажання звертатися до страховика та вирішила одразу звернутися з позовом до суду, заслуговують на увагу та не суперечать загальним вимогам ст.. 3 ЦПК України, яка гарантує кожному право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що не може обмежуватися не під якими умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При обставинах встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідальність за спричинену шкоду повинен нести лише відповідач ОСОБА_2, оскільки саме він керував автомобілем «Фіат Дукато» на відповідній правовій підставі, маючи при собі свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Приходячи до такого висновку, суд враховує те, що другий відповідач ОСОБА_3 ніякого відношення до скоєного ДТП та спричинення майнової шкоди позивачу не має, а тому в розумінні ст. 1166 ЦК України він не повинен нести відповідальність за неправомірні дії ОСОБА_2, який на час ДТП керував цим автомобілем самостійно, не маючи при собі ОСОБА_5 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому солідарна відповідальність в даному випадку виключається і у позовних вимогах до ОСОБА_3 слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, суд виходив з наступного.

ОСОБА_5 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 07-11-16-1В від 10.06.2017 року, розмір матеріальної шкоди спричиненого власнику автомобіля «LEXUS RX - 350» - складає 192537,41 гривень. (а.с.12-27).

Проте фактичний розмір понесених витрат на відновлювання автомобіля позивача складає - 231898,34 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт на офіційній СТО «АРТ Моторс» (де цей автомобіль і придбавався та обслуговувався) № СЛЦ 1012728 від 16.08.2017 року (а.с.69-72), рахунком на оплату № СЛЦ0000534 від 16.08.2017 року (а.с.73-75) та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16/08-1 від 16.08.2017 року на суму 231898,34 гривень (а.с.76).

В судовому засіданні встановлено, що дійсно з моменту ДТП, огляду автомобіля «LEXUS RX - 350» і складання звіту про визначення вартості матеріального збитку (з 10.06.2017 року) та до повного відновлення стану автомобілю на СТО «АРТ Моторс» (16.08.2017 року) - автомобіль позивача не експлуатувався майже рік, про що свідчать зафіксовані показання одометра пробігу автомобіля на час огляду (10.06.2017 року) та фактичного відновлення його технічного стану (16.08.2017 року).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, про що наголошується і в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 р. у справі № 6-954цс16.

Таким чином, сума яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача складає 231898,34 гривень, оскільки саме такий розмір фактичних витрат на відновлення автомобіля «LEXUS RX - 350», підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні ст..ст. 57 60 ЦПК України.

Відповідач не навів підстав, які б спростовували фактичний розмір витрат на відновлення автомобілю позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень мотивуються перенесеними душевними стражданнями, викликаним дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати автомобіль за своїм прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобілю та необхідністю найняття водія з автомобілем на цей час.

Однак, на думку суду, зазначена сума є значно завищеною, не відповідає дійсним обставинам справи, глибині та періоду страждань та не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди на рівні 3000 гривень, враховуючи те, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідало б загальним засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач повинен був вимагати стягнення спричиненої шкоди з ПрАТ «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», оскільки за загальним правилом, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного.

Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч. 2 ст. 14 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

ОСОБА_5 із чч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, позивачу, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав.

Позивач має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач не одержував від ПрАТ «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» ніякого відшкодування та не може його фактично одержати з причин анулювання ліцензій у цієї компанії та її неплатоспроможності.

Забезпечуючи реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування спричиненої шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, тобто відповідачем ОСОБА_2, на підставах, передбачених законом (ст. 1192 ЦК України), суд враховує висновок Верховного Суду України, який наводиться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 р. у справі № 6-954цс16 та є обовязковим для його застосування судами при розгляді такої категорії справ.

Аналізуючи приведені вище норми права та розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснивши позивачу та відповідачам, їх права та обов'язки, попереджуючи про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, як того вимагає п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

ОСОБА_5 з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1187, 1192 ЦК України ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 231898,54 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 гривень, сплачені витрати з визначення вартості матеріального збитку за звітом № 07-11-16-1В Приватного підприємця «Якименко Руслана Миколайовича» від 10.06.2017 року у розмірі 1600 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2348,98 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук