АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2268/17 Головуючий у 1-ій інстанції - Борденюк В.В.
Унікальний № справи №759/4998/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист», треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, у сумі 5083 грн. 90 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74 480 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що згідно наказу від 17.11.2014 року №483/к ОСОБА_2 за власним бажанням звільнено з посади старшого інспектора по трудовій дисципліні ДП «Укршахтгідрозахист». Враховуючи, що при звільненні відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем та не виплатив заробітну плату у розмірі 27 384 грн. 65 коп., яка була стягнута за рішенням Димитровського міського суду Донецької області лише 13 лютого 2015 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, у сумі 5083 грн. 90 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовлено. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення змінити в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнивши відповідну позовну вимогу. Скаржник наполягає на тому, що заробітна плата не була своєчасно виплачена позивачеві з вини ДП «Укршахтгідрозахист». Так, з грудня 2014 року зазначене підприємство базувалося у м. Димитрові Донецької області, яке у вказаний період не відносилося до зони проведення антитерористичної операції. Крім того, позивач зазначила, що казначейське обслуговування відповідача не зупинялося, підприємством продовжувалися здійснюватися виплати, зокрема, заробітної плати, у зв'язку з чим скаржник вважає, що ДП «Укршахтгідрозахист» мало можливість вчасно виплатити ОСОБА_2 заробітну плату.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «Укршахтгідрозахист» з 01 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року.

Згідно наказу від 17.11.2014 року №483/к ОСОБА_2 за власним бажанням звільнено з посади старшого інспектора по трудовій дисципліні ДП «Укршахтгідрозахист».

При звільненні з роботи відповідачем не проведено з ОСОБА_2 повний розрахунок та не виплачено заробітну плату у сумі 27 384 грн. 65 коп.

Зазначена сума заборгованості стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2015 року.

Указане рішення суду виконано ДП «Укршахтгідрозахист» 30 грудня 2015 року.

Задовольняючи позов в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та відхиляючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з відсутності вини ДП «Укршахтгідрозахист» у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою ст. 47 КЗпП України передбачено, що Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу таінших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку, у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

В матеріалах справи /а.с. 148/ наявний сертифікат Торгово-промислової палати України від 08 серпня 2016 року за № 6635, яким засвідчено настання обставин непереборної сили(форс-мажорних обставин), які полягали, зокрема, в актах тероризму у м. Макіївка Донецької області та мали місце для ДП «Укршахтгідрозахист» з 01 серпня 2014 року по 03 вересня 2015 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області(зокрема, в місті Макіївка) та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, у зв'язку з чим ДП «Укршахтгідрозахист» було позбавлено можливості виконувати зазначені зобов'язання у встановлений для цього строк.

Враховуючи, що зазначеним сертифікатом встановлено неможливість відповідача сплачувати обов'язкові платежі(податки і збори), колегія суддів приходить до висновку, що ДП «Укршахтгідрозахист» не мало також можливості вчасно виплачувати працівникам заробітну плату, у зв'язку з настанням указаних вище обставин непереборної сили у період з 01 серпня 2014 року по 03 вересня 2015 року.

Такі обставини не залежали від відповідача, підприємство не могло їх передбачити чи відвернути.

Із зазначеного сертифікату ТПП слідує, що на момент виникнення заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем та до 04.09.2015 року ДП «Укршахтгідрозахист» здійснювало свою діяльність та знаходилося за адресою: Донецька обл., м. Макіївка, вул. Абакумова, 1.

Крім того, встановлено, що у спірний період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, для ДП «Укршахтгідрозахист» мали місце форс-мажорні обставини, пов'язані з актами тероризму на території м. Макіївка, які позбавили відповідача у вказаний період повноцінно здійснювати господарську діяльність, в тому числі в частині виплати працівникам заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між настанням зазначених вище непереборних обставин та порушенням строків виплати заробітної плати ОСОБА_2, а отже, об'єктивно доведено відсутність власної вини в частині допущених порушень трудового законодавства.

Аналогічна правова позиція, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 березня 2016 року при розгляді справи № 6-365цс16, а також у постанові від 11 листопада 2015 року при розгляді справи №6-2159цс15.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: