Єдиний унікальний номер (справа №) 216/8586/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/167/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Павленко О.О.

представника позивача,

представника третьої особи адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_5 банк», приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання припиненим договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_5 банк», приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання припиненим договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 серпня 2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_4, від імені яких на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 № 8393. Відповідно до умов договору ОСОБА_7 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_10 купила належний продавцям на праві спільної часткової приватної власності житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30 (далі - Домоволодіння). Домоволодіння, що було предметом купівлі-продажу належало позивачу та його сину ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Центрально-Міської райради 01.12.2003. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу, вартість житлового будинку з господарчими спорудами складала 1 754 319,50 грн., з яких суму в розмірі 1 262 500,00 грн. ОСОБА_10 зобовязалася виплатити повністю продавцям за рахунок власних коштів, або за рахунок коштів, що будуть одержані нею в кредит в банківській установі до 03 серпня 2007 року. При цьому, після одержання суми боргу продавці повинні надати покупцю відповідне письмове підтвердження отримання грошових коштів, підпис на якому повинен бути нотаріально посвідчений (підписати акт прийому-передачі грошових коштів). Водночас, відповідно до пунктів 9 та 10 договору купівлі-продажу, право власності на житловий будинок з господарчими спорудами виникає у ОСОБА_10 з моменту передачі житлового будинку від продавців покупцю. Сторони домовились, що право передачі житлового будинку від продавців до покупця виникає з моменту виконання покупцем п. 3 договору, тобто передачі грошових коштів в повному обсязі, що повинно підтверджуватись нотаріально посвідченим актом прийому-передачі. Після чого, покупцю буде передано технічну документацію на житловий будинок та ключі від нього, що буде свідчити про фактичне та юридичне передання будинку покупцю. Як стало відомо відомо пізніше позивачу, 02 серпня 2007 року ОСОБА_10 уклала з закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_5 банк» кредитний договір № 5419342, згідно умов якого отримала в банківській установі кредитні кошти в розмірі 250 000,00 доларів США. Згідно умов п. 1.2 вказаного кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання ОСОБА_10 Домоволодіння. В забезпечення виконання своїх зобовязань за зазначеним кредитним договором, протизаконно та всупереч згоди власників майна, не будучи власником такого майна та відповідно не маючи права розпорядження таким майном, ОСОБА_10 згідно договору іпотеки № 5419573 від 02.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, № 8395, передала в іпотеку ЗАТ «ПУМБ» вказане Домоволодіння. Між тим, одразу ж після укладення договору іпотеки, приватним нотаріусом 02.08.2007 року о 14.21 год. до Державного реєстру іпотек внесено запис про обтяження Домоволодіння. Також, приватним нотаріусом 02.08.2007 о 14.09 год. до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис про заборону відчуження Домоволодіння. Отримавши кредит в банківській установі в сумі 250 000 доларів США, що за курсом на день укладення кредитного договору та договору купівлі-продажу становило 1 262 500,00 грн., ОСОБА_10 грошові кошти за домоволодіння власникам не передала і відповідно акт прийому-передачі грошових коштів не складався. Таким чином, право власності на Домоволодіння до ОСОБА_10 не перейшло і відповідно єдиними власниками його є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як власники домоволодіння не є іпотекодавцями за іпотечним договором та згоди на передачу належного їм на праві власності нерухомого майна не надавали. Отже, наявність обтяжень нерухомого майна іпотекою та зобороною відчуження порушує законні права ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на здійснення права власності такого майна та зокрема права розпорядження таким майном. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2008 року було розірвано договір купівлі-продажу житлового вказаного вище Домоволодіння, укладено 02 серпня 2007 року. ЗАТ «ПУМБ» таке рішення було оскаржено та 28 січня 2009 року апеляційним судом Дніпропетровської області було проголошено ухвалу, якою апеляційну скаргу було задоволено, рішення скасовано, справу передано на новий розгляд. Проте, 13 грудня 2009 року ОСОБА_10 померла. Згідно з повідомленням Першої криворізької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_10 була заведена спадкова справа, спадкоємці на оформлення спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, тобто спадкоємці відсутні. У звязку з чим, Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2010 року провадження по справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України було закрито. Ухвала набрала законної сили 20.12.2010, отже, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, щодо того, що після смерті ОСОБА_10 спірні правовідносини не допускають правонаступництва не потребують доказування. Відповідно до ст. 608 ЦК України,зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержанного у спадщину. Але, якщо заставодавець і відповідно іпотекодавець не погодився забезпечувати зобовязання нового боржника спадкоємця, то відповідно застава (іпотека) є припиненою в силу ст. 523 ЦК України. Тобто, у разі смерті боржника за кредитним договором і відсутності спадкоємців, заміна боржника в зобовязанні не відбувається, тому зобовязання припиняється. У звязку з чим, незаконно переданий ОСОБА_10 в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, належить на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а тому, зазначений будинок не міг бути успадкований спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, не входить до спадкової маси і відповідно не може бути визнаний безхазяйним та перейти у власність територіальної громади. Тобто, кредитний договір № 5419342, що укладений 02.08.2007 між банком та ОСОБА_10 припинився в порядку ст. 608 ЦК України, а договір іпотеки № 5419573, що укладений 02.08.2008 між банком та ОСОБА_10 припинився в порядку ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України. Таким чином, обовязки ОСОБА_10 за договором іпотеки припинилися у звязку з припиненням основного зобовязання за кредитним договором у звязку зі смертю боржника. Також, ОСОБА_10 до дати своєї смерті так і не підтвердила право власності на майно, що є предметом договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами від 02.08.2007., адже вона не виконала умови цього договору, а саме: не розрахувалась у повному обсязі із продавцями за майно; не підписала та нотаріально не посвідчила акт приймання-передачі майна; не отримала ключі та технічну документацію на будинок; не зареєструвала майно в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»; не оформила земельну ділянку.

У звязку з вищевикладеним, позивач просить:

-визнати припиненим договір іпотеки № 5419573 від 02.08.2007, укладений між закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_5 банк») та ОСОБА_10, посвідчений 02 серпня 2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 8395;

-скасувати обтяження нерухомого майна: домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, номер РПВН: 3688017, іпотекою, внесенного до Державного реєстру іпотек згідно ОСОБА_2 про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек за № 13754454 від 02.08.2007 на підставі договору іпотеки № 5419573 (р. № 8395) від 02.08.2007 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстраційний номер 5414861, контрольна сума НОМЕР_1);

-скасувати рішення про заборону на нерухоме майно: домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, номер РПВН: 3688017, внесенного до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна згідно ОСОБА_2 про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 13753957 від 02.08.2007 на підставі договору іпотеки № 5419573 (р. № 8395) від 02.08.2007 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстраційний номер 5414805, контрольна сума 551ВЕ6ЕА77);

-зобовязати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку та записи (обтяження) про заборону відчуження нерухомого майна: домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, номер РПВН: 3688017;

-стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_2, який також представляє інтереси третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_5 банк» в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що вимоги позивача є протиправними, безпідставними, необгрунтованими та такими, що свідчать про невірне тлумачення і застосування позивачем норм матеріального права, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки з 04.08.2008 ОСОБА_4 стало відомо про факт укладання договору іпотеки між ПАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_10 та факт передання останньою житлового будинку в іпотеку. За таких обставин право на подання позову виникло з 04.08.2008. Оскільки ОСОБА_11 звернувся до суду з даним позовом тільки 05.11.2015, позовну заяву слід вважати такою, що подана з пропуском строку позовної давності, при цьому із заявою про поновлення строку позовної давності позивач не звертався.

Відповідач - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, в судовому засіданні 08.12.2016 року проти вимог позову заперечувала, а в подальшому надіслала суду письмову заяву, в якій просила розглянути позов без її участі.

Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк», нотаріуса ОСОБА_6, свідка ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної ради від 01.12.2003 (а.с. 13) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2141366 від 01.12.2003 (а.с. 14), вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є власниками домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30 на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині кожний.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 8393 (а.с. 10), 02 серпня 2007 року було укладено правочин між ОСОБА_7, ОСОБА_4, від імені яких діяла ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.05.2007 (а.с. 11, 12), з однієї сторони, та ОСОБА_10, з другої сторони, згідно умов якого ОСОБА_10 придбала належний продавцям на праві спільної часткової приватної власності житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30.

Також, зі змісту п. 11 вищевказаного Договору купівлі-продажу вбачається, що представник продаців дає свою згоду на передачу покупцем житлового будинку, як майна, яке стане його власністю в майбутньому, в іпотеку ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5» в забезпечення зобовязань за кредитним договором.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2007 року було укладено кредитний договір № 5419342 (а.с. 15-17), згідно з умовами якого закрите акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_5 банк» зобовязалось надати ОСОБА_10 кредит у розмірі 250 000 доларів США, а ОСОБА_10 зобовязалась використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором. При цьому, кредит надавався для придбання нерухомості, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, а кредит надавався лише після укладення з банком договору в забезпечення виконання зобовязань позичальника, а саме: договору іпотеки вищевказаного домоволодіння.

У звязку із чим було укладено договір іпотеки № 5419573 від 02 серпня 2007 року (а.с. 20-22), згідно з умовами якого ОСОБА_10 надала в забезпечення виконання кредитного договору житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30. При цьому, право на набуття у власність предмету іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.08.2007 та зареєстрований за № 8393.

Згідно з інформацією з ОСОБА_2 про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 13754454 (а.с. 25) та ОСОБА_2 про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 13753957 (а.с. 26), приватним нотаріусом ОСОБА_6 було внесено відомості про обтяження домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, на підставі договору іпотеки від 02.08.2007, де іпотекодавцем зазначено ОСОБА_10 та зафіксовано заборону на нерухоме майно.

Відповідно до актового запису про смерть № 1430 від 14 грудня 2009 року (а.с. 106) та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 (а.с. 107) ОСОБА_10 померла 13 грудня 2009 року.

З листа Першої криворізької державної нотаріальної контори № 1454/02-14 від 07.05.2016 (а.с. 112) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 43786967 (а.с. 113) вбачається, що після смерті 13.12.2009 ОСОБА_10 21.01.2010 надійшла заява про вимоги до спадкоємців від ОСОБА_12, 04.03.2010 надійшла заява про вимоги до спадкоємців від ОСОБА_13, 08.04.2010 надійшла заява про вимоги до спадкоємців від ОСОБА_14, 19.03.2010 надійшла вимога до спадкового майна від ПАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк», 30.03.2010 надійшла вимога до спадкового майна від ПАТ КБ «Приват Банк», 30.04.2010 надійшла вимога до спадкового майна від КС «Криворізька ощадна кредитна спілка», 11.12.2010 надійшла претензія з вимогами до спадкоємців від ОСОБА_15. Було заведено спадкову справу № 42-2010. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача ОСОБА_4 та матірю третьої особи ОСОБА_7. При укладанні договору купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30, вона діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_7. 02.08.2007 вона прийшла до приватного нотаріуса ОСОБА_6, яка вмовила її підписати договір купівлі-продажу вищевказаного домоволодіння, посилаючись на пункт третій вказаного договору, який гарантує їй те, що покупець ОСОБА_10 виплатить повністю вартість домоволодіння. При цьому, вона підписала договір з власної волі, прочитавши його зміст. Вартість домоволодіння становила 250 000 доларів США. При підписанні договору вона грошей не отримувала. Через деякий час, на її депозитний рахунок, що було відкрито в ПАТ «Банк Аваль» було перераховано 150 000 доларів США, які вона через три місяці зняла в повному обсязі та віддала чоловіку. Як розпорядився ОСОБА_4 даними коштами їй невідомо. Залишилося невиплаченою сума в розмірі 100 000 доларів США. Про те, що укладався договір іпотеки, де предметом виступає вищевказане домоволодіння, вона на момент укладання договору купівлі-продажу не знала та нічого з приводу цього не підписувала. Вже через рік їй стали відомі ці обставини. Наприкінці 2009 року ОСОБА_10 померла. Про що їй стало відомо через деякий час.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що спірні відносини виникли у звязку із виконанням договору іпотеки від 02.08.2007 року № 5419573, укладеного у забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 02.08.2007 року № 5419342 з боку позичальника між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_16, тому до нього мають бути застосовані норми ЦК України, що регулюють питання забезпечення зобовязань іпотекою, а також норми Закону України «Про іпотеку».

Крім того, дані правовідносини виникли з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.2007, а саме домоволодіння, зо розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, 30, що був укладений між ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреностей, від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_10, тому необхідно також застосовувати до даних правовідносин норми ЦК України, що регулюють питання договірних зобовязань.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач зазначає, що ОСОБА_10 до дати своєї смерті так і не підтвердила право власності на майно, що є предметом договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами від 02.08.2007., так як вона не виконала умови цього договору, а саме: не розрахувалась у повному обсязі із продавцями за майно; не підписала та нотаріально не посвідчила акт приймання-передачі майна; не отримала ключі та технічну документацію на будинок; не зареєструвала майно в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»; не оформила земельну ділянку.

Проте, позивачем не ставиться вимога щодо визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу, а ставиться питання щодо визнання припиненим саме договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України регламентовано, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оспорюваний іпотечний договір був укладений з метою забезпечення виконання кредитних договорів укладених між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_16, відповідно до умов якого вона зобовязалася в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором, повернути кредит в розмірі 250 000,00 доларів США, а також сплатити на користь іпотекодержателя проценти в розмірі 11,9% річних за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені кредитним договором (Стаття 1 Договору). Даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано у реєстрі за № 8395 та було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фесенка, буд. 30.

Відповідно до п. 1.2.2 Іпотечного договору, право власності на предмет іпотеки буде належати Іпотекодавцю у майбутньому, після укладання іпотечного договору. Право на набуття у власність предмету іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом криворізького готаріального округу 02.08.2007 та зареєстрованого за № 8393.

Пунктом 11 Договору купівлі-продажу зазначено, що представник продавців ОСОБА_8 дає свою згоду на передачу покупцем житлового будинку, як майна, яке стане його власністю в майбутньому, в іпотеку ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» в забезпечення зобовязань за кредитним договором.

При цьому, твердження позивача щодо того, що в довіреностях виданих ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на імя ОСОБА_8, відсутні повноваження на надання згоди для надання їх згоди на передачу Домоволодіння в іпотеку є необґрунтованими, оскільки, зі змісту довіреностей (а.с. 11,12) вбачається, що ОСОБА_8 надано повний обсяг повноважень «як власника».

Тобто, були виконані всі умови укладення оспорюваного іпотечного договору.

Пояснення свідка ОСОБА_8 вважаються судом суперечливими та таким, що спростовуються іншими доказами по справі. Зокрема, свідок пояснювала, що не знала про укладення іпотечного договору, при цьому зазначила, що читала зміст договору купівлі-продажу до його підписання, в якому зазначено про укладення кредитного та іпотечного договорів в один день, а саме 02.08.2007. Крім того, свідок зазначила що вона грошові кошти при підписанні договору не отримувала, хоча зміст вказаного договору вказує на те, що представник продавців одержала повністю до підписання цього договору 491819,50 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на норми права, якими врегульовані договірні відносини, та зазначає, що оскільки в момент укладення договору іпотеки Домоволодіння, що стало предметом іпотеки, не належала ОСОБА_10 як іпотекодавцю на підставі права власності, договір підлягає визнанню недійсним.

Суд не приймає до уваги вказані посилання позивача, як на підставу для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки вони, є безпідставними та не впливають на дійсність укладеного договору з наступних підстав.

Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору іпотеки), іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Таким чином, ст. 18 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість одночасно укладати договір купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору у випадку надання кредиту для придбання нерухомого майна, яке стане предметом відповідних правочинів в майбутньому.

Твердження позивача щодо невиконання ОСОБА_10 умови повного розрахунку відповідно договору купівлі продажу спростовуються наступним.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу, представник продавців одержав від покупця суму грошових коштів в розмірі 491 819,5 грн. в день укладання договору, а решту грошей в сумі 1 262 500,00 грн. покупець зобовязався виплатити продавцям до 03.08.2007.

На момент укладання Договору купівлі-продажу Домоволодіння між ОСОБА_10 та ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» було укладено Кредитний договір, згідно якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США на придбання житлового будинку з господарчими побудовами. Ці грошові кошти були зараховані 02.08.2007 на рахунок позичальника № 8029, на рахунок Банка, що підтверджується меморіальним ордером № 334407864 (а.с. 86).

В рахунок часткової сплати вартості Домоволодіння, частина грошових коштів у розмірі 150 752, 00 доларів США була перерахована з зазначеного рахунку позичальника на відкритий в ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» поточний рахунок представнику продавців за довіреністю ОСОБА_8

Як було встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень представника відповідача, залишок кредитних коштів, який було надано Банком позичальнику для остаточного розрахунку з позивачем за домоволодіння, у розмірі 99 248 доларів США в гривневому еквіваленті - 501 202,40 грн. Були зняті ОСОБА_10 з власного поточного рахунку відповідно до заяви на видачу готівки № 5 для остаточного розрахунку за Домоволодіння.

Сумнівів вказані обставини не викликають, оскільки, строк повного розрахунку мав бути здійснений 03.08.2007, у позивача було достатньо часу звернутися до суду згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України, яка передбачає, що якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданного йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати, або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачається, що Іпотека припиняється у разі:

-припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

-реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

-набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

-визнання іпотечного договору недійсним;

-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

-з інших підстав, передбачених цим Законом.

14 грудня 2009 року ОСОБА_10 померла.

Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Таким чином, посилання позивача на норми ст. 608 ЦК України, як на підставу припинення основного зобовязання у звязку зі смертю позичальника, є необгрунтованим, оскільки зобовязання позичальника з повернення грошових коштів за укладеним Кредитним договором не є нерозривно повязаним з його особою і може бути виконане іншою особою спадкоємцями.

Крім того, доводи позивача про припинення іпотеки у звязку зі смертю ОСОБА_10 та фактичною відсутністю осіб, що отримали свідоцтво про право на спадщину після неї є необгрунтованими, оскільки суперечать нормам ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України, якими передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, посилання позивача на Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2010, є безпідставною, оскільки судом було закрито провадження за п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України по справі про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, посвідченого 02 серпня 2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 8393, а не за кредитним договором чи за договором іпотеки. До того ж, станом на теперішній час вищевказаний договір купівлі-продажу є чинним.

Таким чином, усі доводи Позивача зводяться до неправильного тлумачення норм Закону на свою користь.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 3ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано суду жодного належного доказу, який би давав суду підстави визнати договір іпотеки припиненим.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.

Виходячи з правового аналізу наведених норм, суд вважає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у звязку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт наявності підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 10, 15, 16, 256, 203, 215, 216, 256, 257, 267, 546, 572, 575 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1, 3, 17, 18, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_5 банк», приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання припиненим договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов