АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1731/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В квітня 2015 року ОСОБА_7 предявила позов до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, обргунтовуючи свої вимоги, тим, що 14 листопада 1992 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано у Буртівській сільській раді Шполянського району Черкаської області і проживали до 2014 року. Від шлюбу мають доньку Анжелу, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час спільного проживання сторонами 14 вересня 2007 року було придбано легковий автомобіль «Хонда Інтегра», д.н.з. 667 74 МА, 1987 року випуску, який на праві приватної власності зареєстрований за відповідачем.

15 січня 2010 року за спільні кошти було придбано причіп легковий В, д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, який на даний час належить відповідачеві.

16 квітня 2010 року сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «Geely MR7151A», д.н.з. СА 8473ВА, 2007 року випуску, який також зареєстрований за вдповідачем.

12 червня 2012 року спільно за договором купівлі-продажу було придбано автомобіль «Honda Civiс», д.н СА 9887 ВЕ, 2009 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_6

Позивач зазначає, що всі транспортні засоби належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, проте відповідач не визнає її право на вказані транспортні засоби.

З таких підстав ОСОБА_7 просила суд поділити між нею та ОСОБА_6 спільне майно подружжя, а саме: визнати за нею право власності на причіп легковий В, д.н СА 9519ХТ, 2009 року випуску та на автомобіль «Honda Civiс», д.н СА 9887 ВЕ, 2009 року випуску; визнати за ОСОБА_6 право власності на автомобіль «Хонда Інтегра», д.н. 667 74 МА, 1987 року випуску та на автомобіль «Geely MR7151A», д.н.з. СА 8473ВА, 2007 року випуску.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на: причіп легковий В, модель КРД 050100, номер шасі Y7S8496, д.н.з. НОМЕР_2, 2009 року випуску, автомобіль «Honda Civiс», номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_4, 2009 року випуску.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати на сплату судового збору та оплату експертного дослідження в сумі 1 671 грн. 41 коп.

В задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по оплаті правової допомоги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи та постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 14 листопада 1992 року по 05 травня 2015 року. Від шлюбу мають доньку Анжелу, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування в шлюбі сторони придбали спільне майно, а саме: 14 вересня 2007 року було придбано легковий автомобіль «Хонда Інтегра», д.н.з. 667 74 МА, 1987 року випуску, який на праві приватної власності зареєстрований за відповідачем.

15 січня 2010 року за спільні кошти було придбано причіп легковий В, д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, який на даний час належить відповідачеві.

16 квітня 2010 року сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «Geely MR7151A», д.н.з. СА 8473ВА, 2007 року випуску, який також зареєстрований за вдповідачем.

12 червня 2012 року спільно за договором купівлі-продажу було придбано автомобіль «Honda Civiс», д.н СА 9887 ВЕ, 2009 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_6

Відповідно до положень ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Обовязок з доведення тієї обставини, що майно, набуте подружжям є особистою власністю одного з подружжя, покладається на останнього.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї .

Статтею 71 СК визначено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання .

Відповідачем не надано жодного належного доказу , що майно яке підлягає до розділу придбане за особисті кошти.

Продаж транспортних засобів, що має індифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання новим власником свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірних автомобілів не укладався. Автомобілі зареєстровані за відповідачем. Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що легкові автомобілі «Хонда Інтегра» і «Geely MR7151A» є власністю відповідача по справі.

Майно, що підлягає розділу відповідно до висновку експертизи має вартість автомобіль «Хонда Інтегра» - 40 200 грн., автомобіль «Geely MR7151A» - 124 600 грн., автомобіль «Honda Civiс» - 112 300 грн., причеп 12 390 грн.

Позивачці виділено майно на суму 124 690 грн., а відповідачу залишено майно на суму 164 600 грн., що значно перевищує майно виділене позивачці. Але позивачка не вимагала в судовому засіданні в суді першої інстанції грошової компенсації.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2017 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :