Справа № 369/5680/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/578/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 09.02.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

Позивач є літньою людиною, часто хворіє та потребує стороннього догляду. На початку липня 2006 року її донька ОСОБА_3, яка проживає у м. Києві, запропонувала їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням та утриманням її житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані. Натомість відповідач попросила її укласти з нею договір довічного утримання на належну їй частку 29/50 житлового будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1, на що вона погодилася.

05 липня 2006 року сторони уклали в Першій Київській обласній державній нотаріальній конторі договір, тексту якого вона не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які вони домовились. При цьому позивач вважала, що вони уклали договір довічного утримання. На протязі 8 років після укладення договору відповідач сумлінно виконувала свої зобов'язання, тобто виконувала усі дії, які передбачають умови договору довічного утримання, однак з червня 2014 року донька припинила забезпечувати позивача харчуванням і доглядом, у зв'язку з чим у них склалися неприязні стосунки.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 подала до неї позов про усунення перешкод в користуванні власністю, зі змісту якого позивач дізналася, що фактично між ними був укладений договір дарування, а не договір довічного утримання. Таким чином вона помилково уклала договір дарування замість договору довічного утримання. Також позивач зазначила, що оскільки спірний договір дарування було укладено з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, він є удаваним правочином. У зв'язку з наведеним позивач просила суд визнати спірний договір недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що правові підстави для визнання недійсним договору дарування відсутні. Зазначає, що судом не взято до уваги доводи її позовної заяви. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи не було належним чином доведено обґрунтованості її вимог. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи позивачем не було належним чином доведено відповідність її посилань щодо помилковості укладення договору дарування, як і щодо наявності між сторонами домовленості щодо укладення договору довічного утримання, оскільки жодного належного та допустимого доказу з цього приводу до суду першої інстанції так представлено і не було. Не було представлено таких доказів й до апеляційного суду. Таким чином вищенаведені доводи залишилися непідтвердженими, відтак не могли бути прийняті судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції в ході розгляду справи належним чином дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк