АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6209/16-ц Номер провадження 22-ц/786/952/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, його представника - адвоката Андрієнка С.А., представника ТОВ «Національна логістична компанія» - Хмари Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна логістична компанія», ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а:

07.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Національна логістична компанія» та ОСОБА_5 про стягнення 45 600, 56 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди, заподіяної пошкодженням його автомобіля «Honda CRV», державний номер НОМЕР_1, внаслідок наїзду вантажним автомобілем «Газель», державний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу та яким на той час керував водій ОСОБА_5 Вказана подія відбулася 06 липня 2015 року близько 8.15 у дворі будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджується з висновком суду про відсутність факту ДТП. Вважає, що подія, в якій був пошкоджений його автомобіль внаслідок наїзду автомобіля відповідача, доводиться показами свідка, фотокартками пошкоджень автомобіля після ДТП, заявою до страхової компанії «ВУСО», ксерокопією паспорта винного в ДТП ОСОБА_5, який на час ДТП був за кермом автомобіля.

Вважає, що ТОВ «Національна логістична компанія», як власник джерела підвищеної небезпеки, має нести відповідальність за заподіяні йому матеріальні та моральні збитки, розмір яких також доводиться наданими ним доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, показання свідка ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1, та є власником автомобіля Honda CRV, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3. /а.с.8/

06 липня 2015 року близько 8.15 год. на вказаний автомобіль, який був припаркований у дворі будинку за адресою місця проживання позивача, відбувся наїзд автомобіля (грузового фургону), державний номер НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_5 при виконанні маневру руху заднім ходом. Внаслідок наїзду автомобіль позивача одержав технічні пошкодження.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивач проігнорував вимоги п/п «д» п.2.10, п.2.11 Правил дорожнього руху України, не прибувши разом із водієм ОСОБА_5 до патрульної поліції або в орган чи підрозділ поліції для оформлення відповідних документів щодо ДТП, не надав доказів, що ДТП взагалі відбулася з вини водія ОСОБА_5, який керував автомобілем марки вантажний фургон «Газель», державний номерний знак НОМЕР_4, що належить ТОВ «Національна логістична компанія».

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку давності) тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засідання ф

актів, визначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року).

Місцевий суд, розглядаючи заявлений ОСОБА_2 позов, викладених норм процесуального права не дотримався.

Так, колегія суддів вважає хибними висновки районного суду про недоведеність факту ДТП за відсутності повідомлення до органів поліції про таку подію відповідно до вимог п.п.2.10, 2.11 Правил дорожнього руху, оскільки таке повідомлення та складання протоколу про адміністративне правопорушення має юридичне значення для визнання ДТП страховим випадком. В даному ж випадку вимоги заявлені до власника джерела підвищеної небезпеки і позивач має право доводити факт заподіяння йому шкоди будь-якими доказами, що відповідають вимогам ст.ст.58,59 ЦПК України.

Зокрема, факт даної дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування наслідків якої заявлено у даній справі, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_6, який був очевидцем даної пригоди та повідомив про неї власника автомобіля Honda CRV - позивача ОСОБА_2, а також направленими останнім повідомленнями до страхових компаній СК «Саламандра» і СК «ВУСО», в яких була застрахована цивільна відповідальність водіїв зазначених автомобілів; фотокартками, на яких зафіксовані технічні пошкодження автомобіля позивача.

Місцевий суд помилково залишив поза увагою, що відповідач ТОВ « Національна логістична компанія» у відзиві на позов, направленому до районного суду 03.02.2017 року, підтверджуючи належність товариству транспортного засобу із реєстраційним номером НОМЕР_2, стверджував про передачу його в найм іншому підприємству, не надаючи інформації, яка б підтвердила ці обставини. /а.с.58/

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вказана норма цивільного права встановлює презумпцію вини власника джерела підвищеної небезпеки, а тому саме відповідач мав надавати докази на спростування такої.

Крім того, оскільки відповідач, заперечуючи трудові відносини ОСОБА_5 з ТОВ «Національна логістична компанія» та заявляючи про передачу автомобіля марки вантажний фургон, державний номер НОМЕР_4, в оренду іншій установі, замовчував обставини щодо особи наймача та підстав передачі в оренду транспортного засобу, позивач не мав можливості визначитися з процесуальним складом відповідачів, а районний суд ухилився від виконання обов'язку, передбаченого ч.4 ст.10 ЦПК України.

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник відповідача ТОВ «Національна логістична компанія» повідомила, що автомобіль із державним реєстраційним номером НОМЕР_2, що належить товариству, є транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ Sprinter», фургон малотоннажний, та переданий в тимчасове платне користування (найм) Товариству з обмеженою відповідальністю «КАШТАН-ТРЕЙД» згідно договору №ТС-4 найму транспортного засобу від 01січня 2014 року.

Із вказаного договору вбачається, що зазначений транспортний засіб передається наймачеві для використання останнім у процесі здійснення своєї господарської діяльності.

Згідно з ч.4 ст.10, ч.6 ст.130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст.33 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови №4 Пленуму ВССУ від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору(контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відтак суд першої інстанції повинен був роз'яснити позивачу, згідно зі ст.33 ЦПК України, про право подання клопотання щодо залучення належного володільця джерела підвищеної небезпеки у процесуальному статусі відповідача.

Оскільки суд першої інстанції вказаних норм процесуального права не дотримався та не встановив усіх обставин, необхідних для правильного застосування норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, не залучив до участі у справі належного відповідача, тоді як апеляційний суд такими процесуальними повноваженнями не наділений, тому рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові до ТОВ «Національна логістична компанія», яка на час ДТП не була володільцем джерела підвищеної небезпеки. З огляду на викладене колегія суддів не може встановлювати обставини щодо наявності чи відсутності підстав для відповідальності відповідача ОСОБА_5

Керуючись ст..ст.303, 304, 307, 39 ч.1 п.п.3,4, ст..ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна логістична компанія», ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя /підпис/ Л.І.Пилипчук

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Полтавської області ________ Л.І. Пилипчук