Провадження № 4-с/761/71/2017
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Лукянчук А.О.,

за участю представника скаржника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марія Дмитрівна, ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №50596610,-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить: визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни щодо невжиття передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, що спрямовані на неупереджене, своєчасне і повне виконання рішення суду по виконавчому провадженню №50596610; визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни щодо винесення постанови №50596610 від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві; скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві; зобов'язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марію Дмитрівну вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №761/29653/15-ц, виданого 17.02.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва за яким з ОСОБА_3 на користь заявника стягнуто загальну суму (борг із судовими витратами) 4 585,59 грн. видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання. Як зазначає заявник, 20.10.2016 року на адресу Банку надійшла копія постанови від 04.10.2016 року про повернення виконавчого листа стягувачеві. Як зазначає заявник, рішення суду не виконано, постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню на тій підставі, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не в повному обсязі здійснювались виконавчі дії для виконання рішення суду та отримання стягнутих сум.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про судове засідання, до суду направила заперечення в яких просила відмовити в її задоволенні на тій підставі, що вона провела всі необхідні виконавчі дії, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Боржник - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про судове засідання.

А тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність боржника та державного виконавця.

Вислухавши представника заявника, врахувавши заперечення державного виконавця, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, 19 січня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва розглянув справу за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» заборгованість в розмірі 3 367,59 грн., судові витрати в розмірі 1 218,00 грн., а всього підлягає стягненню 4 585,59 грн.

Рішення набрало законної сили та 17.02.2016 видано виконавчий лист.

Постановою від 24.03.2016 року старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко М.Д. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець під час виконання рішення суду робила запити щодо матеріального становища боржника: - запит до Пенсійного фонду України щодо місця роботи боржника, отримання ним пенсії; до Державної фіскальної служби України щодо наявності рахунків у боржника, джерел його доходів та було встановлено відсутність майна у боржника.

Водночас як вбачається із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_3 є зареєстрована 1/9 частина квартири АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; частина будинку АДРЕСА_3 та інші об'єкти нерухомості.

Державний виконавець в запереченнях зазначала, що було встановлено відсутність нерухомого майна у боржника, проте не зрозуміло з яких міркувань виходила державний виконавець зазначаючи про це, оскільки згідно інформаційної довідки на прізвище ОСОБА_3 зареєстроване нерухоме майно.

З копії виконавчого провадження не вбачається, що державний виконавець готувала та направляла виклики боржнику та вони були ним отримані.

Крім того, 20.09.2016 року державним виконавцем був складений акт з якого вбачається, що за місцем реєстрації боржника потрапити не вдалось, оскільки на стук у двері ніхто не відчиняє та вона у дверях залишила виклик (копію постанови про відкриття виконавчого провадження).

Постановою від 04.10.2016 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марія Дмитрівна повернула виконавчий лист стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено в постанові, заходи щодо виявлення майна, належного боржникові виявились безрезультатними, а саме: в ході проведення виконавчий дій встановлено - згідно відповіді ДПС України боржник, як платник податків на обліку не перебуває, що робить неможливим направлення виконавчого документа для стягнення боргу із заробітної плати; відкритих розрахункових рахунків в банківських установах немає; згідно відповіді ПФУ офіційне місце роботи у боржника відсутнє; на виклики державного виконавця боржник не реагує, виходом державного виконавця за адресою, зазначеною як місце проживання боржника перевірити майновий стан не виявилось можливим; згідно довідки МВС України за боржником транспортних засобів не зареєстровано. За боржником не зареєстровано нерухомого майна та земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначає у яких випадках виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу. Зокрема у відповідності до п.2 ч.1 зазначеної статті, у випадку коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними

Таким чином суд вважає, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснено не всі можливі дії направлені на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва.

Зокрема, державним виконавцем не надано суду доказів, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена Боржнику та ним отримана; направлення викликів Боржнику, не було надано доказів, що державним виконавцем зроблені запити щодо місця реєстрації боржника; не накладено арешт на майно.

В порушення положень ч.8 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець лише один раз перевірила наявність рахунків боржника та щодо виявлення нерухомого майна.

Отже, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець в повному обсязі не здійснила виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві є передчасною, а тому суд приходить до висновку про задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови.

Стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016 року) передбачає, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині зобов'язання державного виконавця вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому виконанню виконавчого листа, оскільки здійснювати виконавчі дії це обов'язок державного виконавця, а у випадку неналежного виконання обов'язків дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в тому числі і до суду.

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що державним виконавцем не вжиті всі передбачені законом заходи для належного виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про повернення виконавчого листа стягувачу - скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марія Дмитрівна, ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №50596610 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни щодо винесення постанови у ВП №50596610 від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни у ВП №50596610 від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва до Апеляційного суду м.Києва. Сторона, яка приймала участь у справі, але не була присутня при проголошенні ухвали може її оскаржити протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Н.Г.Притула