Єдиний унікальний номер 725/142/17
Номер провадження 2/725/34/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою; визначити місце проживання та виховання їх доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання їх спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення із даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 11.08.2011 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував на те, що спільне життя з ОСОБА_2 у нього не склалось через різні погляди на життя, несумісність характерів та її подружню зраду, а тому з серпня 2016 року вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. На даний час відповідачка проживає з іншим чоловіком, а тому подальше збереження шлюбу та примирення між ними не можливе.

Крім того, зазначав, що їх спільна донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, оскільки він, на відміну від відповідачки, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, стабільний дохід та може забезпечити доньку усім необхідним для її нормального фізичного та духовного розвитку.

Спір щодо місця проживання дитини виник між ним та ОСОБА_2 після того, як остання у грудні 2016 року звернулась до нього з вимогою передати доньку на постійне місце проживання до її батьків в смт. Кельменці, Чернівецької області.

Також, посилався на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх доньки, яка проживає разом з ним, офіційно ніде не працює, а тому має мінливий, нерегулярний дохід, у звязку з чим вважає, що з останньої на його користь слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., що буде достатнім для створення умов нормального фізичного та духовного розвитку дитини.

В судове засідання позивач не зявився, в його інтересах діяв представник, який позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зокрема не заперечувала щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки з позивачем, проте не визнала заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів, вказуючи на те, що вона ніде не працює, немає стабільного заробітку та не зможе сплачувати щомісячно 1000 грн. аліментів на утримання доньки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис №1273 (а/с 4).

Відповідач в судовому засіданні визнала, що вони з позивачем не підтримують між собою подружні стосунки та не ведуть спільне господарство, дана обставина також підтверджується поясненнями представника позивача. Також зазначала, що у неї створена нова сімя в якій вона проживає і вирішувати питання щодо примирення з позивачем не є доцільним.

Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При таких обставинах, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, позивач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно п. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Таким чином, для розлучення дитини з матірю мають бути встановлення виняткові обставини, які б свідчили про недоцільність проживання дитини з матірю.

Наведене також узгоджується з правовим висновком Верховного суду України у справі №6-2445цс16 від 14.12.2016 року.

Як було встановлено судом, за наслідками розгляду даної справи, відповідач офіційно не працює, немає стабільного заробітку, натомість позивач створив усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку доньки, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні виняткові обставини, які свідчать про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_2 разом з батьком.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні було встановлено, малолітня ОСОБА_2 буде проживати разом з батьком.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до розяснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З системного аналізу положень ст. 182 СК України вбачається, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно не працює та немає стабільного заробітку, проте є особою працездатного віку і не надала суду належних та допустимих доказів того, що на її утриманні перебувають інші діти або непрацездатні особи, утворила нову сімю.

Позивач здійснює самостійне виховання малолітньої дитини, яка проживає разом з ним, фактично не перебуваючи у шлюбі з матірю дитини. Дану обставину відповідачка підтвердила в судовому засіданні.

Так, з системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні.

Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, відсутність стабільного заробітку у відповідачки, а також однаковий обовязок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення аліментів 06.02.2017 року.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини у розмір 1280 грн.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів з урахуванням часткового задоволення позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110-113, 160,161, 180, 181, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 60-64, 88, 207, 212, 214, 215, 218, 294, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 11 серпня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1273 розірвати.

Визначити місце проживання та виховання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. (шістсот грн.) щомісячно, починаючи з 06.02.2017 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1280 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 384 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допустити до негайного виконання.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відділу реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський