Справа № 373/48/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Керекези Я.І.

за участі секретаря Литвишко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом і просить на підставі ст. 391 ЦК України зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним йому та ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності 3/100 часток цілісного майнового комплексу шляхом зобовязання не чинити перешкоди до вільного доступу та вільного користування приміщення цілісного майнового комплексу по вул. Генерала Нахімова, 1 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. Судові витрати просить стягнути із відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 2013 між ним та ПСП «Переяслав-Агро» був укладений договір купівлі-продажу 3/100 (шість сотих) часток цілісного майнового комплексу, що розташований по вул. Генерала Нахімова, 1 в м .Переяслав-Хмельницький Київської області. За вказаним договором, крім нього, власником 3/100 вказаного цілісного майнового комплексу став відповідач ОСОБА_2 05 вересня 2016 року позивач подарував 12/500 цілісного майнового комплексу ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 При спробі зайти до приміщення майнового комплексу з новими співвласниками відповідач почав перешкоджати цьому, стверджуючи, що він є власником приміщення і не допустить сторонніх на його територію. Таким чином відповідач порушує права позивача на вільне користування своєї власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_9 позов підтримав і просили його задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позов не визнали, заперечують проти його задоволення.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4М, .ОСОБА_5, ОСОБА_6 до суду направили заяви про слухання справи у їх відсутності, просили позов задовольнити.

Судом встановлено наступне.

28 грудня 2013 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Переяслав-Агро» та ОСОБА_7 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 6/100(шість сотих) часток цілісного майнового комплексу, у рівних частках кожний, загальною площею 5839,2 кв. м., а саме : 1,Б приміщення пункту штучного запліднення, загальною площею 76 кв. м.; 2,В приміщення корівника, загальною площею 8,5 кв. м.; 3, в-прибудова, загальною площею 64 кв. м.; 4,в-1 прибудова, загальною площею 8,1 кв. м.; 5, в-2 прибудова, загальною площею 8,1 кв. м.; 7,Г-приміщення корівника, загальною площею 1602,2 кв. м.; 11,Є корівник, загальною площею 501,8 кв. м.; 13, ж1 навіс, загальною площею 1409,6 кв. м.; 14,З приміщення бойні, загальною площею 62,3 кв. м., 15, Є-2 приміщення контори, загальною площею 146 кв. м.; 16,е прибудова, загальною площею 8,6 кв. м.; 17,е-1- ґанок, загальною площею 1,3 кв. м.; 18,К сарай, загальною площею 23,8 кв. м.; що розташований по вул. Генерала Нахімова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області.

Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАА № 867621 ОСОБА_2 належить 3/100 часток цілісного майнового комплексу, що розташований по вул. Генерала Нахімова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області на праві спільної часткової власності.

Відповідно до копії договору дарування, посвідченого 05 вересня 2016 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_12 (реєстр № 1336), ОСОБА_7 передав безоплатно 12/500 часток в праві спільної часткової власності на цілісний майновий комплекс що розташований по вул. Генерала Нахімова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області в рівних частках кожному у власність ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить по 3/500 частин цілісного майнового комплексу, розташованого по вул. Генерала Нахімова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області на праві спільної часткової власності.

Відповідно до відповіді № 5359/809 від 10 вересня 2016 року Переяслав-Хмельницький ВП ГУ НП в Київській області повідомив ОСОБА_7 про розгляд його звернення по факту протиправних дій ОСОБА_2, з яким було проведено профілактичну бесіду про недопущення в майбутньому протиправних дій по відношенню до заявника. Рекомендовано було звернутися до суду з приводу врегулювання спірного питання щодо належного йому майна.

Із висновку по матеріалам ЖЄОЗП № 5351 та ЖЄОЗП № 5359 від 10 вересня 2016 року вбачається, що 06 вересня 2016 року між сторонами по справі відбувся конфлікт. Під час розгляду матеріалів в своїх поясненнях обидві сторони конфлікту заперечили факт погроз фізичною розправою та вчинення будь-яких протиправних дій по відношенню один до одного. В ході перевірки з вищезазначеними громадянами була проведена бесіда про недопущення в майбутньому вчинення протиправних дій відносно один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

В розумінні ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Підставами виникнення права спільної часткової власності, зокрема, може бути придбання у власність майна двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України учасники спільної часткової власності мають права на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю субєктів і єдністю обєкта. Відповідно до цієї концепції із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна, майно належить усім співвласникам одночасно.

Відповідно до ст. 358 ЦПК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками в праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_2 та треті особи є власниками 6/100 часток цілісного майнового комплексу, який включає в себе ряд конкретно охарактеризованих приміщень. Інші власники 94/100 часток даного цілісного майнового комплексу суду не відомі. Не відома їх точна кількість, їх особи і розмір часток, що перебувають у їх власності, і сторонам по справі.

Позивач ОСОБА_7 та представники ОСОБА_2 ОСОБА_10 та ОСОБА_11, зазначили, що, купуючи 28.12.2013 6/100 часток цілісного майнового комплексу, вважали, що купують конкретно приміщення корівника. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів цьому не надали. І позивач, і представники відповідача лише зазначили, що будь-якого виділу в натурі конкретних приміщень із цілісного майнового комплексу кожному із співвласників відповідно до їх частки у праві власності на нього здійснено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, що він є власником 3/500 часток саме приміщення корівника чи будь-якого іншого конкретно визначеного об»єкту цілісного майнового комплексу, що унеможливлює перевірити його твердження з приводу наявності чи відсутності перешкод, які створюються відповідачем, до вільного доступу та користування належним йому майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 356, 358, 391 ЦК України, керуючись ст. ст.10, 60, 174, 212-214, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 08.12.2017.

Суддя Я. І. Керекеза