Справа №463/3851/16-ц
Провадження №2/463/391/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участі позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3-Н.А.

представника третьої особи Личаківської

районної адміністрації Львівської міської

ради ОСОБА_4

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб: Відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, третіх осіб про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою №6 у будинку №67 по вул. Тарнавського у м. Львові, скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позов мотивує тим, що зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій також зареєстровані відповідачі. Відповідач ОСОБА_5, яка є колишньою дружиною позивача, шлюб з нею розірвали в 2013 році. В травні 2014 року відповідач повідомила, що хоче навідати свою матір у м. Тольятті ОСОБА_8 Федерації, а тому він надав дозвіл на тимчасовий виїзд дітей. Але як виявилося відповідач забрала всі свої речі та речі дітей, всі документи і вибула на постійне місце проживання у іншу країну, де проживає її рідня. Там вона влаштувала меншу дитину в школу, сама працевлаштувалася, що вказує на те, що вона вибула на постійного місце проживання. Тому вона з дітьми втратили право на користування такою.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, будучи допитаний у якості свідка показав, що відповідач обманним шляхом вивезла дітей та вибула сама в ОСОБА_8 Федерацію на постійне місце проживання. Його батьки проживають у одному будинку з відповідачкою та її членами сім»ї у м. Тольятті. Перебуваючи у гостях, він довідався, що старша дочка вийшла заміж за іноземця і виїхала проживати за кордон. Відповідачка працевлаштувалася, отримала дозвіл на проживання, влаштувала на навчання меншу дочку. Ці обставини вказують на те, що вона вибула з квартири на постійне проживання в іншу країну, а тому втратила право на проживання у ній.

Відповідачі у судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку за місцем реєстрації та через засоби масової інформації, заяви про розгляд справи у їх відсутності суду не подали, не представили заперечення на позов. З врахуванням представлених доказів, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач та представник позивача не заперечили.

Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Проте зазначив, що в інтересах малолітньої дитини вважає за необхідне залишити дитину прописаною у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки (а.с.12), в квартирі АДРЕСА_1, що перебуває в власності територіальної громади, зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9

Як вбачається із рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 розірвано (а.с.8).

Як вбачається із актів комісії ЛКП «503» (а.с.9-11), комісією було складені акти про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані, проте станом на 19.09.2014 року, 20.11.2014 року, 21.01.2015 року в квартирі не проживали.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в 2014 році виїхала в ОСОБА_8 Федерацію, що стверджується наступними доказами.

Як вбачається із акту від 17.10.2016 року (а.с.55), мешканці будинку №67 по вул. Тарнавського у м. Львові засвідчили факт відсутності як відповідачів, так і будь-яких жіночих ти дитячих речей, які вказували б на користуванням даним житлом такими.

Як вбачається із листа відповідач ОСОБА_5, надісланого до суду в ході розгляду справи, в якій сама зазначає, що відповідачі на даний час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_7 навчається у спеціалізованій школі-інтернаті для дітей з вадами зору.

Як вбачається із довідки Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов І-ІІІ ступенів (а.с.56), ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 вибула зі школи у 2014 році у звязку із виїздом за межі України.

Позивач ОСОБА_10, допитаний в судовому засіданні як свідок пояснив, що в 2013 році було розірвано шлюб між сторонами, позивач тривалий час позивач не проживав у квартирі. В 2014 році відповідач захотіла поїхати до батьків в ОСОБА_8 Федерацію на канікули, проте восени до дому не повернулись, до навчання не приступили. Через деякий час старша донька повідомила, що молодша донька пішла до школи в місті Тольятті ОСОБА_8 Федерації. Вважає, що доводи відповідачки про те, що вона поїхала тимчасово, оскільки дочці необхідно робити операцію не відповідають дійсності, оскільки таку операцію можна робити в Україні, а тим більше вона з ним питання проведення операції дочці ніколи не обговорювала. Старша донька не працювала. Диплом позивач передав старшій доньці. На даний час одружилась та переїхала жити в Шрі-Ланку з чоловіком. Також зазначив, що колишня дружина живе із матірю, там працевлаштувалася. Під час проживання у Львові вона неодноразово настоювала на тому, щоб переїхати на постійне місце проживання в м. Тольятті, звідки вони обоє родом і у її матері є трьохкімнатна квартира.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що є хресним батьком молодшої дитини - ОСОБА_7 Зазначив, що сімї підтримували дружні відносини, але в 2013 році вони розірвали шлюб. В 2014 році, коли загострилися відносини між Україною і ОСОБА_8 Федерацією відповідач зібрала всі речі, забрала дітей і виїхала в ОСОБА_8 Федерацію, після чого в жодні стосунки із друзями та знайомими не вступає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вони товаришували сімями з позивачем та його бувшою дружиною, молодша дитина ходила до школи із їх дитиною. Вона підтримувала дружні відносини з відповідачкою. Проте після розірвання шлюбу вона дізналась, що відповідачі збирається переїхати в ОСОБА_8 Федерацію, що згодом і зробила. В подальшому, після початку навчального року, дитина школу не відвідувала, мати на звязок не виходила, жодних даних не повідомила, всі звязки обірвала. Молодша донька дійсно мала проблеми із зором, проте лікування, яке здійснювала в дитячій поліклініці не завершила. Разом з тим, жодних розмов про операцію не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що є сестрою позивача, також проживає в ОСОБА_8 Федерації. Ствердила, що востаннє бачила відповідача ОСОБА_5 в м. Тольятті ОСОБА_8 Федерації. Їй відомо, що відповідач із молодшою донькою живе поверхом нижче разом із матірю відповідача ОСОБА_5 Також знає, що відповідач працює у школі, куди і влаштували молодшу доньку. Старша донька одружилась і переїхала в Шрі-Ланку. Ствердила, що відповідач мрія переїхати в м. Тольятті, постійно переконувала брата повернутися до батьків. Також ствердила, що зі слів знайомих їй відомо, що вона оформляла документи та отримала дозвіл на проживання і роботу в ОСОБА_8 Федерації.

Дійсно, як вбачається із долученої представником позивача відповіді УМВС ОСОБА_8 Федерації по місту Тольятті (а.с.69) у наданні відповіді про підстави проживання та працевлаштування відповідачки у м. Тольятті було відмовлено із посиланням на статтю 9 Федерального закону № 151 Ф3 від 25.07.2006 року « О персональных даных». Разом з тим, вказаний Закон регулює суспільні відносини з приводу обробки персональних даних громадян ОСОБА_8 Федерації і він не стосується обробки персональних даних осіб, які тимчасово перебувають на території ОСОБА_8 Федерації.

Окрім того, як вбачається із офіційного повідомлення Міністерства Закордонних Справ Україн http://mfa.gov.ua/ua/press-center/notes/4940-do-uvagi-gromadyan-rosija-zminila-poryadok-perebuvannya-gromadyan-ukrajini-na-teritoriji-rf з 1 січня 2014 року встановлено дозволений термін тимчасового перебування в Росії для іноземців, які вїхали у безвізовому порядку, в тому числі для громадян України до 90 днів протягом 180 днів.

З липня 2014 року по 1 серпня 2015 року для громадян України діяв тимчасовий пільговий міграційний режим, згідно з яким дозволялося перебувати на території РФ безвиїзно без отримання відповідних дозвільних документів більше зазначеного вище терміну.

Починаючи з 1 листопада 2015 року усі громадяни України, які вже перебувають на території РФ більше 90 днів і не мають оформлених у встановленому порядку дозвільних документів на продовження цього терміну, мають до 30 листопада 2015 року звернутися до підрозділів ФМС РФ для визначення статусу свого перебування в ОСОБА_8 Федерації та отримати відповідні дозвільні документи (патент, дозвіл на працевлаштування, дозвіл на проживання тощо) або залишити територію РФ. Виключення з цього порядку перебування зроблено тільки для українських громадян, які в масовому порядку прибули в РФ із південно-східних областей України, у відношенні яких продовжується застосування пільгового міграційного режиму.

З 1 грудня 2015 року до громадян України, які порушили або порушуватимуть у подальшому після вїзду дозволений термін перебування на території РФ (90 днів протягом 180 днів) і не оформили дозвільні документи, будуть застосовуватися заходи адміністративного характеру, у тому числі встановлення заборони вїзду в ОСОБА_8 Федерацію.

Таким чином, оскільки відповідач з дітьми не повернулася в Україну, вона оформила дозвіл на проживання у ОСОБА_8 Федерації та працевлаштування.

З врахуванням неведеного, суд приходить до переконання, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дійсно вибули з території України на постійне місце проживання в ОСОБА_8 Федерацію, про що свідчать в сукупності представлені суду докази, зокрема відповідачі при виїзді забрали всі свої речі, перервали звичні звязки, припинили навчання у школі дітей, протягом тривалого часу не повертались до займаної квартири, а також у відповідності до змін у законодавстві, яке регулює порядок перебування громадян України на території ОСОБА_8 Федерації їх перебування у м. Тольятті з травня 2014 року без оформлення дозволу на проживання виключається.

У звязку із наведеним, з врахуванням того, що відповідачі доводи позивача не спростували, суд вважає, що позов слід задоволити та визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 6 у будинку №67 по вул. Тарнавського у м. Львові.

При цьому суд вважає, що доводи відповідача у заяві до суду про те, що вона тимчасово перебуває у ОСОБА_8 Федерації повністю спростовуються переліченими вище доказами. Окрім того, суд вважає, що оскільки неповнолітня ОСОБА_7 залишилася проживати із матірю і позивач проти цього не заперечує, тому вона також втратила право на проживання у спірній квартирі.

Одночасно, в задоволенні позовних вимог в частині вимог про скасування реєстрації місця проживання відповідачів слід відмовити, оскільки, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, у відповідності до вимог ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання Головним управління Державної міграційної служби України у Львівській області та його структурними підрозділами, а тому суд вважає, що в цій частині спір відсутній.

При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках на користь позивача слід стягнути сплачені та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 551,2 грн. (а.с.2)

Керуючись ст.ст.10, 60, 208, 209, 212, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування квартирою №6 у будинку №67 по вул. Тарнавського у м. Львові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Вказане рішення суду є підставою для Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та його підрозділів для зняття з реєстрації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 67/6.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, в рівних частках судовий збір в розмірі 551,2 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок)

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.