У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

СитнікО.М.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № MKTWGA000000820, згідно якого банк надав позичальнику кредит e розмірі 72 950 доларів США на споживчі цілі, а позичальник зобов'язався сплатити банку за користуванням кредитом 1,08 % на місяць та повернути кредит в строк до 09 квітня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 10 квітня 2008 року був укладений договір поруки, згідно з яким, остання виступила поручителем ОСОБА_4

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 09 червня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 283 867,58 доларів США, з яких: 75 504,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 58 152,80 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4021,68 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 132 659,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,85 доларів США - штраф (фіксована частина) та 13 516,94 доларів США - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2008 року № MKTWGA000000820 у розмірі 283 867,58 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1, 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені ст. 653 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частин 2, 3 цієї статті у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються на майбутнє.

Установлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № MKTWGA, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 72 950 доларів США на споживчі цілі, а позичальник зобов'язався сплатити банку за користуванням кредитом 1,08 % на місяць та повернути кредит у строк до 09 квітня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_6 10 квітня 2008 року був укладений договір поруки, згідно якого, остання виступила поручителем ОСОБА_4

Умови укладеного кредитного договору боржник не виконував належним чином, у результаті чого виникла заборгованість.

Апеляційним судом установлено, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2009 року позовні вимоги банку задоволено частково. На рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 квітня 2008 року № MKTWGA у розмірі 577 146 грн, сплачених 1 700 грн судового збору та 30 грн за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку.

Кредитний договір від 10 квітня 2008 року № MKTWGA розірвано.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

О.М.Ситнік

О.В. Ступак