Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3281/17
Провадження №: 2/332/1345/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 р. Заводський районний суд м.Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про стягненя аліментів на утримання повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про стягненя аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є донької ОСОБА_4 та навчається у вищому навчальному закладі, а саме на ІІ курсі денного відділення Запорізького національного університету. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти керуючись ст.ст.180-183, 199-200 СК України.

Сторони надали суду письмові заяви в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач був згоден на сплату аліментів, третя особа проти позову не заперечувала. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до 23 років, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС № 014375(а.с.6), яка проживає разом з матірю - ОСОБА_5, та перебуває на її утриманні, навчається на ІІ курсі денного відділення Запорізького національного університету (а.с.3) і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, ухиляється від своїх обовязків по утриманню дитини. Відповідач працює у Концерн Міських теплових мереж, стан здоровя і матеріальний стан відповідача дозволяє йому виділяти кошти на утримання дитини, інших неповнолітніх дітей та утриманців не має.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З урахуванням зазначених обставин, інтересів дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов є законним та підлягає задоволенню. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, визначивши їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Окрім того, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.57-60, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її утримання, починаючи з 17.11.2017 року до закінчення нею навчання в Запорізькому національному університеті, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 гривен 00 коп. в дохід держави

Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, без участі яких постановлено рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.В.Сінєльнік