ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1905/17
провадження № 2/753/3106/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Дарницького районного суду м.Києва з позовом, в якому просили щодо наступного.

Визнати припиненими зобов»язання ОСОБА_2 по кредитному договору з фізичною особою №014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що виникли у ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з договору банківського депозиту №330322-840/2015 від 27.11.2015 р., договору банківського депозиту №269420-840/2014 від 10.08.2015 р. та договору банківського депозиту №163686-840/2014 від 28.02.2014 р., визнавши припиненими зобов»язання Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» за всіма вищезазначеними договорами банківського депозиту.

Визнати припиненими зобов»язання ОСОБА_3 по договору поруки (з поручителем - фізичною особою) від 21.10.2015 року.

В обґрунтування позовних позивачі, зокрема зазначили про наступне.

Кредитний договір з фізичною особою №014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року (надалі - Договір кредиту)був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та позивачем ОСОБА_2, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 528000,00 доларів США до 14 серпня 2028 року для придбання домоволодіння.

Також, 15 серпня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 014/17647/2/21607 (надалі також «Договір іпотеки») в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним Договором кредиту.

В подальшому з 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 з ПУАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», укладено додаткову угоду до кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607, згідно з умовами якого сторони домовилися про надання позичальнику двох траншів кредиту:

- 5 225 348,75 грн. - Транш 1;

- 7 691 518,01 грн. - Транш 2.

Крім того, 21 жовтня 2015 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року, а також додатково, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року, укладено Договір поруки між ПУАТ «ФІДОБАНК» та фізичною особою ОСОБА_3 (надалі також Поручитель). Укладання цих додаткових угод було пов'язано із виконанням умов програми конвертації валютного кредиту у національну валюту ПУАТ "ФІДОБАНК". За умовами цієї програми уся заборгованість Позичальника за Договором кредиту у валюті була повністю погашена.

ПУАТ «ФІДОБАНК» знаходиться в стані виведення неплатоспроможного банку з ринку у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 (надалі також «Закон України № 4452-VI»).

Зокрема, згідно рішення Національного банку України від 20.05.2016 № 8 «Про віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі також «Фонд гарантування») прийнято рішення від 20.05.2016 № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленку О.В. на строк з 20.07.2016 до 19.07.2018 року включно. Реквізити ПУАТ «ФІДОБАНК»: , МФО 300175, місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 10, м. Київ, 01601.

16.09.2016 на сайті Фонду гарантування розміщено оголошення про зміну місцезнаходження ПУАТ «ФІДОБАНК» на наступну: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 58.

19 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладних (депозитних) рахунках (надалі - «Договір передачі»), згідно з умовами якого ОСОБА_2 набула права вимоги до ПАТ «ФІДОБАНК» по договорам:

1) банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110000,00 доларів США;

2) банківського депозиту № 269420-840/2014 від 10.08.2015 на суму 110000,00 доларів США;

3) банківського депозиту № 163686-840/2014 від 28.02.2014 на суму 15000,00 доларів США,

а всього: на суму 235 000,00 доларів США, що на дату укладання за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25,2572 грн.) становить 5 935 442 грн.

Згідно умов Договору передачі ОСОБА_2 зайняла місце попереднього кредитора (як кредитора і вкладника) в зобов'язаннях, що виникли з договорів банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року, № 269420-840/2014 від 10.08.2015 та № 163686-840/2014 від 28.02.2014 стосовно усіх прав і обов'язків попереднього кредитора (пропорційно і в частині відступленої за вказаними договорами частини прав вимоги), у тому числі права одержання від ПУАТ «ФІДОБАНК» сум основного боргу, неустойок тощо в повному обсязі.

У відповідності до ст.ст.512, 513, 514, 516 ЦК України.

У відповідності до умов Договору передачі права вимоги ОСОБА_2 набула право вимагати (замість попереднього кредитора) від ПУАТ «ФІДОБАНК» належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) заборгованості.

Права вимоги за цими вищевказаними договорами банківського депозиту акцептовано ПУАТ «ФІДОБАНК» та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог ПУАТ «ФІДОБАНК», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто боржник своїми діями опосередковано визнав та підтвердив правомірність вимог нового кредитора.

19.05.2016 року, тобто до віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації у ПАТ "ФІДОБАНК" (що сталося тільки 20.05.2016 року) ОСОБА_2 звернулась у письмовій формі до ПУАТ "ФІДОБАНК" із заявою про дострокове повернення кредиту за Договором кредиту за рахунок грошових коштів, які знаходились на наступних рахунках:

1) банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110000,00 доларів США;

2) банківського депозиту № 269420-840/2014 від 10.08.2015 на суму 110000,00 доларів США;

3) банківського депозиту № 163686-840/2014 від 28.02.2014 на суму 15000,00 доларів США,

а всього: на суму 235 000,00 доларів США, що на дату укладання за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25,2572 грн.) становить 5 935 442 грн., а також із вимогою припинити дію усіх забезпечень до вказаного Договору кредиту, а саме:

1. Договір іпотеки № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 р., посвідченого 15 серпня 2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катериною Миколаївною за реєстровим номером 2345 з усіма змінами та додатками.

2. Договір поруки (з поручителем - фізичною особою) від 21.10.2015 року, укладений із ОСОБА_3.

Факт отримання вищевказаної заяви підтверджується відповідною відміткою ПУАТ "ФІДОБАНК" на оригіналі цієї заяви.

Таке право ОСОБА_2 передбачено положеннями п. 4.7., 5.2. ДОДАТКА №1 до ДОДАТКОВОЇ УГОДИ №1 від 21.10.2015 року (про зміну умов кредитування), укладеної до Кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 р. Окрім того, таке право передбачено ч. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", та узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладання, так і виконання такого договору.

Відповідно до положень п. 4.7.8. ДОДАТКА №1 до ДОДАТКОВОЇ УГОДИ №1 від 21.10.2015 року (про зміну умов кредитування), укладеної до Кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 р. Банк зобов'язувався самостійно протягом не більше 90 календарних днів здійснити дії по погашенню Траншу 2 після повної сплати Боргових зобов'язань за Траншем 1 за Договором кредиту, ОСОБА_2 очікувала здійснення таких дій від ПУАТ "ФІДОБАНК", тому що вважала та вважає, що Транш 1 був погашений 19.05.2016 року після направлення вищевказаної заяви про дострокове повернення кредиту за Договором кредиту від 19.05.2016 року. Однак ПУАТ "ФІДОБАНК" не здійснив у той період жодних дій направлених на погашення Траншу 1 і погашення Траншу 2,

22 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно повідомила ПУАТ «ФІДОБАНК» про передачу (відступлення) прав вимоги та подала заяву про дострокове погашення кредиту по кредитному договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені дані, пояснення сторін, всі матеріали справи, які враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, зокрема містять належні копії всіх вищезазначених документів, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Кредитний договір з фізичною особою №014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та позивачем ОСОБА_2, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 528000,00 доларів США до 14 серпня 2028 року для придбання домоволодіння. Тобто, відповідно до положень п. 19 і п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" такий кредит є споживчим.

В подальшому з 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 з ПУАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», укладено додаткову угоду до кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607, згідно з умовами якого сторони домовилися про надання позичальнику двох траншів кредиту:

- 5 225 348,75 грн. - Транш 1;

- 7 691 518,01 грн. - Транш 2.

Крім того, 21 жовтня 2015 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року, а також додатково, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 року, укладено Договір поруки між ПУАТ «ФІДОБАНК» та фізичною особою ОСОБА_3 (надалі також Поручитель). Укладання цих додаткових угод було пов'язано із виконанням умов програми конвертації валютного кредиту у національну валюту ПУАТ "ФІДОБАНК". За умовами цієї програми уся заборгованість Позичальника за Договором кредиту у валюті була повністю погашена.

ПУАТ «ФІДОБАНК» знаходиться в стані виведення неплатоспроможного банку з ринку у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 (надалі також «Закон України № 4452-VI»).

Зокрема, згідно з рішенням Національного банку України від 20.05.2016 № 8 «Про віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі також «Фонд гарантування») прийнято рішення від 20.05.2016 № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленку О.В. на строк з 20.07.2016 до 19.07.2018 року включно. Реквізити ПУАТ «ФІДОБАНК»: , МФО 300175, місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 10, м. Київ, 01601.

16.09.2016 на сайті Фонду гарантування розміщено оголошення про зміну місцезнаходження ПУАТ «ФІДОБАНК» на наступну: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 58.

19 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладних (депозитних) рахунках (надалі - «Договір передачі»), згідно з умовами якого ОСОБА_2 набула права вимоги до ПАТ «ФІДОБАНК» по договорам:

1) банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110000,00 доларів США;

2) банківського депозиту № 269420-840/2014 від 10.08.2015 на суму 110000,00 доларів США;

3) банківського депозиту № 163686-840/2014 від 28.02.2014 на суму 15000,00 доларів США,

а всього: на суму 235 000,00 доларів США, що на дату укладання за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25,2572 грн.) становить 5 935 442 грн.

Згідно з умовами вказаного Договору передачі ОСОБА_2 зайняла місце попереднього кредитора (як кредитора і вкладника) в зобов'язаннях, що виникли з договорів банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року, № 269420-840/2014 від 10.08.2015 та № 163686-840/2014 від 28.02.2014 стосовно усіх прав і обов'язків попереднього кредитора (пропорційно і в частині відступленої за вказаними договорами частини прав вимоги), у тому числі права одержання від ПУАТ «ФІДОБАНК» сум основного боргу, неустойок тощо в повному обсязі.

У відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

За приписами статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому діє принцип презумпції правомірності правочину, що закріплений у ст.204 ЦК України -правочин є правомірним, якщойогонедійсністьпрямоневстановленазакономабоякщовінневизнанийсудомнедійсним.

Згідно з вищенаведеними нормами та ст.516 ЦК України, за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

Заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

У відповідності до умов Договору передачі права вимоги ОСОБА_2 набула право вимагати (замість попереднього кредитора) від ПУАТ «ФІДОБАНК» належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) заборгованості.

Права вимоги за вищевказаними договорами банківського депозиту акцептовано ПУАТ «ФІДОБАНК» та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог ПУАТ «ФІДОБАНК», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто боржник своїми діями опосередковано визнав та підтвердив правомірність вимог нового кредитора.

Крім того, судом встановлено, що 19.05.2016 року, тобто до віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації у ПАТ "ФІДОБАНК" (що сталося тільки 20.05.2016 року) ОСОБА_2 звернулась у письмовій формі до ПУАТ "ФІДОБАНК" із заявою про дострокове повернення кредиту за Договором кредиту за рахунок грошових коштів, які знаходились на наступних рахунках:

1) банківського депозиту № 330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110000,00 доларів США;

2) банківського депозиту № 269420-840/2014 від 10.08.2015 на суму 110000,00 доларів США;

3) банківського депозиту № 163686-840/2014 від 28.02.2014 на суму 15000,00 доларів США,

а всього: на суму 235 000,00 доларів США, що на дату укладання за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25,2572 грн.) становить 5 935 442 грн., а також із вимогою припинити дію усіх забезпечень до вказаного Договору кредиту, а саме:

1. Договір іпотеки № 014/17647/2/21607 від 15 серпня 2008 р., посвідченого 15 серпня 2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катериною Миколаївною за реєстровим номером 2345 з усіма змінами та додатками.

2. Договір поруки (з поручителем - фізичною особою) від 21.10.2015 року, укладений із ОСОБА_3.

Факт отримання вищевказаної заяви підтверджується відповідною відміткою ПУАТ "ФІДОБАНК" на оригіналі цієї заяви.

Таке право ОСОБА_2 передбачено положеннями п. 4.7., 5.2. ДОДАТКА №1 до ДОДАТКОВОЇ УГОДИ №1 від 21.10.2015 року (про зміну умов кредитування), укладеної до Кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 р. Окрім того, таке право передбачено ч. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Слід також зазначити, що:

а) абз.4 ч.8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" прямо встановлено, що кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Жодної відповіді щодо вищевказаного звернення від Банку ОСОБА_2 отримано не було до цього часу. Окрім того, ПУАТ "ФІДОБАНК" не здійснював жодних дій, які б були спрямовані виконання або на оскарження письмової вимоги ОСОБА_2

З Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладання, так і виконання такого договору.

Відповідно до положень п. 4.7.8. ДОДАТКА №1 до ДОДАТКОВОЇ УГОДИ №1 від 21.10.2015 року (про зміну умов кредитування), укладеної до Кредитного договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 р. Банк зобов'язувався самостійно протягом не більше 90 календарних днів здійснити дії по погашенню Траншу 2 після повної сплати Боргових зобов'язань за Траншем 1 за Договором кредиту, а отже ОСОБА_2 обгрунтовано вважає, що Транш 1 був погашений 19.05.2016 року після направлення вищевказаної заяви про дострокове повернення кредиту за Договором кредиту від 19.05.2016 року.

22 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно повідомила ПУАТ «ФІДОБАНК» про передачу (відступлення) прав вимоги та подала заяву про дострокове погашення кредиту по кредитному договору з фізичною особою № 014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року.

Згідно з положеннями ст.509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором, відповідно до ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Згідно зі ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Чинне законодавство України не встановлює обмежень та особливого порядку щодо зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

16.07.2015 року до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" до ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (положення яке застосовується на етапі ліквідації банку) були внесені наступні зміни та доповнення:

"8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.".

Відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п. 2 статі 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг.

З вказаних норм вбачається, що договірне списання може бути передбачено як окремим договором про таке списання, так і в іншому договорі про надання банківських послуг, а також вимоги закону щодо обсягу інформації, яка повинна бути передбачена, встановлюються лише для договору про договірне списання (висновки Вищого господарського суду України в постанові № 910/26038/15 від 09.03.2016).

Фактично, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї із сторін, до якої, відповідно, застосовуються загальні положення про правочин.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 року № 12-33820/15 "Щодо реалізації деяких норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" надано роз'яснення щодо законодавчих змін в частині можливості зарахування однорідних вимог:

1) відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015 року, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону;

2) у цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами;

3) пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтвердив можливість зарахування зустрічних однорідних вимог між банком та юридичною особою на будь-якій стадії ліквідації за наявності певних умов, які повністю співпадають із договірними відносинами Позивача та Відповідача.

Про припинення частини зобов'язання у розмірі 5 225 348,75 грн. зарахуванням Позивач повторно повідомив Відповідача 22.08.2016 р. Факт отримання Відповідачем відповідної заяви від ОСОБА_2 підтверджується відміткою про її отримання.

Отже, обставини за яких проведено зарахування, відповідають дозволеному порядку, погодженому у встановленому порядку.

Задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 49 цього Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно з ч.6 ст.49 цього Закону уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Частиною 1 ст. 52 Закону України № 4452-VI встановлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у встановленій цією статтею черговості. Отже, дія цієї статті регулює не всі правовідносини банку із іншими особами, а лише ті, які пов'язані саме із задоволенням вимог кредиторів виключно за рахунок грошових коштів, одержаних в результаті реалізації майна банку. Більш того, зазначена норма розповсюджується виключно на повноваження спеціального суб'єкта - Фонд гарантування вкладів.

Таким чином, ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягає розширеному тлумаченню і не може застосовуватися до спірних правовідносин, пов'язаних з припиненням зобов'язань, зокрема, на підставі ст.601 Цивільного кодексу України.

Обставинами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є боржником Відповідача за Договором кредиту, і одночасно є кредитором Відповідача на підставі Договору передачі (відступлення) права вимоги за договорами банківського вкладу.

Вимоги ОСОБА_2 до ПУАТ «ФІДОБАНК» за зазначеними договорами банківського вкладу та вимога ПУАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2 за Договором кредиту є встановленими та обґрунтованими, їх зарахування не передбачає задоволення вимог сторін за зазначеними вище договорами і, відповідно, не тягне за собою жодного порушення черговості задоволення вимог.

При цьому, встановлена законом заборона на зарахування зустрічних однорідних вимог не поширюється на зобов'язання банку, якщо боржник банку одночасно є кредитором банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитним договором. Водночас, для зарахування зобов'язань з ініціативи ОСОБА_2 дотримані встановлені законом умови для такого зарахування.

Внаслідок зарахування має місце погашення зобов'язань банку за рахунок коштів розміщених на рахунку саме в цьому банку для потреб погашення кредитів, кредитором за якими є сам банк. Отже, в даному випадку йдеться про переміщення активів у межах одного (даного) банку в цілях виконання зобов'язань позичальників перед банком та банку перед позивальниками. Тобто, у будь-якому випадку виведення коштів з банку не відбувається. При цьому, перша вимога ОСОБА_2 була направлена до ПУАТ "ФІДОБАНК" до віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації, тобто у період коли застосування норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено.

Крім того, Відповідач не навів належних та допустимих доказів того, що зарахування зустрічних вимог призведе до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого законодавством.

На момент здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог між Позивачем та Відповідачем існували правовідносини за договором кредиту та договором банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із зазначеною нормою у зобов'язанні за кредитним договором позичальник є зобов'язаною стороною (боржником), обов'язок якого полягає у поверненні кредитодавцю кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Із зазначеної норми вбачається, що, за договорами банківського вкладу, установа банку є зобов'язаною стороною, обов'язок якої полягає у поверненні коштів та відсотків вкладнику. У свою чергу, вкладник банку є його кредитором, який має право вимоги до банківської установи щодо повернення коштів, які були передані останньому за договором банківського вкладу.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Згідно із положеннями статті 601 ЦК України вимоги, що зараховуються мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як вбачається з вищенаведених обставин, зобов'язання ОСОБА_2 та ПУАТ «ФІДОБАНК» є грошовими, тобто однорідними вимогам ПУАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2 При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Факт перебування коштів на рахунку в банку визначається для нового кредитора банку так само, як він би визначався і для попереднього (первісного) кредитора у зобов'язанні за договором банківського рахунку. У спорі, що розглядається кошти, права вимоги яких відступлено і вимоги щодо сплати яких згодом заявлені до зарахування Позивачем як зустрічні однорідні із вимогами Банку за кредитними зобов'язаннями, перебували на депозитних рахунках до дати початку процедури виведення ПУАТ «ФІДОБАНК» з ринку, що є однією з необхідних та достатніх умов проведення дій по погашенню Траншу 1 та Траншу 2 за Договором кредиту або зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України № 4452-VI. Такий висновок є обґрунтованим, справедливим, узгоджується з положеннями статті 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2016 №333/4924/15-ц).

Правомірність вищенаведених підтверджують і висновки, зазначені в постанові Верховного Суду України № 6-43цс15 від 16.09.2015, щодо того, що у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав право вимоги до банку, могли припинятись тільки відповідно до статей 601, 602 ЦК України. Однак, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, у статті 48 Закону наведені підстави для припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо банку, відносно якого відкрита ліквідаційна процедура.

Таким чином, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї сторони (Вищий господарський суд України, постанова від 30.07.2014 справа № 909/1094/13).

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому випадку - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

У відносинах між сторонами майнове зобов'язання одного з таких суб'єктів (незалежно від строків його виконання) може бути припинене зарахуванням зустрічної однорідної вимоги іншого, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. При цьому для такого зарахування достатньо заяви лише однієї сторони.

В постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 914/2492/14 зазначено, що допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів, тощо). При цьому вимоги, що випливають з різних підстав та зараховуються, повинні мати предметну однорідність, наприклад, бути грошовими.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Однорідність цих вимог випливає із їх юридичної природи і матеріального змісту та не залежить від підстав виникнення зобов'язань.

Аналізуючи питання, пов'язані із припиненням цивільних зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за векселями, Пленум Верховного Суду України (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів») зазначив, що вимоги, які витікають з векселя, є грошовими. Отже, для їх зарахування необхідно, щоб зобов'язання, які при цьому припиняються, також були грошовими, тобто щоб зустрічна вексельна та основна цивільна вимоги мали предметну однорідність.

Крім того, п. 4.7 Договору кредиту та ч.8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено право позичальника (Позивача) достроково погашати кредит за Договором кредиту.

При цьому, чинне законодавство України прямо не встановлює момент здійснення зарахування за заявою про зарахування іншої сторони але враховуючи той факт, що для зарахування достатньо лише самої заяви однієї зі сторін, слід виходити з того, що зарахування відбулося в момент отримання заяви іншою стороною.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Позивач на підставі заяв від 19.05.2016 р. та 22.08.2016 здійснив правомірне дострокове повернення кредиту за Договором кредиту до Банку. Таким чином, відповідно до положень ч.8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 601 ЦК України зобов'язання позивача з повернення Банку Траншу 1 в сумі 5 225 348,75 грн. є виконаним (припиненим зарахуванням).

Умовою Договору кредиту, у редакції від 21 жовтня 2015 року, було те, що у відповідності до умов підпункту 4.7.8 пункту 4.7 у разі виконання клієнтом (Позичальником) зобов'язань за Траншем 1 та відсотків за Траншем 2, але в будь-якому разі відсутності прострочень будь-яких платежів більш ніж на 90 днів (що підтверджується відповідною довідкою Банку від 16.05.2016 р.), Банк зобов'язався самостійно припинити зобов'язання Позичальника шляхом повного прощення залишків заборгованості Траншу 2. При цьому, таке прощення здійснюється на підставі самостійного рішення банку і не потребує укладення будь-яких додаткових угод чи договорів прощення боргу. Отже Банк має здійснити повне прощення залишків заборгованості, у зв'язку з чим, зобов'язання Позивача перед Банком є виконаними.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Законом України № 4452-VI, з дня призначення уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, що виконує функції з ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відтак, виходячи з вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до закінчення технологічного циклу банку відноситься, зокрема, і повне погашення заборгованості перед банком по кредитним зобов'язанням, а відтак, списання банком грошових коштів з депозитного рахунку вкладника, відкритого у цьому банку, із зарахуванням таких коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є фактично погашенням дебіторської заборгованості ПУАТ «ФІДОБАНК», сприяє збереженню ліквідаційної маси банку, не призводить до її зменшення.

Разом з тим, на суму списаних коштів Позивача, Фонд гарантування на підставі ст. 48 Закону України № 4452-VI може внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «ФІДОБАНК» з метою корегування своїх зобов'язань перед Позивачем.

Отже вказане припинення зобов'язань Позивача за Договором кредиту та Відповідача за Договорами банківських вкладів шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснено належним чином, а отже належить визнати припиненими зобов'язання ОСОБА_2 по кредитному договору з фізичною особою №014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що виникли у ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з договору банківського депозиту №330322-840/2015 від 27.11.2015 р., договору банківського депозиту №269420-840/2014 від 10.08.2015 р. та договору банківського депозиту №163686-840/2014 від 28.02.2014 р., визнавши припиненими зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» за всіма вищезазначеними договорами банківського депозиту.

З припиненням вказаного зобов'язання припиняється і порука у відповідності до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, належить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в доход держави судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.11, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.509, 525, 526, 559, 601, 602, 629 Цивільного кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.ст.2, 44, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.208, 209, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити у повному обсязі.

Визнати припиненими зобов»язання ОСОБА_2 по кредитному договору з фізичною особою №014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що виникли у ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з договору банківського депозиту №330322-840/2015 від 27.11.2015 р., договору банківського депозиту №269420-840/2014 від 10.08.2015 р. та договору банківського депозиту №163686-840/2014 від 28.02.2014 р., визнавши припиненими зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» за всіма вищезазначеними договорами банківського депозиту.

Визнати припиненими зобов'язання ОСОБА_3 по договору поруки (з поручителем - фізичною особою) від 21.10.2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в доход держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: