Провадження № 2/127/1570/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Державної архітектурно будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії,

встановив:

Державна архітектурно будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурної інспекції у Вінницькій області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії. Позов мотивовано тим, що на підставі звернення ОСОБА_2 від 10.02.2016 року 02.03.2016року позивачем проведена позапланова перевірка законності виконання будівельних робіт з будівництва прибудови до житлового будинку по провул. Богуна, 10 в м. Вінниці. За результатами перевірки встановлено, що забудовник ОСОБА_1 самочинно без розробленої та затвердженої у встановленому законодавством порядку проектної документації без повідомлення про початок виконання будівельних робіт здійснює будівництво прибудови до житлового будинку, чим порушено вимоги ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність». Дане правопорушення зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.02.2016 року № 242-ПП, в протоколі про адміністративне правопорушення від 29.02.2016 року. За фактом вчинення правопорушення, забудовнику винесено припис № 57-27 від 29.02.2016 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності з вимогою привести обєкт у відповідність до вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності з визначенням строку добровільного виконання до 01.06.2016року. За матеріали перевірки по факту вчиненого правопорушення постановою по справі про адміністративне правопорушення №62 від 02.03.2016 року забудовника притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700грн. 04.03.2016року штраф відповідачем було сплачено. Проте, вимоги наданого припису 57-27 від 29.02.2016року було проігноровано та не було виконано. 19.09.2016 року винесено постанову про адміністративне правопорушення відповідно до якої відповідача притягнено до адмінвідповідальності за вчинення адмінправопорушення за яке передбачено ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено штраф в розмірі 5100,00грн. Просять зобовязати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану прибудову до житлового будинку по провул. Богуна, 10 до кв. 2 в м. Вінниці.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Третя особа в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Судом встановлено, що за невиконання припису 57-27 від 29.02.2016 р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і прав, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області постановою № 300 від 19.09.2016 року за порушення ст. 188-42 КУпАП наклав на ОСОБА_1, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100,00 грн.

Разом з тим, невиконання вказаного припису 57-27 від 29.02.2016 р, стало підставою для звернення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області з позовом до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії, а саме знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що не погодившись з постановою № 300 від 19.09.2016 року, ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до суду про скасування постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2016 по справі № 127/20610/16-а, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 19.09.2016 2016 р. № 300 в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-42 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи необхідних для вирішення спору доказів, суд на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України встановив наступні обставини, що не потребують доказування.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.07.2014 року відповідачу на праві власності належить 1/3 частки будинковолодіння розташованого за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна 8,10, співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3, ОСОБА_4. Спадщина, на яку у вказаних частках видано дане свідоцтво, складається із 12/100 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: пров. І. Богуна, 8, 10, м. Вінниця, належних померлій на підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151.

На підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151, відповідачу ОСОБА_1 належить 12/100 часток будинковолодіння №8, 10 по провулку І.Богуна в м. Вінниці; ОСОБА_5 являється власником 12/100 часток будинковолодіння за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, № 8, 10; ОСОБА_2 являється власником 9/100 часток будинковолодіння №8, 10 по провулку І.Богуна в м. Вінниці, ОСОБА_6 являється власником 67/100 частки домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, 8,10; ОСОБА_7Ю належить 67/100 часток будинковолодіння за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, № 8, 10.

Таким чином, ОСОБА_1 не являється одноосібним власником будинку №8, 10 по пров. І.Богуна в м. Вінниці, оскільки будинковолодіння належить ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України, ч.1 ст. 88 ЗК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI позов про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Разом з тим, як встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2016 та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 по справі № 127/20610/16-а, у ОСОБА_1 були відсутні об'єктивні можливості виконати вимоги визначені у приписі від 29.02.2016 року № 57-27 щодо оформлення документації на будівництво через те, що відповідач не є одноосібним власником прибудованого майна.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі про знесення самочинного будівництва у справі № 6-180 цс14 від 19 листопада 2014 року, встановлено, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, даний висновок заходить своє підтвердження в пункті 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012, згідно якого, відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Таким чином, чітко встановлено, що фізичні особи мають право вимагати знесення самочинного будівництва лише в разі доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

В даній справі позивачем та третьою особою не було надано належних та допустимих доказів, чим саме прибудова до житлового будинку по пров. Богуна, 10 до кв. 2 порушує їх права.

Одночасно, суд звертає увагу, що до матеріалів справи Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області не додано документів, що свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на самочинне будівництво прибудови до житлового будинку, приналежність ОСОБА_1 майна відносно якого здійснено прибудову, визначення статусу забудовника та доказів, що саме ОСОБА_1 здійснювала будівельні роботи.

Також в п.22 вищезгаданої Постанови Пленуму № 6 від 30.03.2012 зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відтак, суд приходить до висновку, що достиеменно встановити хто з вищезазначених осіб - співвласників будинковолодіння, здійснив самочинне будівництво не є можливим.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи той факт, що будь-яких об'єктивних доказів того, що саме відповідач здійснила дії спрямовані на самочинне будівництво прибудови до житлового будинку по пров. Богуна, 10 до кв. 2 не було надано, крім того, позивачем не зазначено які саме прибудови були збудовані самочинно та які потрібно знести, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, незаконними, необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як її позовні вимоги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 356, 358, 376, ЦК України, ст.ст. 86, 88 ЗК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Державній архітектурно будівельній інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: