Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного м. Києва від 07 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 13 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 330 000 доларів США на термін до 11 квітня 2014 року зі сплатою 13,1 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 13 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки.

За умовами договорів поруки поручителі взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором за повне виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором.

Також зазначав, що 31 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до вищезазначеного кредитного договору, а 10 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до додаткового договору № 1 від 31 жовтня 2008 року до вказаного кредитного договору, згідно з якою сторони погодили, що заборгованість за кредитним договором, що існує станом на 31 жовтня 2008 року в розмірі 307 076,54 доларів США в розумінні цього договору є траншом, наданим в межах суми, що зазначена в п. 1.1 кредитного договору, а також було змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, 14 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умови якого останній було відкрито не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 90 000 доларів США на термін до 13 червня 2022 року, зі сплатою 13,6 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 червня 2007 року, цього ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

10 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 14 червня 2007 року, згідно з якою було змінено графік погашення кредиту.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов вищевказаних кредитних договорів, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2007 року в сумі 481 285 доларів США, еквівалент суми у національній валюті 3 846 670 грн 36 коп., а також стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2007 року в сумі 144 319,42 доларів США, еквівалент суми в національній валюті - 1 153 472 грн 96 коп., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2007 року у розмірі 481 285 доларів США, що в еквіваленті становить 3 846 670 грн 36 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2007 року у розмірі 144 319, 42 доларів США, що в еквіваленті становить 1 153 472 грн 96 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення районного суду залишено без змін.

В судовому засіданні, яке відбулося 03 квітня 2015 року, Солом'янським судом м. Києва замінено позивача ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (ПАТ - «Дельта Банк»).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_6 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 13 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 330 000 доларів США на термін до 11 квітня 2014 року зі сплатою 13,1 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 13 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки.

31 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до вищезазначеного кредитного договору, а 10 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до додаткового договору № 1 від 31жовтня 2008 року до вказаного кредитного договору, згідно з якою сторони погодились, що заборгованість за кредитним договором, що існує станом на 31 жовтня 2008 року в розмірі 307 076,54 доларів США в розумінні цього договору є траншом, наданим в межах суми що зазначена в п. 1.1 кредитного договору, а також було змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором.

Позивач належним чином виконав умови кредитного договору від 13 квітня 2007 року, надавши позичальнику кошти в розмірі 330 000 доларів США.

Також встановлено, що 14 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було відкрито не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 90 000 доларів США на термін до 13 червня 2022 року, зі сплатою 13,6 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 червня 2007 року, цього ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

10 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 14 червня 2007 року, згідно з якою було змінено графік погашення кредиту.

Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кошти в розмірі 90 000 доларів США, що підтверджується матеріалами справи.

В порушення умов договору, станом на 04 липня 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 13 квітня 2007 року становить 481 285 доларів США, що в еквіваленті складає 3 846 670 грн 36 коп., а заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2007 року становить 144 319,42 доларів США, еквівалент суми в національній валюті - 153 472 грн 96 коп.

29 грудня 2008 року позивач направив позичальнику та поручителям вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року у розмірі 310 472, 80 доларів США до 29 січня 2009 року.

Також, 29 грудня 2008 року ПАТ «Кредитпромбанк» направив ОСОБА_6 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року у розмірі 86 821,03 доларів США до 29 січня 2009 року.

Вказані вимоги виконані не були.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, змінивши 29 грудня 2008 року строк виконання основного зобов'язання за кредитними договорами банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 07 вересня 2012 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором.

Тому, установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обов'язків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та які зазначені в нормі матеріального права, що регулює ці правовідносини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом із тим за положеннями частини ч. ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-155цс14.

Скасовуючи заочне рішення районного суду в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_6, апеляційний суд не врахував роз'яснення, викладені у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме: що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст. ст. 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що кредит за договором від 14 червня 2007 року наданий позичальнику на термін до 13 червня 2022 року.

Відповідно до умов договору поруки, укладеного між сторонами, строк закінчення договору поруки визнано моментом закінченням забезпеченого ним зобов'язання. Отже, на момент пред'явлення позову до суду строк виконання основного зобов'язання не настав.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилось й те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив задовольнити частково позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року в сумі 974 913 грн 79 коп., тобто останній визнавав заборгованість за вказаним кредитним договором.

Також потребують перевірки й доводи, викладені у касаційній скарзі банку щодо звернення ОСОБА_6 17 лютого 2009 року, 02 липня 2010 року, 20 грудня 2010 року та 21 січня 2015 року з листами з приводу виникнення кредитної заборгованості.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська