Справа № 318/2887/16-ц Номер провадження №2/318/108/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Комишньої Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 14.10.2015 р. померла її матір ОСОБА_3, яка останні роки життя тяжко хворіла через свій похилий вік. До самої смерті матір проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, а вона жила через будинок, тому фактично проживала з нею. За життя матір склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй ОСОБА_1 Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 0,39 га та житлового будинку № 117 по вул. 9 Травня в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом їй було відмовлено у звязку з пропущенням строку прийняття спадщини. Позивачка дуже сильно переживала смерть матері, через нервовий стрес з 12.04.2016 р. по 21.04.2016 р. вона отримувала лікування за діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІІ ст., гіпертензивне серце, висока ступінь ризику» і не могла підніматися із ліжка.

Позивачка просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої14.10.2015 року ОСОБА_3

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_4 не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, дівоче прізвище якої в свідоцтві про народження на російській мові зазначено як «Девочкина», є рідною донькою ОСОБА_3, після укладення шлюбу отримала прізвище «Сідельникова», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 340919 від 18.10.1975 р.

Як вбачається з копії ОСОБА_5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 7 від 07.12.2016 року, мати позивачки після розірвання шлюбу 13.08.2012 р. залишила прізвище «Трунова».

14.10.2015 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 332763, яке видане 16.10.2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно.

Як вбачається з копії свідоцтва на право власності № 2-10 від 20.02.2002 р. видане на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю від 15.07.1994 р., копії державного акту на право приватної власності на землю від 15.07.1994 р. ОСОБА_3 належали житловий будинок по вул. 9 Травня, 117 в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області та земельна ділянка за цією ж адресою.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці ОСОБА_1, заповіт посвідчений виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області 24.11.2006 р. за номером 333.

Відповідно копії довідки ОСОБА_2 сільської ради від 29.11.2016 року за № 1145, ОСОБА_3 мешкала у будинку № 117 по вулиці 9 Травня в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області з 1956 р. та по день смерті, разом з нею на день смерті був зареєстрований онук ОСОБА_6

Постановою приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 від 07.12.2016 р. за № 766/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 14.10.2015 р. матері ОСОБА_3 на земельну ділянку №117 по вулиці 9 Травня в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області та рекомендовано звернутись до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, якщо такий пропущений з поважних причин.

Згідно з ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1,2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За правилами ч. 3 ст. 1272 ЦК України позивач повинен доведести суду як наявність перешкод для подання відповідної заяви, так і наявність підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Отже, суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Спадкодавець ОСОБА_3 померла 14.10.2015 року, тому відлік шістімісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини почався з цієї дати та закінчився 14.04.2016 року.

Доказом поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач в позовній заяві зазначила, що через нервовий стрес з 12.04.2016 р. по 21.04.2016 р. вона отримувала лікування за діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІІ ст., гіпертензивне серце, висока ступінь ризику» і не могла підніматися із ліжка, в підтвердження даних обставин до матеріалів справи позивачкою доданодовідку від 11.12.2016 р. видану лікарем Камянсько-Дніпровської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1, в якій зазначено, що ОСОБА_1 хворіла та зверталась за медичною допомогою з 12.04.2016 р. по 21.04.2016 року.

Крім цього, в матеріалах справи є копія запису з картки ОСОБА_1 яка датована 12.04.2016 року, де зазначений діагноз: «Гіпертонічна хвороба, висока ступінь ризику, гіпертензивне серце, страждає 10 років. Щорічно лікується амбулаторно та на денному стаціонарі», після запису про обстеження зазначений діагноз: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІІ ст., гіпертензивне серце, висока ступінь ризику». Також в записі значиться «від госпіталізаціїї відмовилась», що обстежувана особа підтвердила власним підписом.

Суд вважає, що доводи позивача про хворобу, що завадила вчасно подати заяву про прийняття спадщини не заслуговують на увагу виходячи з наступного: в довідці з лікарні від 11.12.2016 р. зазначено, що позивачка хворіла та зверталась за медичною допомогою з 12.04.2016 р. по 21.04.2016 р., але будь-які дані про проходження лікування відсутні, позивачкою надана копія запису зі своєї картки лише за 12.04.2016 року, від госпіталізації відповідно до цього запису вона відмовилась, будь-яких інших записів, що підтверджують звернення позивачки до лікарні, про стан її здоров»я в подальшому за період з 13.04.2016 р. по 21.04.2016 р., не надано.

Отже, позивачем не доведено, що звернення за медичною допомогою лише 12.04.2016 року, що підтверджено документально як довідкою з лікарні, так і копією запису з картки позивачки, з загального шестимісячного строку на прийняття спадщини, об'єктивно, непереборно перешкоджало їй, як спадкоємцю, звернутися до нотаріуса, створювало істотні труднощі для цього.

Відповідно до п.п 2.1 п. 2 Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністрерстві юстиції 22 лютого 2012 р. спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до п.п 3.5 п. 3 Гл. 10 Порядку якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.п 3.23 п. 3 Гл. 10 Порядку своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Отже, з вищезазначеного випливає, що для подання заяви про прийняття спадщини не є обов»язковим з»являтись в нотаріальну контору особисто, а є можливість надіслання заяви поштою та вона буде вважатися своєчасно надісланою якщо буде направлена навіть в останній день шістімісячного строку.

Також, суд вважає, що не можуть бути взяті до уваги доводи позивача про тяжкі матеріальні обставини та важкий емоційний стан.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз'яснив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таким чином, будучи обізнаною про смерть спадкодавця, позивачка не надала належних доказів наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня її відкриття протягом шести місяців, позивачкою не доведено, що у неї були перешкоди для прибуття до нотаріуса чи направлення поштою заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 15,27,31, 60, 61, 158,173, 256,292, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.І. Комишня