Справа № 466/4887/12 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/587/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю боржника ОСОБА_2, представника стягувача ПАТ АКБ «Львів» Мочульського Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

встановила:

У липні 2015 року начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції звернувся в суд з поданням про визначення частки боржника ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, що належить йому та членам його сім»ї на праві спільної сумісної власності для подальшої її реалізації на аукціоні.

Подання обґрунтовано тим, що 29 травня 2015 року до Шевченківського відділу ДВС надійшов виконавчий лист № 2/466/1858/12, виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «Львів» 136 276,40 грн. заборгованості за кредитним договором.

02 червня 2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 09 червня 2015 року постанову про арешт майна боржника. Згідно даних ДПІ та ПФУ у боржника ОСОБА_2 відсутні відкриті рахунки у банківських установах, а за базою даних компютерного обліку УДАІ ГУ МВС України у Львівській області транспортні засоби за ним не зареєстровані.

При виході за адресою проживання боржника, яка вказана у виконавчому документі, доступу до житла надано не було, про що складено відповідний акт державного виконавця.

З Витягу з пеєстру прав власності на нерухоме майно, боржник ОСОБА_2 є одним із співвласників квартири АДРЕСА_1 тому з метою необхідності виконання рішення суду шляхом реалізації частки квартири виникла необхідність у визначенні його частки в цій квартирі.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року подання задоволено.

Визначено, що боржнику ОСОБА_2 у виконавчому провадженні за виконавчим листом у цивільній справі № 1328/4887/12, виданим Шевченківським районним судом м. Львова 21 лютого 2013 року, належить 1/4 частка в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2, з оскаржуваною ухвалою не погоджується, оскільки суд не взяв до уваги обставини, які мають значення для справи, чим порушені його законні права та інтереси.

В апеляційній скарзі зазначає, що заперечуючи на подання державного виконавця, звертав увагу суду на суттєву не співмірність залишку суми боргу та вартості його частки.

Покликається на ряд незручностей, які можуть появитись у нього та його сім»ї з моменту реалізації ідеальної частки на аукціоні.

На думку апелянта спірну заборгованість по кредиту можна було б взагалі уникнути, вважає за можливе погашати заборгованість відрахуваннями із заробітної плати, однак зазначені обставини залишились поза увагою суду.

Звертає увагу на позицію представника Шевченківської РА ЛМР, залученої до справи в якості органу опіки та піклування, яка зводилась до того, що визначення частки ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 призведе до звуження існуючих житлових прав його неповнолітнього сина.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 рокута постановити нову ухвалу, якою зобов'язати Шевченківський ВДВС закінчити виконавче провадження відносно ОСОБА_2, виконавчий лист скерувати за належністю до Миколаївського ВДВС для звернення стягнення із заробітної плати за місцем праці боржника ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника стягувача Мочульського Л.Б. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходилась цивільна справа № 1328/4887/12 (провадження №2/1328/1858/12) за позовом ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007/03/88 від 10 жовтня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2012 року позов задоволено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 136 276,40 грн. заборгованості за кредитним договором та 1363 грн. судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2013 року роз»яснено спосіб виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.07.2012 року у справі № 2-1328/1858/2012, за яким стягнення проводити за рахунок реалізації заставного майна по договору застави від 10 жовтня 2007 року.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2014 року державний виконавець Гнатишин Н.Б. встановив, що реалізувавши заставне майно боржника, фактично виконано виконавчий документ (а.с. 93).

Після реалізації заставного майна залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 107 319,20 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року визначено, що подальше виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2012 року необхідно проводити в загальному порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 119).

02 червня 2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 09 червня 2015 року постанову про арешт майна боржника (а.с. 177, 179 зворот).

Відповідно до п. 3 частини третьої ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 11.04.1999 року), державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Згідно даних ДПІ, ПФУ, УДАІ ГУ МВС України у Львівській області у боржника ОСОБА_2 відсутні відкриті рахунки у банківських установах та транспортні засоби за ним не зареєстровані.

При виході за адресою проживання боржника, яка вказана у виконавчому документі, доступу до житла державному виконавцеві надано не було, про що складено відповідний акт.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 06 червня 2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 17.10.2011 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 195-196).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописку № 1974 від 06.08.2015 року всі співвласники зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі (а.с. 20).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України.

Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зважаючи на зазначені норми вимог матеріального та процесуального закону та врахувавши право державного виконавця на звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, яке передбачене ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 379 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність вимог подання з врахуванням доведеності факту належності майна боржнику, яким він володіє з іншими співвласниками.

В свою чергу, доводи апелянта які зводяться до скерування виконавчого документу за належністю для звернення стягнення із заробітної плати за місцем праці боржника, є безпідставними та колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення врегульоване статтею 373 ЦПК України, тому такі виходять за предмет розгляду даної справи.

Крім цього, безпідставними є доводи апелянта і в частині того, що визначення його частки у квартирі АДРЕСА_1 призведе до звуження існуючих житлових прав його неповнолітнього сина, оскільки предметом розгляду даного подання є не звернення стягнення на арештоване майно боржника, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суд дів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин