САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1017/16-ц
Провадження №2/726/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2017 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В. І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя.

В позові позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що з 14.09.2009 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 22.12.2012 року, позивачка з відповідачем придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яку вирішили оформити на імя відповідача та у вказаній квартирі вони разом проживають дотепер. Вказує, що у квітні 2016 року позивачка звернулась до відповідача із проханням надати дозвіл на реєстрацію в спірній квартирі, однак відповідач відмовив, заявивши, що вважає себе одноосібним власником квартири.

На основі зазначеного, просить суд, визначити, що позивачці та відповідачу належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 48,70 кв.м., житловою площею 33,80 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що 14.09.2009 року вона з відповідачем уклала шлюб, проживали спочатку в орендованій квартирі, пізніше вирішили придбати власне житло за кошти, що накопичили за час спільного проживання та кошти, які подарували їм на весілля. Зазначила, що вона займалась пошуком квартири, та знайшла її за адресою АДРЕСА_3. Дану квартиру вони придбали у квітні 2010 року за 15500 доларів США, які були їх спільними коштами. Оскільки вказана вище квартира була маленькою для проживання їхньої сім'ї з трьох осіб, подружжя накопичило за два роки проживання ще гроші, і наприкінці 2012 року вдало продало вказану вище однокімнатну квартиру за 20000 доларів США і придбали двокімнатну квартиру в м.Чернівці по вул.М.Тореза (зараз вул.Я. ОСОБА_3), 158а, кв.4 за 25000 доларів США. Позивачка пояснила, що ні про ніяку позику грошей на придбання обох квартир, ні про рішення Снятинського суду Івано-Франківської області по справі за позовом матері відповідача до нього про стягнення боргу за розписками вона не знала, чоловік нічого про позичені гроші на придбання квартир не повідомляв, стверджує якщо мати відповідача і позичала йому кошти за розписками, то він їх не витратив на потреби їхньої сімї. Просила суд задовольнити її позовну заяву та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представники позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов підтримали, викладене підтвердили та пояснили суду, що у вказаному вище рішенні Снятинського суду Івано-Франківської області по справі за позовом матері відповідача до нього про стягнення боргу за розписками не встановлено того факту, що позичені кошти відповідачем були використані в інтересах його сімї, а саме на придбання обох квартир. Окрім того грошова позика, отримана одним із подружжя під час шлюбу в розумінні ст.57, ч.2 ст.65 СК України не є особистою приватною власністю одного з подружжя, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Просили суд також взяти до уваги той факт, що з урахуванням вартості першої квартири у 15500 доларів США, що підтверджує сам відповідач, їхня квартира істотно збільшилась у своїй вартості з урахуванням здійснення подружжям капітального ремонту, придбання до квартири всього побутового обладнання, меблів, техніки, сантехніки, що підтверджується сумою її продажу за 20000 доларів США, а тому позивач за зустрічним позовом ні в якому разі не може стверджувати що ця перша квартира була його особистою приватною власністю. Просили суд також звернути увагу на той факт, що при придбанні та відчуженні обох квартир чоловік позивачки не вважав, що купує їх особисто за власні кошти, тому як у договорах відчуження містяться застереження позивачки про її згоду як подружжя на придбання і продаж цього майна. Додана копія трудової книжки ОСОБА_2, ніяким чином не доводить факт отримання заробітку, розміру такого заробітку, а також відсутністю роботи у позивачки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1, та вказала, що з відповідачем позивачка познайомилась на роботі, в продуктовому магазині у 2008 році, та невдовзі вони почали проживати разом однією сімєю в орендованій квартирі. У 2009 році позивачка з відповідачем одружились, проживали спочатку в орендованій квартирі, пізніше вирішили придбати однокімнатну квартиру в Садгорі. Квартира була у непридатному для проживання стані, потребувала капітального ремонту. Зазначила, що їй відомо, що гроші на купівлю першої квартири сімя ОСОБА_1 заощадила, а також кошти в них залишись від весілля. Під час спільного проживання ОСОБА_1 постійно працювала за винятком періоду, коли перебувала на лікуванні, ні про які позичені кошти на придбання квартир їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та зазначила, що з відповідачем позивачка познайомилась в магазині по вул. Л.Українки м. Чернівці у 2008 році. Пізніше вони почали проживати разом однією сімєю в орендованій квартирі по вул. Гагаріна в м. Чернівці навпроти залізничного вокзалу. У 2009 році позивачка з відповідачем одружились, вирішили придбати однокімнатну квартиру, оскільки орендована квартира була дорогою. Пошуком квартири займалась ОСОБА_1 Кошти на придбання квартири вони з відповідачем складали поки жили разом та з весілля залишились кошти. Купили недорого однокімнатну квартиру в Садгорі. Квартира була у непридатному для проживання стані, потребувала капітального ремонту. Оскільки вказана вище квартира була маленькою для проживання їхньої сімї з трьох осіб, подружжя наприкінці 2012 року вдало продало вказану вище однокімнатну квартиру і придбало двокімнатну квартиру. Позивачка постійно працювала протягом сумісного проживання однією сімєю з відповідачем, то з ним у магазині, то на Калинівському ринку м. Чернівці, то на дому шила речі. Про позику грошей на придбання обох квартир їй не відомо.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первинного позову ОСОБА_1 заперечував та підтримав свою зустрічну позовну заяву та пояснив, що до шлюбу з позивачкою він заощадив кошти від підприємницької діяльності, яку він провадив з 2006 по 2010 р.р. На придбання першої квартири АДРЕСА_4 він позичив кошти у матері в сумі 10000 євро та доклав свої заощаджені від підприємницької діяльності кошти. Вказав, що він з ОСОБА_1 та її донькою від першого шлюбу прожили там 2 роки та вони порахували що в однокімнатній квартирі їм тісно проживати і вирішили придбати більшу квартиру. Однак коштів їм не вистачало, вони продали однокімнатну квартиру, доклали кошти та купили двокімнатну квартиру. Перша квартира була непридатна для проживання, вони там зробили ремонт за запозичені кошти від матері та за заощаджені кошти.

Представники відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні проти первинного позову ОСОБА_1 заперечували та підтримали зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно та пояснили, що однокімнатна квартира була придбана за кошти відповідача, які він позичив у своєї матері в сумі 10000 євро, а також за кошти, які залишились від весілля. Зазначили, що квартиру ОСОБА_2 придбав у 2010 році, проживали там із позивачкою та її донькою від першого шлюбу до 2012 року. Вказали, що ОСОБА_2 вирішив придбати більшу квартиру та однокімнатну квартиру продали за 20000 доларів США, доклав гроші та купив за 25000 доларів США двокімнатну квартиру в м.Чернівці по вул.М.Тореза (зараз вул.Я.Мудрого), 158а, кв.4.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_2 та вказав, що його брат займався з 2006 по 2010 р. підприємницькою діяльністю. У 2009 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_11. Витрати по весіллю несла їхня мати. У 2010 році брат вирішив придбати квартиру, однак коштів не вистачало. До своїх заощаджень брат додав позичені у матері кошти 10000 євро. Кошти позичив по місцю проживання їхніх батьків у його присутності, про що брат написав розписку. Проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в однокімнатній квартирі, він неодноразово був у них в гостях, там вони проживали до 2012 р., коли прийнялося рішення щоб придбати двокімнатну. Однокімнатну квартиру вони продали за 20000 доларів США, на двокімнатну не вистачало 5000 доларів США, тому брат позичив їх у матері.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному об'ємі, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_2 до ОСОБА_12 про визнання права особистої приватної власності на майно не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 050486 від 14.09.2009 року, вбачається, що сторони уклали шлюб, який зареєстрований 14.09.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1759.

Судом встановлено, що згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12.12.2016 року, вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 02.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 3734, вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбало однокімнатну квартиру №1 у м. Чернівцях по вул. Красіна 95 за 22453,00 грн.

Згідно показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що квартира у м. Чернівцях по вул. Красіна 95/1 потребувала капітального ремонту, який сторони по справі зробили за спільні кошти, після чого перейшли проживати до цієї квартири разом із дитиною ОСОБА_1 від першого шлюбу влітку 2010 року.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 3882, вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продало квартиру в АДРЕСА_5 за 105367,00грн.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровано в реєстрі за № 4381, вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбано квартиру в м. Чернівці по вул. М. Тореза (тепер вул.Я.Мудрого), 158а, кв.4 за 198000,00 грн., яку оформили на ім'я ОСОБА_2

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 постійно проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту придбання квартири по теперішній час, що підтвердили в судовому засіданні сторони по справі та свідки.

Судом встановлено, що згідно рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 379750 грн. боргу згідно договорів позики та судовий збір 3797,50 грн.

Проте дане рішення не доводить факту, що позичені кошти були використані відповідачем в інтересах його сімї з позивачкою, що позика була надана на придбання спірної квартири.

Також суд дійшов висновку, що в силу ст.57, ч.2 ст.65 СК України гроші отримані одним з подружжя за договором позики не є його особистою приватною власністю, оскільки ст.57 СК України містить вичерпний перелік підстав, коли майно вважається особистою приватною власністю одного з подружжя.

Таким чином, відповідно до вимог ст.60 СК України спірна квартира за адресою м. Чернівці, вул. М.Тореза (вул. ОСОБА_3), 158а, кв.4 є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, оскільки відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів, які б спростували належність спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності, інших належних доказів, що можуть вплинути на збільшення або зменшення часток подружжя, натомість у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують доводи позивачки ОСОБА_1, а тому позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 321, 357, 368 ЦК України, ст.ст.57, 60, 61, 63, 65 ч.2 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частці кожному у квартирі загальною площею 48,70 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_16