Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками під час виконання трудових обов'язків, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Київської області

від 21 вересня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 вересня 2011 року від управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області надійшов лист від 1 вересня

2011 року про зарахування згідно Списку № 9 пенсій 32 пенсіонерам на поточні рахунки в філії - Броварське відділення за період з 4 по 25 вересня 2011 року на загальну суму 334 952 грн. Зазначений список разом з супровідним листом був одержаний заступником головного бухгалтера філії - відділення ОСОБА_7, який остання у подальшому передала завідувачу операційної частини філії - відділення ОСОБА_4 без оформлення меморіального ордеру та наявності відповідних коштів на балансовому рахунку, чим порушила п.6.34 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року № 17-2 із змінами та доповненнями.

Після отримання 23 вересня 2011 року фінансування з Пенсійного фонду основної пенсії за 22, 23, 24, 25 вересня 2011 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_7 дала письмове розпорядження (перекази ф.10а) операційній частині на зарахування цих коштів на поточні рахунки пенсіонерів.

Розпорядження (перекази ф.10а) на зарахування коштів на пенсійні рахунки пенсіонерів завірені підписами заступника головного бухгалтера, керуючого та печаткою філії - відділення.

Зазначені розпорядження були оформлені не за меморіальними ордерами, які визначені додатком до порядку № 17-2, а за переказами ф.10а, бланки яких не передбачені нормативно-правовими актами НБУ та локальними документами АТ «Ощадбанк».

23 вересня 2011 року завідувач операційної частини ОСОБА_4 на підставі отриманих розпоряджень (переказів ф.10-а) після 14 год. 00 хв. здійснила зарахування на поточні рахунки пенсіонерів основну пенсію за 22, 23, 24, 25 вересня 2011 року та додаткову пенсію на рахунки пенсіонерів за окремим списком в сумі 334 952 грн, на яку не було виписано розпорядження (переказу ф.10-а) у зв'язку із відсутністю фінансування.

Позивач зазначав, що завідувачем операційної частини ОСОБА_4 при зарахуванні додаткової пенсії на рахунки пенсіонерів за окремим списком не були дотримані вимоги локальних документів АТ «Ощадбанк», зокрема було порушено п.6.34 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року №17-2 із змінами та доповненнями.

Згідно із висновками акту службового розслідування від 1 листопада 2011 року було вирішено зобов'язати керуючу філії - Броварське відділення ОСОБА_5 терміново задіяти всі необхідні заходи по відшкодуванню збитків в сумі 334 952 грн.

Частина грошових коштів була повернута пенсіонерами, які одержали їх без належних на те правових підстав. Частина коштів не повернута.

У березні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із клопотанням про залучення співвідповідачів по цивільній справі, в якому просило залучити в якості співвідповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,оскільки вказані працівники банку неналежно виконували свої посадові обов'язки і вказана обставина була встановлена службовим розслідуванням.

Ураховуючи наведене та уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути матеріальну шкоду, завдану працівниками під час виконання трудових обов'язків, а саме із ОСОБА_4 у розмірі 182 430,33 грн, із ОСОБА_5 у межах середнього місячного заробітку в розмірі

19 890,86 грн, із ОСОБА_6 у межах середнього місячного заробітку в розмірі 10 910,60 грн, із ОСОБА_7 у межах середнього місячного заробітку в розмірі 5 355,63 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 10 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоовльнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із пропуску позивачем, установлено ч. 3 ст. 233 КЗпП України, строку позовної давності.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Пред'являючи позов, ПАТ «Державний ощадний банк України посилалось на те, що порушення відповідачем локального документу АТ «Ощадбанк» знаходиться в причинному зв'язку з наслідком у нанесенні банківській установі збитків на загальну суму 218 587,42 грн. Вказана сума збитків складається із безпідставно зарахованої на поточний рахунок суми додаткової пенсії пенсіонера ОСОБА_8 у розмірі 36 570,10 грн та суми додаткової пенсії зарахованої на поточний рахунок пенсіонера ОСОБА_9 у розмірі 58 367,84 грн і суми додаткової пенсії зарахованої на поточний рахунок пенсіонера ОСОБА_10 у розмірі 123 649,48 грн. Зазначав, що саме працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, яка заподіяна з його вини.

За змістом ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою і організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо.

За положеннями ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановивши, що діями відповідачів під час виконання трудових обов'язків ПАТ «Ощадбанк» було заподіяно збитки на суму 334 953 грн, про шкоду, завдану працівниками, банку стало відомо в листопаді

2011 року, що підтверджується актом про наслідки службового розслідування та не оспорюється позивачем, проте з позовом про відшкодування такої шкоди банк звернувся лише 2 вересня 2015 року, суд апеляційної інстанції прийшов вірного правового висновку про пропуск банком установленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, строку позовної давності.

Пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що банк звертався з позовами про відшкодування шкоди до пенсіонерів, які отримали пенсію не може бути підставою для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити, рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська