РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Мороз Т.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

секретаря - Любовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначила, що 12.12.2012 р. вона позичила ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 112 000 грн з терміном повернення 12.10.2013 р. 17.03.2013 вона знову позичила ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 32 400 грн. На підтвердження боргу відповідачем були видані відповідні розписки. Однак після настання дня повернення позики відповідач гроші не повертає. Прохає суд стягнути з ОСОБА_4 борг в сумі 275 825,53 грн, що складається з 144 200 грн основного боргу, 120 718,40 грн інфляційних витрат та 10 907,13 грн 3% річних та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.10.2016 р. до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_5.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач прохала суд стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно борг в сумі 275 825,53 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, позов прохали задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 прохав відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_5, оскільки остання боргових зобов»язань перед позивачем не має, щодо позовних вимог до ОСОБА_4 -поклався на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 раніше в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_4 заперечує факт отримання грошей від ОСОБА_3 Т С. та написання ним розписок про їх отримання. В задоволенні позову прохала відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 112 000 грн із терміном повернення 12.10.2013 р., що підтверджується розпискою (а.с.47).

17.03.2013 р. ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 32400 грн, що підтверджується розпискою (а.с.46).

Постановою слідчого СВ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області від 23.02.2015 р. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000637 від 13.11.2014 р. закрите в зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.78).

12.07.2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.156).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Судом встановлено, що лише розписка від 12.12.2012 р. містить в собі зобов»язання про повернення боргу (а.с.47).

Отримання відповідачем ОСОБА_4 від позивача ОСОБА_3 грошових коштів в борг мало місце 12.12.2013 року, вже після припинення шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 Тому суд вважає, що дані боргові зобов»язання виникли лише у відповідача ОСОБА_4

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

ОСОБА_4 зобов»язання по поверненню коштів у встановлений строк до 12.12.2012 року не виконав.

Тому вимога про стягнення з ОСОБА_4 боргу за розпискою від 12.12.2013 р. в сумі 112 000 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з ОСОБА_4 на кристь ОСОБА_3 необхідно стягнути 3% річних за період з 13.12.2013 по 19.04.2016 в сумі 8459,83 грн (112 000 х 3%:365 х 919).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка діяла на час виникнення правовідносин, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Таким чином, за період заборгованості з 13.10.2013 по 31.12.2015, тобто у період внесення змін у ч.1 ст.4 вказаного Закону, величини індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 101 відсоток лише у березні 2014 р. - 102,2, що складає 2464 грн (112000 х 102,2:100)-112000), у квітні 2014 103,3, що складає 3696 грн (112000 х 103,3:100)-112000), у травні 2014 р. 103,8, що складає 4256 грн (112000 х 103,8:100)-112000), у вересні 2014 р. 102,9, що складає 3248 грн (112000 х 102,9:100)-112000) у жовтні 2014 р. 102,4, що складає 2688 грн (112000 х 102,4:100)-112000), у листопаді 2014 р. 101,9, що складає 2128 грн (112000 х 101,9:100)-112000), у грудні 2014 р. 103, що складає 3360 грн (112000 х 103:100)-112000), у січні 2015 р. 103,1, що складає 3472 грн (112000 х 103,1:100)-112000), у лютому 2015 р. 105,3, що складає 5936 грн (112000 х 105,3:100)-112000), у березні 2015 р. 110,8, що складає 12096 грн (112000 х 110,8:100)-112000), у квітні 2015 р. - 114, що складає 15680 грн (112000 х 114:100)-112000), у травні 2015 р. 102,2, що складає 2464 грн (112000 х 102,2:100)-112000), у вересні 2015 р. -102,3, що складає 2576 грн (112000 х 102,3:100)-112000), у листопаді 2015 р. 102, що складає 2240 грн (112000 х 102:100)-112000).

Законом № 911-VIII від 24.12.2015р. у частину 4 внесені зміни та вона передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.

Таким чином, величини індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103 відсоток лише у квітні 2016 р. 103,5, що складає 3920 грн (112000 х 103,5:100)-112000).

Отже, з ОСОБА_4 на кристь ОСОБА_3 необхідно стягнути інфляційні витрати в сумі 68 890 грн.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів в сумі 32 400 грн , інфляційних втрат в сумі 27086,40 грн та 3% річних 2447,30 грн за розпискою від 17.03.2013, оскільки вона не містить зобов»язання щодо повернення боргу (а.с.46).

Також суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 за безпідставністю, оскільки у останньої відсутні боргові зобов»язання перед позивачем ОСОБА_3

Також необхідно скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 01.11.2016 р. - накладення арешту на 26/100 частин нежитлової будівлі (корівника), який знаходиться за адресою с. Козуби, вул. Шевченка, 7 а Новосанжарського району Полтавської області, та належить ОСОБА_5, оскільки відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1893,50 грн.

Керуючись ст.ст. 213-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за розпискою від 12.12.2012 р. в сумі 112000 грн (сто дванадцять тисяч грн), 3% річних 8 459,83 грн (вісім тисяч чотириста п»ятдесят дев»ять тисяч грн. 83 коп.), суму інфляційних витрат в розмірі 68 890 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот дев»яносто грн).

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовити.

Скасувати арешт 26/100 частин нежитлової будівлі (корівника), який знаходиться за адресою с. Козуби, вул. Шевченка, 7 а Новосанжарського району Полтавської області, та належить ОСОБА_5, накладений ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області 01.11.2016 р.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1893,50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: