Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Хлуд І.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відсотків за користування коштами, неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобовязань,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить с тягнути з відповідача суму основного боргу 190384 грн., відсотки за договором позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 199729,77 грн., 3 % річних за час прострочення в сумі 50168,49 грн., зменшені на суму боргу, встановлену рішенням від 7 лютого 2009 року, а всього - 377724,94 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що 20 листопада 2007 року відповідач позичив у нього 7300 доларів США, які зобовязувався повернути до 31 грудня 2007 року, однак борг не повернув. Рішенням суду від 7 лютого 2009 року на його користь з відповідача стягнуто 56210 грн. основного боргу за договором позики, 3 % річних, інфляційні, відсотки на рівні облікової ставки НБУ та моральну шкоду. Рішенням апеляційного суду було відмовлено у виплаті інфляційних коштів та моральної шкоди. Станом на 1 липня 2016 року з відповідача стягнуто лише 2546,06 грн. Оскільки предметом позики були долари США, то і стягненню підлягає сума боргу за курсом валюти на момент предявлення позову. Відсотки та 3 % річних розраховані з дня отримання позики по 1 вересня 2016 року. Вважає, що позовна давність ним не пропущена, так як рішення суду відповідачем досі не виконане. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що рішенням суду з відповідача стягнуто основну суму боргу, виражену в гривні станом на день ухвалення рішення, що є підставою для закриття провадження у справі. Оскільки договір позики закінчив свою дію 31 грудня 2007 року, проценти на позику нараховуватися не можуть. Більше того, проценти за користування позикою були вже стягнені рішенням суду і повторному нарахуванню не підлягають. Крім того, минув строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення процентів. Вимога про стягнення 3 % річних підлягає задоволенню лише в межах трирічного строку позовної давності і обраховується з присудженої судом суми основного боргу за вирахуванням сплачених відповідачем коштів. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто 56210 грн. основного боргу за договором позики від 20 листопада 2007 року, 3 % річних від простроченої суми за договором позики в сумі 1308,96 грн., сума встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу в розмірі 10180,41 грн., відсотки за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 4940,92 грн., 1000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати у справі. Вказаним рішенням встановлено факт отримання відповідачем позики в розмірі 7300 доларів США із терміном повернення до 31 грудня 2007 року, заборгованість за якою на день ухвалення рішення визначена судом за офіційним курсом Національного банку України гривні до долара США в сумі 56210 грн.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 квітня 2009 року в задоволенні позовних вимог про застосування до суми боргу індексу інфляції та про відшкодування моральної шкоди відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Сторонами визнано та не заперечувалося в судовому засіданні, що виконавчий лист у цивільній справі № 2-1139/2009 перебуває на примусовому виконанні Рівненського міського відділу відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Станом на 1 липня 2016 року із заробітної плати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 утримано кошти в сумі 2546,06 грн.

Таким чином, спір між сторонами щодо стягнення боргу за договором позики вже вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення, яке набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні. Жодного положення щодо корегування встановленої судом в національній валюті суми боргу в залежності від курсу іноземних валют ні рішення Рівненського міського суду від 14 квітня 2009 року, ні нормативні акти України не містять.

За таких обставин позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 190384 грн. ( по курсу долара США до гривні станом на 1 вересня 2016 року ) до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

У відповідності до абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Днем виконання зобовязання за укладеним між сторонами договором позики визначено 31 грудня 2007 року. З цього часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для предявлення позову до боржника щодо стягнення процентів за користування позикою. Рішенням Рівненського міського суду від 7 лютого 2009 року з відповідача було стягнуто проценти за користування позикою. Повторне звернення позивача до суду за захистом порушеного права також повинне відбуватися із дотриманням строків позовної давності, однак, позивач звернувся до суду майже через шість років.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою у звязку з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526, 599 ЦК.

Згідно зі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, чинним законодавством не передбачено припинення зобовязання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Нарахування 3 % річних є способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть якого полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати.

Після прийняття судом рішення у справі № 2-1139/2009 про стягнення основного боргу за договором позики грошове зобов'язання відповідача не припинилось, оскільки позивач грошові кошти не отримав, а отже, він має право на нарахування передбачених ст.625 ЦК України 3 % річних до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Таким чином, 3 % річних виникають не одномоментно, а мають триваючий характер та нараховуються за весь час користування коштами, тому сплив строку позовної давності на зазначені вимоги спливає за кожний період нарахування окремо.

Суд не приймає до уваги здійснений позивачем розрахунок 3 % річних, оскільки позивачем 3 % річних нараховані на суму боргу в іноземній валюті за курсом доллара США на день розрахунку ( хоча судом борг був переведений в гривневий еквівалент ) та за період з дати укладення договору позики 20 листопада 2007 року ( хоча строк виконання зобов'язання сторонами визначався 31 грудня 2007 року ).

Відтак, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, нарахованих на встановлену рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 лютого 2009 року суму заборгованості за договором позики з вирахуванням утриманої із заробітної плати відповідача суми боргу за виконавчим листом ( 56210 грн. - 2546,06 грн. = 53663,94 грн. ) та з врахуванням заяви відповідача про застосування спливу позовної давності.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13 вересня 2016 року, отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення 3 % річних за період з 13 вересня 2013 року до 1 вересня 2016 року ( в межах заявлених позовних вимог, оскільки розрахунок позивачем проведений до 1 вересня 2016 року ). Розмір 3 % річних за період з 13 вересня 2013 року до 1 вересня 2016 року становить 4781 грн. ( сума боргу 53663,94 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів сума боргу ).

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за період з 1 лютого 2009 року ( дата, по яку було нараховано 3 % річних рішенням суду від 7 лютого 2009 року ) до 12 вересня 2013 року необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за період з 20 листопада 2007 року до 1 лютого 2009 року необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки вказані кошти стягнуті рішенням суду від 7 лютого 2009 року.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання підлягає частковому задоволенню в сумі 4781 грн.

На підставі наведенного та керуючись ст.10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.257, 267, 625 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відсотків за користування коштами, неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобовязань - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 4781 ( чотири тисячі сімсот вісімдесят одна ) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :