АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2928/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/72/17 Доповідач - Загорський О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2015 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) звернулося до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 15.03.2012 року між банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір і ОСОБА_1 отримав - 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 27,6% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зобов'язання за договором ОСОБА_1 не виконав і станом на 02.03.2016 року утворилась заборгованість - 44072,46 грн, в тому числі:

за кредитом - 22491 гривень,

за процентами за користування кредитом - 18056,58 гривень,

з комісії та пені за користування кредитом - 950 гривень,

штраф - 500,00 гривень (фіксована частина) та 2074,88 гривень (процентна складова).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено у звязку з безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між Банком і ОСОБА_1 кредитно-правових відносин, оскільки ОСОБА_1 певний час виконував зобовязання по зазначеній кредитній угоді сплачував відсотки і тіло кредиту.

Зазначає, що сторони погодили усі істотні умови договору і ОСОБА_1 отримав кредитну карту, що підтверджується його фото з карткою.

Просить звернути увагу, що доступ до рахунку і списання коштів з картки відповідача відбулися з вини відповідача, що підтверджується службовим розслідуванням банку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, апеляційну скаргу заперечив і навів доводи аналогічні поданому запереченню на апеляційну скаргу.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи не забезпечило явку представника в судове засідання.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не дають підстав вважати про існування кредитно-правових відносин між сторонами. З матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв отриманню іншими особами доступу до його карткового рахунку і зняття коштів.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено, що 15.03.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6).

Анкета-заява від 15.03.2012 року підписана ОСОБА_1 особисто, і в цій заяві зазначено, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив, що зобов'язується виконувати умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг разом із Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг становлять кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит - 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 27,6% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.03.2012 року, станом на 02.03.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складає 22491 гривень, заборгованість за процентами - 18056,58 гривень, у тому числі: несплачені проценти на поточну заборгованість - 1357,18 гривні, несплачені проценти на прострочену заборгованість - 16699,40 гривень, заборгованість із комісії за користування кредитом - 950 гривень (а.с. 3-5).

За несвоєчасне виконання зобов'язань за договором ОСОБА_1 нараховано штрафи 500,00 гривень - фіксована частина та 2074,88 гривень - процентна складова.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (референс договору SAMDN2699, основна картка договору 2222 2213 8956 4154 за 23.12.2013 року. Містяться відомості про збільшення кредитного ліміту 25000 грн. (картка 5168 7423 1162 1530).

По картці 5168 7423 4170 7523: за 09.06.2015 року - встановлення кредитного ліміту - 22500 грн., за 23.06.2015 року - зниження кредитного ліміту - 22500 грн., встановлення кредитного ліміту - 22500 гривень (а.с. 65).

У зазначеній виписці містяться відомості по картці 5363 5423 0125 9801 про переведення 28.03.2015 року на карту ПриватБанку через додаток Приват24 грошових коштів у сумах 9360 гривень, 9360 гривень та 4688,32 гривень (а.с. 69).

Відповідачем долучено копію картки ПриватБанку (MasterCard) 5169 3305 0191 6271 строком дії до вересня 2017 року, і вказано в письмових поясненнях ОСОБА_1Й, що саме ця карта була ним отримана у ПриватБанку у 2012 році.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 28.03.2015 року її чоловіку ОСОБА_1 на мобільний телефон прийшло повідомлення про зняття коштів з банківського рахунку - 23408,32 грн. і ОСОБА_1 відразу звернувся в ПАТ КБ «ПриватБанк» по телефону.

Він повідомив працівників банку про несанкціоноване зняття коштів з його рахунку та попросив заблокувати картку, а вони в свою чергу пообіцяли зробити все необхідне для цього.

ОСОБА_1 разом із нею, в той же день звернувся з письмовою заявою у відділення банку з цього приводу, на що працівники банку зателефонували у головний офіс. Пізніше про несанкціоноване зняття коштів ОСОБА_1 повідомив правоохоронні органи.

З службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що здійснення несанкціонованих операцій стало можливим з вини самого клієнта, який порушив вимоги п. 1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що надані банком докази не дають підстав вважати про існування кредитно-правових відносин між сторонами, з наступних підстав:

у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 визнає факт користування платіжною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» та наявність правовідносин між ним та банком (а.с. 87);

у тій же зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує наявність кредитного ліміту, а вказує, що банк здійснював формування кредитного ліміту без його згоди (а.с. 87).

кредитний договір укладено шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України);

згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому;

відповідно до заяви позичальника від 15.03.2012 року ОСОБА_1 підтвердив підписом свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6);

у заяві ОСОБА_1 підтвердив підписом і те, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» і такі були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді;

вказане спростовує і доводи про те, що йому такі документи для ознайомлення не надавались.

Колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про відсутність доказів видачі відповідачу кредитних карт та його користування кредитними картками, з наступних підстав:

у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 визнає факт користування платіжною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 87);

відповідно до п. 5.1 Постанови Національного банку України від 18.06.2003 N 254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку;

запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного);

п. 5.3 встановлено, що Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях особові рахунки та виписки з них;

згідно п 5.6. вказаної постанови, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту;

в матеріалах справи знаходяться виписки по особовому рахунку ОСОБА_1, у яких вказано ряд його банківських карт в тому числі і ті по яких було встановлено кредитний ліміт 25000. Вказані виписки завірені печаткою банку (а.с. 64-69, 79-81, 203-207).

враховуючи вказане, що виписки складені на основі систематизації первинних документів то відповідно виписка по особовому рахунку є доказом отримання ОСОБА_1 вказаних в ній банківських карт.

Колегією суддів критично оцінюються доводи заперечення на апеляційну скаргу, що єдиною карткою, яку було банком видано ОСОБА_1 є картка фотокопія якої знаходиться на а.с. 90, оскільки:

номер банківської картки (а.с. 90) не міститься у виписці з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 79-81);

вказана картка не містить родових ознак, які визначають її приналежність саме ОСОБА_1;

не надано доказів будь-якого використання вказаної картки ОСОБА_1 і його представником;

ОСОБА_1 не представив суду доказів, на підставі яких була отримана вказана картка, зокрема і тих, які вказують, що саме ця картка отримана і є єдиною за договором 15.03.2012 року.

СМС повідомлення про зняття коштів з картки, яку як стверджує ОСОБА_1 він не отримував, надходили на його мобільний телефон вказаний в заяві на отримання кредиту, що вказувалося ним самим і підтверджено показами свідка його дружини ОСОБА_3

Критично оцінюються доводи заперечення на апеляційну скаргу, що матеріали справи не містять доказів, що номер мобільного телефону вказаний у виписці належить ОСОБА_1, з наступних підстав:

у виписці з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 79-81) неодноразово фігурують поповнення коштів по двох мобільних номерах 1) +12, 2)+73;

в анкеті заяві позичальника від 15.03.2012 року (а.с.6) ОСОБА_1 вказав як свій контактний номер мобільного 2)+73;

номер мобільного 1) +12 вказаний як контактний номер його дружини ОСОБА_3 (а.с. 6 зворотній бік);

мобільний номер ОСОБА_1 +73 вказаний і у службовому розслідуванні банку (а.с. 201-202), яке завірено підписом і скріплено печаткою банку;

про отримання СМС від банку про зняття коштів неодноразово вказувалося самим ОСОБА_1 і підтверджено показами свідка - його дружини ОСОБА_3.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні докази про надання ОСОБА_1 кредитних коштів з наступних підстав:

в письмових поясненнях (а.с. 89) ОСОБА_1 сам вказує, що на його картці було близько 24000 грн. станом на 28.03.2015 року;

в додаткових поясненнях (а.с. 137) ОСОБА_1 сам вказує, що на його картці було близько 24000 грн. станом на 28.03.2015 року і що на його телефон поступило СМС про зняття коштів;

в запереченні проти позову (а.с. 46) ОСОБА_1 вказує, що з його кредитного рахунку були здійснені операції по отриманню готівкових коштів 23408,32 грн.;

ОСОБА_1 сам же звертався в банк з заявами про зняття коштів з його карткового рахунку;

ОСОБА_1 не надав доказів в підтвердження своїх доводів, що вказані кошти були внесені на його рахунок не банком, а ним самим або третіми особами;

згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 64-69, 79-81, 203-207), яка як вказувалося зроблена на підставі первинних документів, підтверджується як надання ОСОБА_1 кредитного ліміту, так і спростовується твердження ОСОБА_1, що кошти покладені на рахунок не банком, а ним самим або третіми особами, оскільки у виписці відображено встановлення кредитних лімітів банком і не відображено надходження на рахунок вказаної суми від ОСОБА_1, або третіх осіб;

суд першої інстанції сам же встановив факт встановлення банком кредитного ліміту ОСОБА_1 - 25000 і в подальшому зниження цього ж ліміту до - 22500 грн. про що і вказував у рішенні від 17.11.2016 року (абзац 3 на звороті 1 арк. рішення);

вказаним зокрема і спростовуються доводи поданого заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що заборгованість підлягає до стягнення з ОСОБА_1 і з наступних підстав:

ОСОБА_1 неодноразово в поданих ним документах, вказував, що кошти з його кредитного рахунку було знято 28.03.2015 року, про дане вказано зокрема і в запереченні (а.с. 46);

ОСОБА_1 неодноразово вказував, що після виявлення зняття коштів він негайно звернувся в ПАТ КБ «ПриватБанк»;

ОСОБА_3 вказувала, що вона з ОСОБА_1 в той же день звернувся з письмовою заявою у відділення банку з цього приводу, на що працівники банку зателефонували у головний офіс.

вказане колегією суддів оцінюються критично, оскільки 28.03.2015 року був вихідним днем субота.

З письмової заяви ОСОБА_1 від 28.03.2015 року вбачається, що він звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням провести службове розслідування факту списання коштів, заблокувати банківські картки, включити їх до стоп-листа, припинити незаконне списання коштів, відновити баланс коштів на його картці. Зазначену заяву надіслано до ПАТ КБ «Приватбанк» рекомендованим листом, що підтверджується копією фіскального чека відділення поштового зв'язку Укрпошти від 28.03.2015 року, вказана заява оцінюється критично, оскільки:

згідно умов і правил надання банківських послуг у випадку ризику несанкціонованого доступу або втрати даних картки необхідно звернутися в банк за телефоном, або звернутися в банк і заявити про страту картки про що, ОСОБА_1 і сам вказує в додаткових поясненнях (а.с. 127-128);

звернення в відділення банку 28.03.2015 року, про що вказує ОСОБА_1 і свідок ОСОБА_3 оцінюється критично, оскільки 28.03.2015 року - вихідний день;

згідно службового розслідування банку (а.с. 201-202) кошти зняті з рахунку ОСОБА_1 в період з 12:38 -12:42 год. - 28.03.2015 року;

ОСОБА_1 не представив доказів того, що 28.03.2015 року він телефоном звертався в банк з метою блокування карток і з підстав зняття коштів з його рахунку зокрема виписки вихідних дзвінків від мобільного оператора;

на противагу вказаному ОСОБА_1 направив лист банку, який згідно поданого ним чеку був відправлений 28.03.2015 року о 16:08 год.

в підтвердження того, що вказаний лист отриманий банком надано роздруківку штрихкодового ідентифікатора згідно якої лист від 28.03.2015 року з невідомих причин отриманий 22.03.2015 року, за шість днів до його фактичної відправки, а тому вказане відправлення оцінюється судом критично (а.с. 138-140).

відсутній опис поштового відправлення, який би підтверджував, що саме і коли ОСОБА_1 направляв банку.

вказане свідчить, що ОСОБА_1 не повідомляв негайно банк про списання коштів з його рахунку.

згідно службового розслідування банку будучи опитаним ОСОБА_1 вказував, що дізнався про списання коштів 30.03.2015 року, коли звернувся в відділення банку (а.с. 201).

Факт звернення ОСОБА_1 в банк і блокування карт - 28.03.2015 року спростовується і наступним:

згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 204) 01.04.2015 року здійснено поповнення коштів по двох мобільних номерах 1) +12, 2)+73, вказані номери мобільних телефонів належать ОСОБА_1 і його дружині ОСОБА_3, що підтверджується анкетою-заявою (а.с. 6) і встановлено апеляційним судом;

враховуючи здійснені операції 01.04.2015 року то твердження ОСОБА_1 про звернення в банк 28.03.2015 року телефоном і блокування карт оцінюються критично;

згідно службового розслідування банку будучи опитаним ОСОБА_1 вказував, що дізнався про списання коштів 30.03.2015 року, коли звернувся в відділення банку (а.с. 201)

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_3 у своїх доводах опирається на те, що кошти зняті з його картки злочинним шляхом, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №825, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, однак результатів розслідування не представляє, хоча відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 01.04.2015 року, а справа розглянута судом першої інстанції 17.11.2016 року через півтора роки після внесення відомостей в реєстр.

ОСОБА_1 не спростував і того, що згідно службового розслідування банку зняття коштів з його рахунку відбулося з його вини повідомлення третім особам інформації щодо картки (а.с. 201-202).

ОСОБА_1 тільки вказувалося, що він не спілкувався з представником банку і не був опитаний в рамках службового розслідування, однак доказів про це суду представлено не було.

Враховуючи вказане, докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку є підставні і підлягають до задоволення.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки ні ОСОБА_1 ні його представником не спростовувалося і не спростовано розмір заборгованості вказаний в розрахунку банку то колегія суддів вважає за необхідне стягнути заборгованість згідно розрахунку, у розмірі 44072,46 грн:

за кредитом - 22491 гривень,

за процентами за користування кредитом - 18056,58 гривень,

з комісії та пені за користування кредитом - 950 гривень,

штраф - 500,00 гривень (фіксована частина) та 2074,88 гривень (процентна складова).

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в користь позивача - 2893,8 грн. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року у розмірі 44072,46 грн і яка складається з заборгованості:

за кредитом - 22491 гривень,

за процентами за користування кредитом - 18056,58 гривень,

з комісії та пені за користування кредитом - 950 гривень,

штраф у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та 2074,88 гривень (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 2893,8 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: