У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2017 Справа №607/11296/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Позняка В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_2, представника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Тернополі скаргу ОСОБА_4 на постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд із скаргою на постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 про стягнення виконавчого збору від 28 грудня 2015 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 49562829, просить визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, оскільки вона добровільно виконала рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, після надання їй строку для добровільного виконання рішення суду державним виконавцем не вчинялися будь-які дії щодо примусового виконання рішення. Також скаржник вказує, що не отримала копії постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у вказаному виконавчому провадженні, а дізналася про її існування лише 19 лютого 2016 року, коли отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 50205852 від 16 лютого 2016 року про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 204 916,73 гривень. Копію постанови отримала 24 лютого 2016 року за її заявою. Окрім того, просить поновити строк на оскарження, оскільки постанову державного виконавця оскаржувала в адміністративному провадженні, та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2016 року по справі № К/800/20481/16 провадження по адміністративній справі закрито, так як справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказану ухвалу заявник отримала 25 листопада 2016 року.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області проти задоволення скарги заперечив. Відповідно до письмових заперечень, зазначив, що 04.12.2015 року державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №607/11296/14-ц від 27.11.2015 року Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 2049167,2 грн. заборгованості, боржнику надано строк для документального підтвердження сплати боргу до 11.12.2015 року. У звязку із тим, що на адресу відділу документального підтвердження сплати боргу боржник не надала, 28.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення із боржника виконавчого збору в сумі 204916,73 грн. 28.12.2015 року державним виконавцем, на підставі заяви стягувача від 17.12.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. При цьому, стягувач не повідомляв виконавця про виконання боржником рішення суду. Також вважає, що скаржником пропущено строк оскарження постанови.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення учасників та дослідивши докази, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Оскільки, як стверджує скаржниця оскаржувану постанову вона одержала лише 19 лютого 2016 року, коли отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 50205852 від 16 лютого 2016 року про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 204 916,73 гривень, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 оскаржувала постанову про стягнення виконавчого збору від 28 грудня 2015 року ВП № 49562829 в адміністративному провадженні, та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2016 року по справі № К/800/20481/16 провадження по справі закрито через те, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд вважає, що причини пропуску строку визначеного ст. 385 ЦПК України є поважними, та його слід поновити.

Судом встановлено, що 04 грудня 2015 року заступником начальника другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49562829 з примусового виконання виконавчого листа за №607/11296/14-ц від 27 листопада 2015 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 заборгованість по договору позики в розмірі 2049167,30 грн. та боржнику надано термін до 11 грудня 2015 року для добровільного виконання.

10 грудня 2015 року ОСОБА_4 головному державному виконавцю другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 направлено заяву, відповідно до якої державному виконавцю надано інформацію, що вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження № 49562529 від 04 грудня 2015 року, борг на користь ОСОБА_8 нею сплачений, про що свідчить його розписка.

Згідно розписки ОСОБА_6 від 29 жовтня 2015 року, останній отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в повному обсязі, які їй позичав згідно договору позики від 18 жовтня 2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 4085 та ухвали апеляційного суду від 29 жовтня 2015 року, будь-яких претензій до ОСОБА_4 не має.

17 грудня 2015 року на адресу другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в рамках даного виконавчого провадження надійшла заява ОСОБА_6 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

28 грудня 2015 року головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 за заявою стягувача на підставі пункту 1 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за ВП №49562829.

Також, 28 грудня 2015 року головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 204916,73 гривень у зв'язку із невиконанням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 грудня 2015 року за ВП №49562829 в запропонований йому для добровільного виконання строк.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону. Порядок прийняття виконавчого документа до виконання врегульовано статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. (ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Таким чином, даною нормою встановлено, що примусове виконання виконавчого документа розпочинається з моменту закінчення терміну для добровільного його виконання.

У відповідності до частини 5 цієї статті Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Положенням ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 липня 2015 року по справі №6-785 цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

В силу статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи встановлені обставини справи суд не вбачає підстав для відступу від правової позиції викладеної Верховним Судом України.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки представником Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області не надано суду доказів, що державним виконавцем після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, навпаки, як стверджує представник виконавчої служби, 17.12.2015 року на адресу відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_6 про повернення виконавчого документа стягувачеві, а 28.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена передчасно та підлягає до скасування.

При цьому суд враховує також доводи скаржниці, що вона повідомляла державного виконавця про добровільне виконання рішення суду ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить її письмова заява від 10 грудня 2015 року на адресу державного виконавця та розписка стягувача про повернення йому суми боргу.

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України , у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 11, 209, 210, 212-215, 218, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_4 строк оскарження постанови головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 про стягнення виконавчого збору.

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 28 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 49562829.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не скасовано.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_10