Номер справи 623/5007/15-ц
Номер провадження 2/623/14/2017
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Гуренко М. О.

з участю: секретаря Телешевської В. Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 про визнання удаваного правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 694, недійсним.

Позивачі посилаються на те, що з 3 лютого 2005 року вони є власниками квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 м. Ізюм Харківської області за № 13.

На початку 2008 року в їхній сімї виникли тяжкі обставини, обумовлені скрутним матеріальним становищем, постійно не вистачало грошових коштів та почали виникати борги.

Для вирішення матеріальних проблем позивачі звернулися до ОСОБА_7

Після зустрічі ОСОБА_7 погодився надати в борг 5 000 доларів США та запропонував у приватного нотаріуса оформити формальний договір купівлі-продажу квартири, який по своїй природі буде слугувати договором займу та застави.

Потребуючи грошових коштів, позивачі погодилися на його пропозицію і 20 травня 2009 року уклали правочин, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований за № 694, згідно якого позивачі продали відповідачу належну їм квартиру.

При цьому сторони домовились, що після повернення боргу в повному обсязі ОСОБА_7 зобов'язується повернути нам квартиру, переоформивши договір купівлі-продажу на їхнє імя.

Протягом 2 років позивачі повністю розрахувалися з відповідачем, сплативши йому при цьому суму яка в половину перевищує 5 тисяч доларів США і запропонували за взаємною згодою розірвати укладений договір купівлі-продажу.

Однак після повного розрахунку ОСОБА_7 почав відкладати повернення квартири, взятої під заставу, а потім взагалі відмовився розірвати укладений договір та повернути квартиру.

В судовому засіданні ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 694.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

В судовому засіданні встановлено, що 3 лютого 2005 року позивачі були власниками квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 м. Ізюм Харківської області. (а.с.131).

20.05.2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського нотаріального округу Харківської області за реєстром № 694. (а.с.11).

14 листопада 2015 року ОСОБА_3 помер. (а.с.69).

В 2016 році третя особа ОСОБА_8 помер.

З тексту договору, який підписаний сторонами, вбачається, що при укладанні договору купівлі продажу квартири сторони діяли свідомо і добровільно, на власний розсуд, без збігу тяжких обставин, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи права третіх осіб, бажаючи реального настання правових насідків, обумовлених договором, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених договором, розуміючи значення, умови правочину та його правові наслідки, діючи без впливу обману, він не є фіктивним чи удаваним.

Згідно договору купівлі-продажу продавцями цієї квартири є 4 особи, що є власниками цієї квартири, та всі ці 4 власника добровільно погодилися на продаж свого майна ОСОБА_7

Права власності на квартиру зареєстровані. Його державна реєстрація нотаріусом відбулася 20 травня 2009 року шляхом внесення ним запису у Державному реєстрі правочинів про вчинення цього правочину та формування відповідного витягу з Державного реєстру правочинів відповідно до п.п. 1, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМУ від 26 травня 2004 року № 671, відповідно до яких Державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Та обставина, що після укладання договору купівлі-продажу квартири позивачі, а саме ОСОБА_4 Г та ОСОБА_9 залишилися проживати у квартирі і не знялися з реєстраційного обліку не свідчать про те, що при укладанні договору волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало його волі і угода не була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею.

Відповідач запевняє, що він укладав договір з метою придбання цієї квартири у свою власність, без будь-якої іншої прихованої мети.

Сплатив їм обумовлену в договорі суму грошових коштів, яка є прийнятною на псу нерухомості в м. Ізюм, враховуючи її місце розташування та поверх, а продавці добровільно погодилися продати квартиру за такою ціною. Наміри і були встановлені нотаріусом, який перевірив чистоту правочину, засвідчив та зареєстрував його.

Однак позивачі добровільно протягом вже більше 4 років відмовляються висилятися з неї, що змусило власника звернутися до суду за захистом своїх прав.

Із рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечують того факту, що позивач є власником спірної квартири.(а.с.152-154).

Рішення апеляційного суду не оскаржувалося, вступило в законну силу.

Посилання позивачів на те, що між ними виникли правовідносини позики та іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки позивачі не наводять конкретних доводів між ким і ким виникли правовідносини з позики грошових коштів, хто саме із 4 попередніх власників брав у борг грошові кошти у ОСОБА_7 та хто їх повертав.

Отже, доказів про те, що 20 травня 2009 року, укладаючи договір купівлі-продажу квартири сторони мали на меті приховати інший правочин, а саме договір позики, матеріали справи не містять.

Позивачі звернулися за захистом своїх прав тільки 11 листопада 2015 року, тобто вже після спливу 3 річного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, строк позовної давності за позовною вимогоюпозивачів вже закінчився.

Саме із дати реєстрації правочину нотаріусом в Державному реєстрі правочинів, тобто з 20 травня 2009 року і слід рахувати строк позовної давності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набранням судовим рішенням законної сили.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 202, 203, 215, 216, 229, 230, 257, 653 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 694, - відмовити.

Вжити заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М.О. Гуренко