Справа № 459/2227/16-ц
Провадження № 2/459/71/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.

з участю: секретаря судових засідань Черник Т.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю третьої особи: Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та інше,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсними: договір купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 від 22.03.2016р. за № 885, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, та договір купівлі-продажу цього автомобіля за № 901 від 22.03.2016 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з поверненням цього автомобіля у його та ОСОБА_3 спільну сумісну власність; усунути йому перешкоди у користуванні і розпорядженні вказаним автомобілем шляхом скасування державної реєстрації автомобіля за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та з визнанням за ним та ОСОБА_3 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль, із залишенням його у їхньому спільному користуванні. Вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого у сторін народилася дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вони для сім'ї придбали автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 р.в., номер кузова НОМЕР_2, який 10.12.2011 року був зареєстрований у Червоноградському ВРЕР ДАІ (Територіальний сервісний центр 4646) за ОСОБА_3 Автомобіль був придбаний за 144 000 грн. у розстрочку, з його згоди та під його зобов'язання про погашення коштів, отриманих для придбання цього автомобіля у Банку «Євро кредит Банк». Перший внесок за придбання цього автомобіля у розмірі 6000 доларів США було внесено частково за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля «Рено Кенго», який був зареєстрований у Тернопільській області за ним. Кошти за автомобіль були повністю сплачені до моменту розірвання шлюбу. У зв'язку з розірванням шлюбу 05.05.2016р. його право на цей автомобіль не припинилося. Спірний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_3 22.03.2016 року в Територіальному сервісному центрі 4646 м. Червонограда Регіонального сервісного центру Львівської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля та у цей же день між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо нього був укладений наступний договір купівлі-продажу. 22.03.2016 року автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_6, а 23.03.2016 року - за ОСОБА_7 Він не давав своєї згоди, зокрема, письмової на відчуження автомобіля. Переоформлення спірного автомобіля на інших осіб здійснено з метою приховання цього майна від поділу, як спільного майна подружжя.

13.09.2016 року відповідач ОСОБА_3 подала заперечення на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Суть заперечення зводиться до того, що спірний автомобіль є її особистою власністю та не підлягає поділу, оскільки був придбаний нею в кредит. Вона сплатила усю суму коштів за спірний автомобіль. Зазначає, що відсутні підстави для визнання договорів купівлі-продажу автомобіля недійсними, оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільної сумісної власності подружжя без письмової згоди одного з подружжя. Договір купівлі-продажу не підлягає нотаріально посвідченню, тому письмова згода позивача не була потрібна. Спірний автомобіль знаходиться у власності ОСОБА_7, як добросовісного набувача майна.

27.09.2016 року представник Регіонального центру у Львівській області МВС України подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що перереєстрація транспортного засобу проводилась згідно з вимогами чинного законодавства України. Щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Розгляд справи просить проводити без участі представника.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що за час шлюбу він зі своєю колишньою дружиною придбали автомобіль у кредит, який був оформлений на відповідача. Кошти за автомобіль він та колишня дружина сплачували разом із сімейного бюджету. Остання не повідомляла його про намір відчужити автомобіль, дозволу на його відчуження він не давав. ОСОБА_7 є подругою ОСОБА_3, автомобіль продовжує знаходитись у користуванні колишньої дружини.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. ОСОБА_3 додатково пояснила, що спільне життя з позивачем припинено з серпня 2014 року. Кредит на автомобіль отримала вона, перший внесок допоміг сплатити її батько. Батько регулярно допомагав їй сплачувати кредит, який 28.04.2015 року нею погашено. Автомобіль був придбаний для її користування, технічне обслуговування здійснювала вона. У зв'язку з тим, що їй самій було важко матеріально забезпечити дітей, вона попередила позивача про намір продати автомобіль за 2-3 тижні до продажу. Дозволу від позивача для продажу вона не отримувала. Зазначила, що ОСОБА_6 знав про те, що вона перебуває у шлюбі.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_6 придбав автомобіль за 40000,00 грн., після чого продав його ОСОБА_7 ОСОБА_6 не знав, що автомобіль може бути спільною сумісною власністю.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_7 придбала автомобіль за 40000,00 грн. Вона особисто брала участь у переоформленні автомобіля, у неї є водійські права, на даний час автомобіль у її користуванні.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що працює разом з позивачем. Позивача та відповідача знає 8 років. Автомобіль був у користуванні сторін близько 6 років. Він бачив за кермом цього автомобіля позивача та відповідача. Останнім часом за кермом знаходиться лише відповідач, яку він останній раз бачив 2-3 тижні. Позивач займався ремонтом автомобіля, вставляв вікно у ньому.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. У 2011 році було придбано у кредит автомобіль. Він дав дочці 35000,00 грн. на перший внесок по кредиту. В подальшому кожного місяця давав дочці кошти. Йому не відомо, чи допомагали коштами батьки позивача. Автомобіль було придбано для потреб сім'ї.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 17.07.2005 року та розірваний рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Рішенням суду визначено місце проживання дітей сторін з позивачем.

Згідно копії договору купівлі-продажу №13779 від 09.12.2011 року, укладеного між ТзОВ «Дністер-Сервіс» та ОСОБА_3, продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару: HYUNDAI ACCENT RB 1.6 Comfort AT, VIN: НОМЕР_2. Ціна товару - 144150, 00 грн.

Відповідно до копії договору про надання споживчого кредиту № 0009-СL-72 від 14.12.2011 року, укладеного між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_3, банк надав клієнту споживчий кредит у розмірі 111456,19 грн. для задоволення споживчих потреб з метою придбання транспортного засобу - легкового автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 р.в.

11.12.2012 року між ПрАТ «СК»Уніка» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті. Дані транспортного засобу: «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується копією даного договору.

Згідно копії довідки ПАТ «Кредит Європа Банк» від 29.04.2015 року №1871/12/01 за договором про надання споживчого кредиту № 0009-СL-72 від 14.12.2011 року ОСОБА_3. було надано кредит у сумі 111456,19 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 14.12.2018 року. 29.04.2015 року заборгованість по кредиту повністю погашена.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 885 від 22.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, продавець зобов'язався передати у власність покупцю автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 901 від 22.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, продавець зобов'язався передати у власність покупцю автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1.

За даними довідки Територіального сервісного центру 4646 від 30.07.2016 року № 31/13-4646/2655 згідно бази даних комп'ютерного обліку «ДАІ-200» та НАІС ДДАІ МВС України автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований з 10.12.2011 року по 22.03.2016 року за ОСОБА_3 22.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 885 від 22.03.2016 року на ОСОБА_6 23.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 901 від 23.03.2016 року на ОСОБА_7

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0002159 18.10.2016 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3, зловживаючи його довірою, за відсутності ознак шахрайства, продала їхній автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60, частин 1, 2, 3 статті 61, статті 63 статті 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23, абзацу 2 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки спірний автомобіль придбаний на підставі договору від 14.12.2011 року, тобто за час шлюбу, ураховуючи неподання суду доказів придбання ОСОБА_3 цього автомобіля за кошти, які належали їй особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України), беручи до уваги показання свідка ОСОБА_16 про те, що ним періодично надавалися його дочці - ОСОБА_3.кошти на погашення кредиту за спірний автомобіль, який був придбаний для потреб сім'ї, пояснення позивача, згідно з якими він та його батьки брали участь у погашенні кредиту за придбаний автомобіль, суд дійшов висновку про поширення на вказаний автомобіль правового режиму спільної сумісної власності подружжя.

Тому,виходячи із засади рівності часток майна дружини і чоловіка, за позивачем та ОСОБА_3.слід визнати по ? ідеальної частки у праві власності на спірний автомобіль.

Твердження ОСОБА_3 про самостійне погашення нею споживчого кредиту на придбання автомобілямарки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1, у зв'язку з чим останній належить їй на праві особистої приватної власності допустимими доказами не підтверджене, а тому на увагу не заслуговує.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу щодо цінного майна - спірного автомобіля без згоди позивача; виходячи з пояснень ОСОБА_3, її знайомий ОСОБА_6 - набувач цього автомобіля знав, що вона перебуває у шлюбі, а отже, за обставинами справи ОСОБА_6 повинен був знати, що спірний автомобіль може належати позивачеві та ОСОБА_3. на праві спільної сумісної власності подружжя, та що відсутня згода позивача на його відчуження, оскільки суду не подано доказів про обізнаність ОСОБА_6 про наявність письмової згоди позивача на укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому суд дійшов висновку про недобросовісність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 при укладенні вищевказаного договору. Отже, договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 22.03.2016 року за № 885, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, необхідно визнати недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки ОСОБА_6 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу № 901 від 22.03.2016 року, стороною якого не був позивач чиОСОБА_14, належним способом захисту порушеного права позивача є витребування спірного автомобіля від ОСОБА_7 на користьпозивача та ОСОБА_3 із залишенням автомобіля у їх спільному користуванні, а не визнання зазначеного договору недійсним та повернення автомобіля, як про це просить позивач.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації спірного автомобіля за ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у її задоволенні слід відмовити, оскільки жоден із відповідачів не є належним відповідачем за цією вимогою, а Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646 бере участь у справі як третя особа.

Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Керуючись положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь позивача слід стягнути по 275,60 грн. сплаченого судового збору.

Відповідноп.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1441, 50 грн. Зазначену суму судового збору слід стягнути з ОСОБА_7 на користьДержавної судової адміністрації України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по ? ідеальної частки у праві власності на автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 від 22.03.2016 року за № 885, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Витребувати в ОСОБА_7 на користьОСОБА_5 та ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, залишивши цей автомобіль у їх спільному користуванні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користьОСОБА_5 по 275 (двісті сімдесят п'ять),60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 на користьДержавної судової адміністрації України 1441 (одна тисяча чотириста сорок один),50 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. В. Грабовський