АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5715/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2133/К/16 Літвіненко Н.А.
Категорія - 24 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 28 лютого 2010 року між ТОВ «Авто Просто» і ним укладено угоду № 302939 про надання послуг, спрямованих на придбання товару в групах, а саме: автомобіля марки «Chery Amulet A 15 SQR 7-162-20» вартістю 61155 грн. за умови виконання учасником послуг всіх зобов'язань, передбачених угодою. На виконання умов указаної угоди він сплатив 47218,47 грн. 83 коп., однак автомобіль не отримав.

Посилаючись на те, що зазначена угода не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови зокрема передбачає лише права ТОВ «Авто Просто» без будь-яких обов'язків, не містить строків отримання автомобіля, що виключає реальне настання правових наслідків, обумовлених угодою, а також на те, що діяльність відповідача здійснювалась без ліцензії й має ознаки нечесної підприємницької діяльності в розумінні ст. 18 зазначеного Закону, позивач просив суд визнати угоду № 302939, укладену між ним і ТОВ «Авто Просто», недійсною та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 47218,47 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення. Вважає, що суд не врахував, що оспорювана угода суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим наявні підстави для визнання її недійсною й застосування наслідків недійсності, передбачених ст. 216 ЦК України.

Відповідач ТОВ «Авто Просто» заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно наявних в матеріалах зворотних поштових повідомлень, сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 302939 та додатки №1 і №2 до цієї угоди, предметом якої є надання учаснику програми «Авто Так» фінансових послуг, спрямованих на придбання автомобіля в групах з покладенням на позивача обов'язків з оплати внесків та плати права на отримання автомобіля в порядку та строки, визначені угодою ( а.с.5-11).

Згідно з додатком № 1 до зазначеної угоди ОСОБА_2 отримав право на придбання автомобіля марки «Chery Amulet A 15 SQR 7-162-20», вартістю 61155 грн.

На виконання умов угоди позивачем сплачено відповідачу грошові кошти на загальну суму 47219, 47 грн.( а.с.12-108).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відповідності укладеної угоди положенням Закон України «Про захист прав споживачів» та відсутності підстав для визнання її недійсною за положеннями ст.ст. 18, 19 цього Закону та застосування наслідків недійсності правочину.

Однак, колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання укладеної угоди № 302939 від 28 лютого 2010 року про надання послуг, спрямованих на придбання товару в групах, договору лізингу укладеного між сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 28 лютого 2010 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 8.7 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має ураховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 28 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «АвтоПросто», нотаріально посвідчено не було.

Тому суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, та відсутність його нотаріального посвідчення є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного урахування вимог законодавства, тому на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно роз'яснень, викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно матеріалів справи, позивач звільнений зі сплати судового збору, тому відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1503,14 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції виходячи з заявлених вимог майнового та не майнового характеру, з урахуванням ціни позову 47218,47 грн., сплаті підлягає визначений судовий збір, згідно розрахунку( 472,18 +243,60) +( 472,18 +243,60) х1,1 =1503,14 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314- 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року та додаткове рішення від 24 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсною угоду №302939 від 28 лютого 2010 року про надання послуг системи «Авто Так», укладену між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 сплачені за угодою грошові кошти у розмірі 47218,47 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь держави судовий збір у розмірі 1503,14 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова