Справа № 456/194/17
Провадження № 4-с/456/12/2017
УХВАЛА

07 вересня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Гулкевича О. В. ,

секретаря Кулешник С.М.,

розглянувши матеріали скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 на дії державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

у поданій скарзі представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить визнати рішення державного виконавця Стрийського МРВ ДВС ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві у провадженні №51716518; скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2016р. у провадженні № 51716518 та зобов'язати державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби області Головного Територіального Управління Юстиції у Львівській області ОСОБА_2, поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2261/10 від 10.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 476/08/05 від 18 березня 2008 року в сумі 15248,36 грн. та 272,48 судових витрат.

В обґрунтування зазначив, що на виконанні у державного виконавця знаходилось виконавче провадження №51716518 з примусового виконання виконавчого листа в справі №2-2261/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначених коштів. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 19.07.2016р.

22.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову, якою на підставі п.2 ч.1 ст.37, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» повернено виконавчий документ стягувачеві.

Вважає, що державний виконавець не скористався повноваженнями, наданим Законом України «Про виконавче провадження» (виклик боржника; отримання інформації від державних органів, підприємств, установ, організацій; виклик фізичних та посадових осіб з приводу виконавчих документів; отримання від банківських та інших фінансових установ інформації про наявність рахунків; звернення до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон).

Пунктом 7 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Однак, державний виконавець таких дій не вчинив, а натомість повернув виконавчий документ без виконання. Наведене свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином.

Частина 8 статті 48 Закону зобов'язує державного виконавця проводити перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Державним виконавцем таких дій вчинено не було.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом розумного строку для належного проведення примусових дій для виконання рішення суду, який починає відраховуватися з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку державний виконавець не вживав дій щодо примусового виконання рішення та закінчив виконавче провадження до спливу такого строку.

Крім цього, частиною 2 ст.37 Закону передбачено, що про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. У мотивувальній частині постанови про повернення виконавчого документу від 26.12.2016 року, державним виконавцем зазначено, що відповідно до акту державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, майна на праві приватної власності, на яке б можна було звернути стягнення, державним виконавцем не виявлено. Проте, сам акт, всупереч вимогам п.1.5.2. наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, складений за відсутності сторін виконавчого провадження та не надісланий стягувачу.

В судове засідання представник скаржника не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Державний виконавець, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, також в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмове заперечення, в якому просив в задоволенні скарги відмовити, покликаючись на те, що 19.07.2016р. ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до ст.ст.17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанови від 19.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження, були скеровані сторонам належним чином та у відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» - так, постанова про відкриття виконавчого провадження, надсилаються сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Копію постанови скеровано боржнику ОСОБА_3 за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 20.07.2016 р. з метою виявлення належного боржнику майна надіслано запити в ряд органів, зокрема: до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України. Отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно акту державного виконавця від 22.06.2016р. встановлено, що боржник ОСОБА_3 не проживає у с.Воля-Задеревацька, хоч зареєстрований за цією адресою. В результаті майна, на яке можна було б звернути стягнення для погашення заборгованості не виявлено. Крім цього, 11.08.2016р. скеровано запит в Управління Держгеокадастру у Стрийському районі. Згідно отриманої відповіді у боржника відсутні земельні ділянки на території Стрийського району, м.Стрий та м.Моршин. 17.08.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та надіслано в Територіально-сервісний центр 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області. Згідно відповіді Територіального-сервісного центру 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області у боржника відсутні транспортні засоби. У звязку з невиявленням майна постановою від 22.12.2016р. згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачеві у зв'язку з відсутністю майна у боржника. Вважав, що ним вчинено всі дії в межах повноважень.

Заінтересована особа ОСОБА_3 також викликався в судове засідання. Однак, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, на неодноразові виклики не зявився.

Згідно із ч.2 ст.197 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Вказаним Законом встановлено правові засади захисту прав стягувача, боржника у виконавчому провадженні, що полягають у можливості оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду. Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, здійснюється в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з п.19 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обовязково розяснюється порядок повторного предявлення виконавчого документа до виконання.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Стрйиського МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Чорнія Т.І. перебував виконавчий лист № 2-2261/10 від 10.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 476/08/05 від 18 березня 2008 року в сумі 15 248,36 грн. та 272,48 судових витрат.

Виконавче провадження №51716518 з примусового виконання даного виконавчого листа відкрито постановою державного виконавця від 19.07.2016р.

На виконання рішення суду виконавцем скеровувались ряд запитів, зокрема до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України. У відповідь на запити отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Актом державного виконавця від 22.06.2016р. встановлено, що боржник ОСОБА_3 не проживає у с.Воля-Задеревацька, хоч зареєстрований за цією адресою.

Крім цього, 11.08.2016р. виконавцем скеровано запит в Управління Держгеокадастру у Стрийському районі.

17.08.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та надіслано в Територіально-сервісний центр 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області. Вжитими заходами виявити майно, на яке можна було б звернути стягнення для погашення заборгованості не вдалось.

22.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення відповідно до п.2 ч.1 ст.37, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчого документа стягувачеві.

Однак, в п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на день прийняття постанови про повернення виконавчого документу), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Оскільки норма діючого на той час закону зобовязувала здійснювати державного виконавця заходи по розшуку майна на протязі року, а в даному випадку виконавчий лист повернутий стягувачу 26.12.2016р., при тому, що відкрите таке провадження було лише 19.07.2016р., тобто до спливу річного строку, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця не відповідають вимогам ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього положення ч.8 ст.48 Закону зобов'язує державного виконавця проводити перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до наданих державним виконавцем копій документів з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що після винесення ним постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_3 від 17.08.2017р. будь-які інші дії на предмет вчинення перевірки майнового стану боржника у даному виконавчому провадженні виконавцем не здійснені.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ст.387 ЦПК, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнили вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставинин, суд вважає, що права стягувача порушені і підлягають судовому захисту, шляхом визнання дій державного виконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві неправомірними, та скасування постанови державного виконавця від 04.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

скаргу задовольнити. Визнати неправомірними дії державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню №51716518.

Скасувати постанову державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби області ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2, про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2016р. у провадженні № 51716518.

Зобов'язати державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби області ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2, поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2261/10 від 10.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованості за кредитним договором № 476/08/05 від 18 березня 2008 року в сумі 15248,36 грн. та 272,48 судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня отримання її копії через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий-суддя ОСОБА_4