Справа № 459/473/17
Провадження № 6/459/40/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.

з участю секретаря судового засідання Головка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом № 459/2954/13-ц, виданим 24.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 38 000 грн. В обгрунтування подання послався на те, що на виконанні у Червоноградському міському відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 43215923, боржником у якому є ОСОБА_2. 20.05.2014 року старшим державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, під час якого встановлено, що доступу до приміщення не було, про що складено акт державного виконавця. В подальшому, а саме 23.05.2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Також, з метою проведення перевірки майнового стану боржника, цим же державним виконавцем скеровано запити у реєструючі органи м.Червонограда, згідно відповідей на які, ОСОБА_2 регресних виплат не отримує, за нею не зареєстровано автомототранспортних засобів. В той же час встановлено, що боржник отримує дохід у КП «Червоноградтеплокомуненерго». 08.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення заборгованості з доходу боржника, 23.06.2016 року постанову про арешт коштів на рахунках боржника. Однак, 26.08.2014 року було зясовано, що бухгалтерія КП «Червоногратеплокомуненерго» не має змоги перерахувати кошти із заробітної плати боржника на користь стягувача, так як постановою Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України від 22.07.2014 року накладено арешт на кошти КП «Червоноградтеплокомуненерго». Оскільки, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду боржником не здійснено, вважає, що останній ухиляється від його виконання, тому його слід обмежити у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до копії виконавчого листа №459/2954/13-ц, виданого 24 квітня 2014 року Червоноградським міським судом Львівської області, вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 38 000 грн. боргу за борговою розпискою.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 43215923 з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Державним виконавцем скеровано запити до компетентних органів на предмет наявності за боржником майна, на яке б можна було звернути стягнення. Згідно наданих відповідей, за боржником не зареєстровано нерухомого майна. Також зясовано, що у ОСОБА_2 відкрито рахунок № 1165 у «UniCredit Bank».

23.06.2016 року державним виконавцем виносилась постанова про арешт коштів боржника.

Водночас було встановлено, що у боржника наявні джерела отримання доходів, зокрема, остання працює у КП «Червоноградтеплокомуненерго».

Згідно копії акту державного виконавця від 29.01.2016 року, в ході примусового виконання виконавчого документа № 459/2954/15-ц проводилась перевірка бухгалтерії КП «Червоноградтеплокомуненерго», за результатами якої встановлено, що станом на 29.01.2016 року рахунки у КП «Червоноградтеплокомуненерго» арештовані, тому заборгованість із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 не стягується.

14.06.2016 року державним виконавцем здійснено вихід на дільницю за місцем проживання боржника, проте доступу до приміщення не було, так як дверей ніхто не відчинив,

про що складено відповідний акт від 14.06.2016 року.

Разом із тим, в процесі виконання виконавчого провадження державним виконавцем складався акт від 01.12.2015 року, із якого слідує, що 01.12.2015 року у відділ ДВС зявилась боржник ОСОБА_2, яка повідомила про наявність заборгованості із заробітної плати та ствердила, що найближчим часом буде самостійно сплачувати заборгованість.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 15.06.2016 року, у якій вона просить відкрити виконавче провадження по виконанню посвідчення комісії по трудових спорах КП «Червоноградтеплокомуненерго», згідно з яким вирішено стягнути з боржника КП «Червоноградтеплокомуненерго» на її користь 1 566,90 грн. заборгованості по заробітній платі.

Вирішуючи порушене державним виконавцем питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", якими встановлено самостійні підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобов'язань. Цією ж статтею встановлено способи реалізації встановлених обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

За приписами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладенихна нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду. У матеріалах справи наявні докази стосовно наявності заборгованості по заробітній платі боржника, що ставить під сумнів взагалі її можливість оплатити заборгованість, враховуючи і те, що будь-якого майна у ОСОБА_2 також не виявлено.

Таким чином, данихпро те, що остання вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що вона не з'являлася на виклики державного виконавця або про те, що за час виконання рішення суду виїжджала за межі України і ухилялася від сплати боргу державним виконавцем не подано.Суд звертає увагу на те, що саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до остаточного висновку, що у задоволенні подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д. І. Рудаков