Справа № 487/5754/16-ц
Провадження № 2/487/384/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

із секретарем Єлишевою А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим іпотечного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просив визнати припиненим іпотечний договір від 25.06.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №640/4-303 від 25.06.2008 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 В обгрунтування позову позивач зазначив, що 25.06.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ТОВ Компанія «Денсар» був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №640/4-303, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 175 000 грн. та зобов*язався сплачувати проценти, що визначатимуться у додаткових угодах до договору, але не більше 20,5% річних у гривні, комісії у розмірі та порядку, визначеному тарифом на кредитні послуги.

25.06.2008 року на забезпечення виконання зобов*язання за Генеральним договором між банком та майновим поручителем ОСОБА_2 був укладений іптечний договір, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2016 року, залишеним без змін апеляційним судом Миколаївської області від 19.05.2016 року, відмовлено в задовленні позову АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв*язку зі спливом позовної давності, позивач вважає, що іпотечний договір від 25.06.2008 р. є припиненим у зв*язку з фактичним припиненням основного зобов*язання.

У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні не був присутнім, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ Компанія «Денсар» було укладено Генеральний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 175 000 грн., зі сплатою не більше 20,5% річних.

З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 червня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Цього ж числа додатковою угодою №1 до вказаного кредитного договору сторони змінили порядок нарахування процентів, відповідно з 20,5% до 19% та період дії максимального ліміту заборгованості, а саме з 25 червня 2008 року по 24 червня 2009 року.

15 жовтня 2009 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ Компанія «Денсар» було укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору, відповідно до якої було змінено строк надання та погашення кредиту з кінцевим терміном погашення до 24 червня 2010 року.

ТОВ Компанія «Денсар» не належним чином виконувала свої зобов*язання, останній платіж здійснено позичальником 25 січня 2010 року.

27 серпня 2010 року АКБ «Укрсоцбанк» направив ТОВ Компанія «Денсар» та ОСОБА_2 письмову вимогу повернути прострочену заборгованість та попередив про застосування такого заходу, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

5 січня 2011 року рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» про стягнення з ТОВ Компанія «Денсар» 196 241 грн. 03 коп. заборговності по кредитному договору.

З вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся до суду у вересні 2015 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року, залишенним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, у задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа ТОВ Компанія «Денсар» про звернення сягнення на предмет іпотеки відмовлено у зв*язку зі спливом позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року залишено без змін.

05.10.2016 року позивачем на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав вимогу про звернення у триденний строк до нотаріуса з заявою про припинення іпотечного договору та скасування заборони на відчуження квартири, яка банком залишена без задоволення з посиланням на те, що станом на 17.10.2016 року заборгованість за Генеральним договором не погашена.

Отже основне зобов'язання не припинено.

Пунктом 6.3 іпотечного договору від 25 червня 2008 року, укладеним між АКБ "Укрсоцбанк" і ОСОБА_2, передбачено, що цей договір діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Звернення стягненя на предмет іпотеки та його реалізація передбачені ст.4 договору іпотеки від 25.06.2008 р.

Так, звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов*язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п.4.5 договору іпотеки).

Таким чином, умови договору іпотеки від 25.06.2008 р. містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Тому безпідставними є посилання позивача на те, що майно, що було предметом іпотеки за іпотечним договором від 25.06.2008 р., втратило властивості іпотечного майна як такого, що здатне забезпечити певні вимоги, а відтак предмет іпотеки за іпотечним договором фактично припинив існування.

Передбачених Законом України «Про іпотеку» підстав для визнання іпотеки припиненою, судом не встановлено, оскільки, зобов'язання за кредитним договором повністю не виконано, строк дії договору іпотеки не закінчився.

Нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сторін за кредитним договором, не передбачено такої підстави припинення зобов'язання як сплив позовної давності.

Стаття 267 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік наслідків спливу позовної давності, також не містить такого наслідку спливу позовної давності, як припинення зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення іпотечного договору задовленню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 267, 525, 526, 599, 631 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

В задовленні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим іпотечного договору відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева