Провадження № 2/712/216/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ТИМОШЕНКО Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Хрещатик-200», Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання права на користування жилою площею (квартирою),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на користування жилою площею (квартирою), вказуючи, що на підставі рішення Соснівської районної Ради м. Черкаси від 06.10.1987 року їй була надана трикімнатна квартира за адресою м. Черкаси вул. Урицького (Хрещатик), 200 кв. 65 на склад сімї чотири особи: вона, чоловік ОСОБА_2, діти ОСОБА_3, ОСОБА_4. 27 жовтня 1987 року їй був виданий ордер на жиле приміщення, на підставі якого її сімя вселилася у вищевказану квартиру, де 28.10.1987 року всі вони були зареєстровані. На підставі ордеру між нею та РЄУ-1 був укладений договір житлового найму, а в подальшому укладені договори на отримання комунальних послуг. Оскільки РЄУ-1 в теперішній час не існує, то отримати копію договору найму вона не має можливості. На початку 2014 року її сімя прийняла рішення про обмін даної квартири, яка перебувала в нашому користуванні, на жиле приміщення у м. Києві. З метою здійснення обміну жилих приміщень всі члени нашої сімї в лютому 2014 року були зняті з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. Угода про обмін жилими приміщеннями не відбулася з незалежних від них причин. Реєстрація за іншим місцем проживання не була проведена, так як з квартири вона не виселялася і до цього часу постійно проживає в ній. 30 серпня 2016 року вона звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської Ради з заявою про реєстрацію за місцем постійного проживання: за адресою АДРЕСА_2, проте, їй в реєстрації відмовлено та зазначено «подані документи є недійсними, а саме відповідно до абзацу третього пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання жилих приміщень в УРСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 ордер дійсний протягом 30 днів». Вважає, що право на користування жилою площею - квартирою № 65 по вул. Хрещатик, 200 у м. Черкаси ніколи не втрачала, постійно проживає за даною адресою, свої обовязки наймача виконує в повному обсязі, вчасно сплачує комунальні послуги. Відсутність договору найму житла, не дає їй можливості здійснити право на приватизацію квартири та порушує її права, тому звернулась з даним позов до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати за ОСОБА_1 право на проживання та користування жилою площею квартири АДРЕСА_3.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Черкаська міська рада ніяким чином не порушувала права позивача, з питанням щодо укладення договору найму житлового приміщення позивач не зверталася.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, просили справу розглядати в їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Соснівської районної Ради м. Черкаси від 06.10.1987 року, ОСОБА_1 була надана трикімнатна квартира за адресою м. Черкаси вул. Урицького

( Хрещатик) 200 кв. 65 на склад сімї чотири особи: вона, чоловік ОСОБА_2, діти ОСОБА_3, ОСОБА_4.

27 жовтня 1987 року позивачці був виданий ордер № 017525 серії А на жиле приміщення, на підставі якого сімя вселилася в квартиру АДРЕСА_4.

28.10.1987 позивач з сімєю були зареєстровані у даній квартирі.

На підставі ордеру між ОСОБА_1 та РЕУ-1 був укладений договір житлового найму.

В подальшому, позивач у 21014 році разом із членами своєї сім»ї в добровільному порядку знялась з реєстрації у спірній квартирі, що підтверджується по квартирною карточкою, яка міститься у матеріалах справи.

30 серпня 2016 року позивач звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської Ради з заявою про реєстрацію за місцем постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, проте отримала відмову в реєстрації та зазначено «подані документи є недійсними, а саме відповідно до абзацу третього пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання жилих приміщень в УРСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 ордер дійсний протягом 30 днів».

Звертаючись до суду, позивач просить визнати за нею право на проживання та користування жилою площею квартири АДРЕСА_3. При цьому, стверджує, що її ніхто і ніколи не позбавляв права на користування квартирою і проживання в ній, проте відсутність необхідного документу договору найму житла, не дає їй можливості здійснити реєстрацію за місцем постійного проживання, і відповідно здійснити право на приватизацію квартири та порушує інші її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Натомість захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та справляється вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися певним способом захисту свого права.

Як зазначалось вище, знявшись із реєстрації у квартирі, позивач ОСОБА_1 та члени її сім»ї добровільно розірвали договір найму житла.

У звязку із чим позивач фактично ставить вимогу про спонукання до укладення договору житлового найму в судовому порядку.

Між тим, можливість вимагання укладення договорів у судовому порядку законодавчо закріплюється лише в зобовязаннях з укладенням господарських договорів і лише за умови, якщо вона направила іншій стороні проект договору.

Свобода договору, закріплена у статті 6, статті 627 ЦК України полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, При цьому, у разі якщо актом цивільного законодавства України передбачена обовязковість положень цього акта для сторін договору, сторони не мають права відступати від цих положень (ст. 6ЦК). Зокрема, у відповідності зі ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер. Договір найму жилого приміщення має типову форму, яка затверджена Радою Міністрів Української РСР.

У звязку з чим, зобовязання укласти договір найму у судовому порядку, про що фактично просить позивач, не відповідає способам захисту прав, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факту порушення особистих прав позивача ОСОБА_1, яке підлягає захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.6, 16, 627 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: