Справа № 351/264/15-ц
Номер провадження №2/351/516/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Калиновського М.М.,

з участю секретаря - Равлюк М.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 16.02.2015р. до Снятинського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, що посвідчується розпискою, виданою відповідачем. Відповідно до даної розписки позивач передав відповідачу у власність, а відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 10000 доларів США, повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту суми 10 000 доларів США за курсом продажу комерційних банків, кінцевий термін повернення позики визначено вересень місяць 2012 р.. Відповідач на момент звернення до суду вказану позику не повернув. Згідно розрахунку заборгованості за офіційним курсом НБУ 100,00 доларів США становить 2 591 грн. 85 коп. На момент звернення до суду сума основного боргу становить 259 185,00 грн., сума 3 % річних від простроченої заборгованості за два роки та чотири місяці становить 700 доларів США, тобто в еквіваленті -18 142, 95 грн., індекс інфляції за 2013-2014р. становить 25,4 %, тобто 2540,00 доларів США, що в еквіваленті становить 65 832,99 грн.. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики: суму основного боргу -259 185,00 грн.; 3% річних в сумі 18142,95 грн., індекс інфляції від суми заборгованості у розмірі 65 832, 99 грн., а всього на загальну суму 343 160, 94 грн..

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав викладених у позові, просили стягнути з відповідача всю суму заборгованості на момент подачі позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не визнає стягнення боргу щодо стягнення з відповідачі індексу інфляції.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики суму основного боргу 259185,00 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 18142,95 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 65 832,99 грн., а всього стягнуто грошових коштів на загальну суму 343160,94 грн..

Зі змісту даного рішення вбачається, що відповідно до розписки про отримання коштів відповідач ОСОБА_4 позичив 10000,00 доларів США у ОСОБА_1 на строк до вересня 2012 року.

Ухвалою Снятинського районного суду від 28.03.2017р. дане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні в загальному порядку.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплатити суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 18 142 грн. 95 коп., оскільки відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції від простроченої суми у розмірі 65 832, 99 грн., то суд відмовляючи у задоволенні зазначеної вимоги позовної заяви виходив з наступного.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-771цс15, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на зазначене вище та те, що предметом договору позики, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, була іноземна валюта у розмірі 10000,00 дол. США, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції від простроченої суми у розмірі 65 832,99 грн..

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3431, 62 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 631, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу -259 185,00 грн.; 3% річних - 18142,95 грн., а всього 277 327 грн. 95 коп..

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3431, 62 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Калиновський М.М.