Справа № 161/9735/16-ц Провадження № 22-ц/773/159/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

пр-ка позивача ОСОБА_2,

пр-ка відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.06.2014 року між нею та відповідачем було укладено два договори: № 9101702 та № 9101802 на вклади «Комбінований», відповідно до умов яких вона внесла, а банк прийняв на вкладні (депозитні) рахунки на умовах цих договорів кошти в сумі відповідно 112284,67 доларів США та 108549,03 доларів США строком на 18 місяців кожен. Днем повернення обох депозитів є 05 грудня 2015 року. Процентна ставка за депозитами встановлена у розмірі 9,5% річних.

Умовами договорів (п.3.1) було передбачене її право до закінчення строку їх дії вилучити з рахунків усю суму депозитів або їх частину, подавши відповідну заяву не менш ніж за пять робочих днів до дня вилучення, що і було нею зроблено шляхом подання заяви 20.07.2015 року, яку банк у добровільному порядку задовольнити відмовився.

Спір про зобовязання виплатити кошти до закінчення дії договорів було вирішено рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року, яким зобовязано банк видати готівкою одноразовою операцією через касу банку у валюті кредиту належні їй кошти за обома договорами банківських вкладів у розмірі 220833,70 доларів США.

Відмовивши у достроковій виплаті коштів за обома банківськими вкладами, відповідач також не виконав взятих на себе зобовязань за договорами та не виплатив їй кошти і після закінчення строку дії депозитних договорів, відповідно до яких кошти мали бути повернуті 05.12.2015 року.

Оскільки кошти їй були повернуті лише 14.07.2016 року, то позивач просила за 221 день прострочення виконання зобовязань (з 06.12.2015 року по 13.07.2016 року) стягнути з відповідача на її користь 3% річних від простроченої суми, що становить 4035,50 доларів США, 4% річних (по вкладах на вимогу) за користування коштами, що становить 123104,05 гривень та передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, що становить 5182571,40 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 грудня 2016 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору №9101702 на вклад «Комбінований» на імя фізичної особи від 05 червня 2014 року в сумі 3147745,84 гривень, яка складається з вартості банківської послуги в сумі 387440 гривень, заборгованості згідно з ч.2 ст.1070 ЦК України в сумі 62593,24 гривень, заборгованості за процентами по користуванню коштами згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 2697712,60 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору №9101802 на вклад «Комбінований» на імя фізичної особи від 05 червня 2014 року в сумі 2992187,96 гривень, яка складається з вартості банківської послуги в сумі 384225,12 гривень, заборгованості згідно з ч.2 ст.1070 ЦК України в сумі 60510,80 гривень, заборгованості за процентами по користуванню коштами згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 2547452,04 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь держави 6890 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та у порядку, встановлених договором.

Зі змісту спірних депозитних договорів банківського вкладу вбачається, що днем повернення депозитів є 05.12.2015 року /п.1.1/, а п.3.1 передбачене право позивача, як вкладника до закінчення строку дії кожного договору вилучити з рахунку всю суму депозиту або його частину, подавши заздалегідь відповідну заяву /п.3.4.20/ (а.с.33, 34).

Судом встановлено, що кошти за обома вкладами позивачу було виплачено лише 14.07.2016 року.

Покликання представника відповідача на те, що позивач після закінчення строку дії договорів не зверталася за коштами до банку не заслуговують на увагу, оскільки умовами договору не передбачено подання письмової заяви також і у випадку вимоги коштів після закінчення строку дії договорів. А усні звернення громадян, згідно пояснень представника відповідача, банком не реєструються.

Крім того, зазначені твердження представника відповідача є суперечливими, оскільки він же пояснив, що позивачу після закінчення строку дії договорів пропонувалося отримувати кошти лише у межах сум, визначених Національним банком України для щоденних виплат (обмеження видачі готівкових коштів), на що остання категорично не погодилася. Цим самим підтверджується звернення позивача до банку за отриманням коштів.

Одночасно не заслуговують на увагу посилання апелянта на неможливість виплати всієї суми коштів за вкладами із-за постанов Національного банку України про введення обмеження сум для таких виплат.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 4.5 кожного договору банківського вкладу передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання умов договору, крім іншого, у випадку прийняття органами державної влади відповідних актів. Але при цьому встановлено, що у такому випадку автоматично продовжується термін виконання зобовязань на весь період їх дії.

Банк же цієї умови договору також не виконав і дію депозитних договорів на обумовлених у них умовах не продовжив.

Покликання апелянта на те, що кошти не виплачувалися також і тому, що уже існував спір, який вирішувався у судовому порядку не заслуговують на увагу, оскільки наявність спору між сторонами про дострокову виплату коштів і належне виконання банком зобовязань у звязку із закінченням строку дії депозитних договорів поняття не тотожні.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Закінчення строку дії договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Укладені між позивачем і банком договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобовязань за договором після закінчення терміну його дії.

Таким чином, у даному випадку мають сплачуватися проценти у розмірі, який сплачується банком за вкладом на вимогу.

Покликання позивача на те, що банком встановлено 4%, як розмір процентів за вкладом на вимогу не заслуговують на увагу і у цій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки поданий позивачем як доказ витяг із сайту містить відомості не по вкладах на вимогу, а по вкладу «Пенсійний», яким передбачена процентна ставка до 4% річних (а.с.7). А згідно наданої банком довідки процентна ставка за вкладами на вимогу впродовж 2014-2016 років становить 0% річних (а.с.68).

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 01.06.2016 року (справа № 6-2558цс15) і є відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України обовязковим для усіх судів.

3% вартості послуги за 221 день по обох договорах становить 38067,25 доларів США, що еквівалентно станом на 07.12.2016 року 993456,25 грн. /по курсу 1 долар США = 26,0974 грн./ (9,5% : 366 днів : 100 х 3 = 0,00078%; 0,00078% х 220833,70 доларів х 221 день х 26,0974).

Враховуючи наведене, позовні вимоги у цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 993456,25 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Оскільки відповідач 05.12.2015 року не виконав своє грошове зобовязання, то до стягнення на користь позивача підлягає 104398,73 грн. 3% річних від простроченої суми (220833,70 : 100 х 3 : 366 х 221 = 4000,35 доларів х 26,0974 грн. /курс гривні до долара/).

З урахуванням наведеного, а саме безпідставного стягнення судом першої інстанції відсотків по вкладу на вимогу, а також неправильних розрахунків 3% річних від простроченої суми та пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 6890 грн., який мав би бути сплачений при поданні позовної заяви позивачем, як фізичною особою.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 993456 грн. 25 коп. (девятсот девяносто три тисячі чотириста пятдесят шість грн. 25 коп.) пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та 104398 грн. 73 коп. (сто чотири тисячі триста девяносто вісім грн. 73 коп.) 3% річних.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави 6890 грн. (шість тисяч вісімсот девяносто грн.) судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді