Справа № 583/2930/16-ц
У Х В А Л А

13 лютого 2017 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача, адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання удаваними правочинів у вигляді довіреностей на транспортні засоби за договорами доручення (передоручення), -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2016 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просить за наслідками розгляду цивільної справи визнати односторонні правочини у виді нотаріально посвідчених довіреностей, в тому числі в порядку передоручення, на транспортні засоби у виді автомобіля марки «Тоуоtа (Тойота)», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіля марки «Renault» (ОСОБА_4), державний реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіля марки «DAF XF», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (перереєстрованого на державний реєстраційний номер НОМЕР_4) з напівпричепом ВМ 1762 ХТ, щодо володіння, користування і розпорядження зазначеними транспортними засобами, удаваними правочинами, вчинених з метою та спрямуванням приховування іншого правочину, а саме оплатного договору купівлі - продажу транспортних засобів у виді автомобіля марки «Тоуоtа (Тойота)», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобілю марки «Renault» (ОСОБА_4), державний реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобілю марки «DAF XF», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (перереєстрованого на державний реєстраційний номер НОМЕР_4) з напівпричепом ВМ 1762 ХТ.

Як на підставу позову позивач посилається на ст. 235 ЦК України обґрунтовуючи тим, що насправді мали місце укладені між сторонами договори купівлі-продажу, а не договори доручення з метою приховання майна, як спільної сумісної власності подружжя.

13.02.2017 р. позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог у якій позивач прохає за наслідками розгляду цивільної справи та з урахуванням досліджених доказів винести рішення, яким визнати недійсними з моменту їх укладення та проведення державної реєстрації договори купівлі - продажу транспортних засобів від 14.05.2016 р. укладених між ОСОБА_5, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем, у виді автомобілю іноземного виробництва марки ««DAF XF», вантажний, тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, ДНЗ ВМ 9342 АО, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 6908 СВ; від 18.05.2016 р. автомобілю іноземного виробництва напівпричіп марки «VAN HOOL 3B2010», тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, ДНЗ ВМ 1762 ХТ, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 9091 ХО, та автомобілю іноземного виробництва марки «Тоуоtа (Тойота)», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, ДНЗ ВМ 9797 АВ, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВІ 5666 СВ; а також від 19.05.2016 р. укладеного між ОСОБА_5, як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем, автомобілю іноземного виробництва марки «Renault» (ОСОБА_4), вантажний, тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, ДНЗ ВМ 2423 АХ, з проведенням реєстрації на нового власника за ДНЗ ВМ 2423 АХ.

Визнати автомобілі іноземного виробництва марки «DAF XF», вантажний тип кузова сідловий тягач-Е, 2003 року випуску, ДНЗ ВМ 9342 АО, придбаного 18.08.2010 р.; напівпричіп марки «VAN HOOL 3B2010» тип кузова бортовий-Е, 1999 року випуску, ДНЗ ВМ 1762 ХТ, придбаного 18.08.2010 р.; марки «Renault» (ОСОБА_4), вантажний тип кузова бортовий-С, 2005 року випуску, ДНЗ ВМ 2423 АХ, придбаного 26.07.2012 р.; марки «Тоуоtа (Тойота)», тип кузова легковий універсал-В, 2007 року випуску, ДНЗ ВМ 9797 АВ, придбаного 22.01.2013 р., спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з підстав набуття права спільні сумісної власності на зазначене майно подружжям за час шлюбу, з визнанням з ОСОБА_3, 8.09.1975р.н., ідентифікаційний номер ДРФС ПП НОМЕР_5, право власності на ? рівну частину зазначених транспортних засобів.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник висловили незгоду з прийняттям зазначеної заяви до спільного розгляду, оскільки на їхню думку в даному випадку має місце цивільний спір між іншими сторонами та із інших підстав.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач протягом усього часу розгляду справи має право збільшити, або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи судом по суті позивач має право шляхом подання позовної заяви змінити підставу або предмет позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

При вирішенні питання щодо прийняття зазначеної заяви суд виходить із того, що одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається. Також не є збільшенням розміру позовних вимог заявлення інших нових вимог, вже із інших підстав та, у тому числі, до нових відповідачів. У даному випадку позовні вимоги містять інший предмет, та заявлені із інших підстав. Також новим позовом предявляються вимоги до інших відповідачів.

У звязку з викладеним, суд уважає, що є всі підстави для відмови в прийнятті зазначеної заяви до спільного розгляду, оскільки не допускається одночасна зміна як предмету, так і підстав позову та предявлення додаткових (інших) вимог, у тому числі із інших підстав та до інших відповідачів.

Відмова від прийняття зазначеної заяви не позбавляє позивача права звернутись до суду за захистом порушених прав з окремим позовом.

Керуючись ст. 31, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_3 про зміну позовних вимог від 13.02.2017 р. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_4