Єдиний унікальний номер 243/6975/14 Номер провадження 22-ц/775/2028/2017
Головуючий в 1 інстанції Пронін С.Г. Єдиний унікальний номер 243/6975/14
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/2028/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті в режимі відеоконференції з Богунським районним судом м.Житомира, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, якій під час розгляду справи уточнював. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17 листопада 2013 року між ними у письмовій формі було укладено договір позики відповідно до якого він надав Малої (до зміни прізвища Коротіч) О.А. у борг грошові кошти у сумі 15 000 доларів США на строк 17 грудня 2013 року, проте до теперішнього часу остання зобовязання не виконала. Просив стягнути на його користь суму боргу у розмірі 15 000 доларів США, що еквівалентно 387 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2017 року позовні вимоги задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто борг у сумі 387000 грн. та судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що судом не в повному обсязі встановлені обставин по справі, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та судом безпідставно не прийнято до уваги, що грошові кошти вона не отримувала, вони були отримані її колишнім чоловіком та відповідна розписка була написана нею під психологічним тиском з боку позивача. Також вважає, що суд не застосував до спільних правовідносин положення СК України щодо солідарного обовязку подружжя на повернення вищезазначених коштів. Крім того, суд невірно визначив розмір боргу не врахував офіційний курсу НБУ України на день винесення рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Інші особи які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 509 ЦК України це зобов'язання, тобто правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи убачається, відповідно до особистої розписки відповідача ОСОБА_1 (до зміни прізвища Коротич) О.А. від 17.11.2013 року, відповідач отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 15 000 доларів США строком на 1 місяць. Тобто відповідно до договору позики відповідач зобовязався повернути на борг до 17.12.2013 року. Проте на час розгляду справи у суді сума боргу не повернута.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобовязання за договором позики, та цей факт є доведеним і підтверджується оригіналом відповідної розписки, яка виконана особисто відповідачем. Тому задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем зобов'язання по поверненню позики не виконано, тому наявні підстави для стягнення спірної суми боргу на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що розписка не може бути належним доказом укладення договору позики апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24.02.2016 у справі № 6-50цс16 та від 08.06.2016 у справі № 6-1103цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини

Доводи апеляційної скарги про те, що розписка, з якою убачається, що відповідач зобовязується повернути гроші позивачу, була написана ними під тиском, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Обставини на які посилається сторона не найшли підтвердження ні в у судовому засіданні суду першої інстанції, ні в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги, що між сторонами виникли зобовязання повязані з попереднім договором від 22.11.2012 року укладеного між сторонами по справі відповідно до якого останні мали намір укласти договір купівлі-продажу житлового будинку оскільки відповідно до ст.. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на ст.ст. 61, 65 СК України відповідно до яких укладення договору позики в період перебування у шлюбі створює відповідні обовязки по його виконанню для другого з подружжя, оскільки вони не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог заявлених позикодавцем саме до боржника за договором.

Доводи відповідача щодо невірного розрахунку суми боргу є обґрунтованими оскільки сума боргу 15 000 доларів США відповідно до офіційного курсу Національного банку України на час ухвалення рішення суду, а саме 24.07.2017 року складає 388 345 грн. 50 коп (2588,97 грн. за 100 доларів США). Проте відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути суму 387000 грн., а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог саме 387000 грн.

За таких обставин апеляційний суд не погодиться з доводами апеляційної скарги, які не спростовують правильні правові висновки суду. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Решта доводів апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: В.В. Папоян

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_3