Провадження № 2/712/347/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безвідсоткової цільової позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14.11.2016р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безвідсоткової цільової позики.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Черкасигаз», правонаступником якого є ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» та відповідачем 14.04.2010 року було укладено Договір безвідсоткової цільової позики, за яким ОСОБА_1 отримала безвідсоткову грошову позику у сумі 30 000,00 грн., з терміном остаточного погашення позики до 14.04.2014 року, відповідно до п.2.2.2 Договору.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позичальник зобовязалася повертати позику щомісячно, частинами, що становить 25% від розміру заробітної плати, в разі отримання матеріального заохочення та інших грошових виплат 25 % від його розміру, шляхом відрахування цих сум із заробітної плати та матеріального заохочення на підставі заяви Позичальника.

Позивач зазначає, що свої зобовязання щодо повернення позики в строк до 14.04.2014 року відповідачка не виконала, в звязку з чим, її борг перед позивачем згідно з розрахунком становить 19 670,00 грн.

Уточнившись з позовними вимогами та надавши новий розрахунок заборгованості, позивач зазначив, що відповідачка 22.12.2016 року частково погасила заборгованість за Договором безвідсоткової цільової позики від 14.04.2010 року в сумі 19 670,00 грн., тому заборгованість становить 3200,00 грн.

На підставі вище викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 3200,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2В позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні визнала позов частково у сумі сплаченої неї під час розгляду справи заборгованості в розмірі 19 670, 00грн., в частині уточнених розрахунків, з яких вбачається залишок заборгованості в розмірі 3200,00 грн. заперечувала. Вказувала, що вони не доведені позивачем належними доказами. Зазначала, що відрахування на позику робилися адміністрацією підприємства з нарахованої їй до виплати заробітної плати та премій, тому всі розрахункові документі зберігаються у позивача.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, об'єктивного та всебічного їх дослідження, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами відповідачка перебувала у трудових відносинах з позивачем, а саме працювала у Відділі контролю за дотриманням дисципліни газопостачання на посаді Начальника відділу та з її заробітної плати стягувалися суми на погашення заборгованості за Договором позики, що підтверджується розрахунковими листами наданими позивачем.

Згідно з свідоцтвом про одруження від 29.04.2010 року, актовий запис № 63 ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що ВАТ «Черкасигаз», правонаступником якого є ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», відповідно до укладеного Договору від 14.04.2010 року було видано працівнику ВАТ «Черкасигаз» ОСОБА_3 безвідсоткову грошову позику у сумі 30 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 3888 від 22.04.2010 року.

Відповідно до умов договору (п.1.2) на момент підписання договору борг відповідача перед позивачем по відсотковій цільовій позиці становить 9200 грн.

Термін остаточного погашення позики до 14.04.2014 року, відповідно до п.2.2.2 Договору.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позичальник зобовязався повертати позику щомісячно, частинами, що становить 25% від розміру заробітної плати, в разі отримання матеріального заохочення та інших грошових виплат 25 % від його розміру, шляхом відрахування цих сум із заробітної плати та матеріального заохочення на підставі заяви Позичальника.

Відповідно до розрахунків позивача, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідачка сплатила позивачу за договором позики залишок заборгованості в сумі 19 670,00 грн., який відповідав сумі позову. Платіж було проведено 22.12.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 229.

Також відповідно до платіжного доручення № 231 від 26.12.2016 року відповідачкою сплачено позивачу понесені судові витрати по справі у сумі 1378 грн.

Позивачем у судовому засіданні підтверджено отримання вказаних платежів.

Однак позивач уточнивши позов вважає, що заборгованість відповідача по Договору у повному обсязі не погашена в звязку з чим борг позичальника перед позикодавцем відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.12.2016 року становить: 39 200,00 грн.(отримано за договором позики відповідачкою) 36 000,00 грн.( сплачено за договором позики) = 3200,00 грн. (заборгованість за договором).

В обґрунтування залишку заборгованості в розмірі 3200, 00 грн. позивачем надані розрахункові листки за період грудень 2010 - березень 2013 року.

Аналізуючи надані розрахункові листки суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 4 серпня 1983 року „Про порядок видачі та засвідчення підприємствами, установами, організаціями копій документів, що стосуються прав громадян, який діє в Україні відповідно до статті 3 Закону України „Про правонаступництво України як такий, що не суперечить законодавству України, державні та громадські організації, установи, підприємства засвідчують документи, які стосуються прав та законних інтересів громадян. Вірність копії документів, які видаються підприємствами засвідчується підписом керівника чи уповноваженою на те службовою особою та печаткою. На копії зазначається дата її видачі та робиться відмітка, що оригінал знаходиться на цьому підприємстві, в установі, організації.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог розрахункові листки всупереч вказаного порядку в установлений спосіб не засвідчені, а тому суд не приймає їх до уваги в якості належного доказу в справі.

Інших доказів на підтвердження залишку заборгованості в розмірі 3200, 00 гривень позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.526, 599, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст.8,10,11,60,88,212,213,215,223ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безвідсоткової цільової позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян