АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/413/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 31 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути з відповідача 10000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та судові витрати на надання юридичної допомоги за складання позовної заяви у розмірі 500,00 грн., мотивуючи про те, що вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.02.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2016, ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України та встановлено, що 10.08.2014 під час сварки на грунті особистих неприязних відносин ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 позивач отримав тілесні ушкодження, зазнавши душевних страждань від фізичного болю та від приниження. Застосоване до позивача насильство негативно вплинуло на стан його здоровя.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2016 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та судові витрати на надання юридичної допомоги у розмірі 500,00 грн., а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у справі про стягнення з відповідача на користь позивача 500,00 грн. моральної шкоди та стягнути з відповідача 551,20 грн. судового збору, а в задоволенні решти вимог відмовити. В обґрунтування вказує на те, що позивач не зміг пояснити у чому полягають його моральні страждання; суд самостійно вказав у рішенні в чому саме полягають моральні страждання позивача; суд не врахував, що позивач своїми діями спровокував відповідача, що слідує, зокрема, з показань самого позивача про те, що відповідач неодноразово просив не ловити рибу з його ставка; суд не врахував незначний ступінь ушкодження здоровя позивача; визначаючи розмір відшкодування, суд не врахував, що на утриманні у відповідача перебувають дружина-інвалід та малолітня дитина, а також те, що у нього взагалі відсутні доходи, отже зобовязання по сплаті 5000,00 грн. буде таким, що відповідач не зможе виконати; позивачем не надано належних доказів понесення витрат на правовому, адже останню йому надано згідно договору від 26.08.2015, а кошти позивач сплатив за договором від 24.03.2016.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, у відшкодування якої слід стягнути 5000,00 грн. компенсації. Також суд встановив, що позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн., які слід відшкодувати за рахунок відповідача.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що вироком Катеринопільського районного суду від 03.02.2016, який набрав законної сили 29.04.2016 після перегляду в апеляційному порядку, ОСОБА_6 за суджено за ч.2 ст.125 КК України та встановлено, що ОСОБА_6 10.08.2014 близько 06 години 30 хвилин в с. Киселівка Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись біля місцевого водоймища - ставка, який розташований поряд з вулицею Леніна, під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя гр. ОСОБА_7, після чого своєю ногою зробив «підніжку», внаслідок чого останній впав на тверду поверхню землі. Після чого він, сівши на грудну клітку ОСОБА_7, наніс йому ще чотири удари кулаком рук по обличчю та голові.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ч.ч.1-3, 5 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Саме з викладених вище фактичних обставин справи (вчинення відповідачем щодо позивача злочинних дій, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, та визнається відповідачем) та норм законодавства правомірно виходив суд першої інстанції, вказуючи на те, що злочинними діями відповідача позивачу, як потерпілій особі, завдано моральну шкоду.

Колегія суддів враховує, що в даній справі сторони не оспорюють сам факт завдання відповідачем моральної шкоди позивачу, однак апелянт не погоджується із сумою, визначеною судом, у її відшкодування.

Так згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У даному випадку слід врахувати характер скоєного відповідачем кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, ступеня вини відповідача, фізичних та моральних страждань позивача, які поза розумним сумнівом наявні у нього внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій щодо його здоровя шляхом нанесення тілесних ушкоджень, та полягають у перенесеному фізичному болю та моральних приниженнях, які безсумнівно наявні в особи, яку було побиту, отже суд першої інстанції правомірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди саме у сумі 5000,00 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що позивач не зміг пояснити у чому полягають його моральні страждання, оскільки вказані поясненні містяться у його позовній заяві

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що позивач своїми діями спровокував відповідача, так як в даному випадку має першочергове значення факт вчинення відповідачем протиправних діянь, якими завдано моральної шкоди позивачу, та ступінь страждань останнього. Крім того, вказані твердження апелянта всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України не підтверджено доказами, зокрема, у вироку суду, на який посилається апелянт, не йде мова про наявність провокації позивачем його побиття.

На думку колегії суддів відносно незначний ступінь ушкодження здоровя позивача, про що вказує апелянт, було судом належним чином враховано при визначенні розміру компенсації за завдані моральні страждання, а апелянтом протилежного не доведено.

Незадовільний майновий стан відповідача як і наявність в нього утриманців, про що вказує апелянт, не звільняють особу від відповідальності за вчинення ним злочину, яка, зокрема, може полягати у відшкодуванні шкоди, заподіяної таким неправомірним діянням.

Одночасно колегія суддів погоджується з апеляційними доводами про те, що позивачем не надано належних доказів понесення витрат на правовому, адже останню йому надано згідно договору від 26.08.2015 про надання правової допомоги, а кошти на правову допомогу позивач сплатив за договором від 24.03.2016 (за яким позивач правову допомогу у даній справі не отримував), що підтверджується квитанцією на а.с.10.

Згідно п.48 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2016 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення в цій же частині про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

У решті рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :