АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача та представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року за клопотанням ОСОБА_3 про зупинення провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка ОлександраВолодимировича, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним додаткового договору до кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1651 від 10.07.2008 стягнути заборгованість в розмірі 2 080 996,78 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, провести прилюдні торги предмета іпотеки зазначеної квартири, яка належить ОСОБА_2 за оцінкою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а саме 1 690 398 грн., виселити мешканців, які проживають у даній квартирі.

Також у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. про визнання недійсним Додаткового договору №1 від 11.01.2010 до кредитного договору №1651 від 10.07.2008.

Справа № 761/12794/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2412/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

У листопаді 2016 року представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Конституційним судом України у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI зі змінами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2016 клопотання задоволено. Провадження в цивільній справі №761/12794/15-ц за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В., третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним додаткового договору зупинено до розгляду та набрання законної сили рішенням суду у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI зі змінами (ухвала про відкриття провадження від 10.02.2016 №9-у/2016).

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позов подано до початку процедури ліквідації та відкрито провадження у справі. Зазначає, що рішення Конституційного суду України не може вплинути на розгляд справи та не звільнить боржника від виконання його обов'язку за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги зазначені в апеляційній скарги та пояснив, що при винесенні ухвали суд першої інстанції фактично не обґрунтував свої висновки щодо необхідності зупинення провадження по вказаній справі, пославшись лише на сам факт прийняття до провадження конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI зі змінами (ухвала про відкриття провадження від 10.02.2016 №9-у/2016).

Відповідач за первісним позовом заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні. На запитання суду про розмір його заборгованості за вказаним кредитним договором та про необхідність її погашення нічого пояснити не зміг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що первісний позивач - ПАТ «Фідобанк» перебуває у процедурі ліквідації з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, повноваження щодо управління останнім здійснює Уповноважена особа Фонду гарантування та їй делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідність якого Конституції України оскаржена до Конституційного суду України, а тому наявні підстави для задоволення клопотання.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2015 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1651 від 10.07.2008 стягнути заборгованість в розмірі 2 080 996,78 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, провести прилюдні торги предмета іпотеки зазначеної квартири, яка належить ОСОБА_2 за оцінкою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а саме 1 690 398 грн., виселити мешканців, які проживають у даній квартирі (т. 1, а. с. 1-4). Також у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. про визнання недійсним Додаткового договору №1 від 11.01.2010 до кредитного договору №1651 від 10.07.2008 (т. 2, а. с. 19-23). 18.11.2016 представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Конституційним судом України у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI зі змінами (т. 2, а. с. 74-79).

Вказує на те, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 №1265, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк», яка діє виключно на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому наявні підстави для зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається у порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі.

Пунктом 33 Постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, законодавець надав можливість суду зупиняти провадження по справі, зокрема, у разі неможливості розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи і така неможливість розгляду конкретної справи повинна бути досліджена та обґрунтована судом який приймає таке рішення.

Крім того, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі 6-1957цс16 зазначено, що визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суди зобов'язано при вирішенні питання щодо зупинення провадження по справі перевіряти і той факт, що така процесуальна дія не вплине на розумність тривалості судового розгляду конкретної справи.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору в справі про визнання недійсним вищезгаданого кредитного договору виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги в зустрічному позові .

За відсутності зазначених обґрунтувань, колегія суддів фактично позбавлена можливості надати оцінку доводам суду першої інстанції щодо наявності підстав зупинення провадження по даній справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

За викладених обставин, та враховуючи доводи кожної із сторін справи, колегія суддів вважає за можливе скасувати ухвалу суду та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк