Провадження № 2/522/2652/17
Справа № 522/1234/16-ц
01 лютого 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави,-
Позивач звернувся до суду з позовом, який 24.10.2016 року уточнив до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: 620/1000 частини квартири, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1, що складає 80, 78 м.кв., від загальної площі, яка належить на праві сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, шляхом надання АБ «Порто-Франко» права продажу предмета застави будь-якій третій особі покупцеві.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.
В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі, у судове засідання не зявилися, про час і місце були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Проте їх представник ОСОБА_6 надав суду письмові заперечення.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши думку осіб, які беруть участь в справі, оцінивши в сукупності надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.08.2010 року між ПАТ АБ „Порто-Франко та ОСОБА_5. був укладений кредитний договір № 249/8-10, згідно якого банк прийняв на себе зобовязання по видачі короткострокового кредиту під контракт в сумі 67 434 (шістдесят сім тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 84 копійки на строк по 02.02.2011р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 29% річних, а позичальник прийняв на себе зобовязання своєчасного повернення Банку всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строки і на умовах визначених Кредитним договором. (а.с. 11-14).
Відповідно до п.1.2. Кредитного Договору вказана сума кредиту видавалась одночасно з утриманням суми відсотків у розмірі 9 804 (девять тисяч вісімсот чотири) гривні 84 копійки, авансом у день видачі кредиту. Таким чином, Позичальник отримав кредитні кошти за вирахуванням авансово утриманих відсотків, особисто через касу Банку, що склало 57 630 ( пятдесят сім тисяч шістсот тридцять) гривень 00 копійок, що підтверджується заявою про видачу готівки №2575 від 03.08.2010 р.
03.08.2010 між ПАТ АБ „Порто-Франко та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 був укладений Договір застави майнових прав № 1162/1-10-ИП (а.с.16), якій сторони підписали. Також згідно вказаного договору ОСОБА_5 надав свою письмову згоду на передачу майнових прав в заставу.
Згідно даного договору заставодавцями було передано в заставу Банку майнові права на нерухоме майно: 620/1000 частини квартири, що розміщується за адресою: АДРЕСА_2, що складає 80, 78 м.кв., від загальної площі, яка належить Заставодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету ОМР від 19.03.1996 року №8-5974, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 22.01.2010 року №662. (а.с.21).
З свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1996 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства ОМР на 620 частин квартири АДРЕСА_3, що вказана частина квартири належить на праві загальної долевої власності ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних частках.
Відповідно до п. 3.1.3. зазначеного договору у випадку невиконання Заставодавцями обов'язків за даним договором чи за Кредитним договором заставодержатель має право здійснити стягнення на Предмет застави, реалізувати його у відповідності до 5 розділу даного Договору, та за рахунок Предмета застави, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свої вимоги, які визначені до моменту фактичного задоволення, включаючи суми кредиту, сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, спричинених порушенням обовязків.
Підпунктом 5.2. зазначеного договору визначено випадки в яких Заставодержатель отримує право звернення стягнення на Предмет застави та його реалізацію.
Зі змістом, умовами та правовими наслідками договору відповідачі були ознайомлені та згодні, про що свідчать їх підписи на цьому договорі.
28.01.2011р. ОСОБА_5 звернувся до Банку з клопотанням про продовження строку дії кредиту, та збільшення суми кредиту.
02.02.2011 р. між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 була підписана Додаткова угода №1 до Кредитного договору про збільшення суми кредиту, загальна сума якого складає 74 813 (сімдесят чотири тисячі вісімсот тринадцять) гривень 72 копійки на строк по 02.06.2011 року, з оплатою 30% річних.(а.с.15).
Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.11.2015 року солідарно стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ „Порто-Франко заборгованість за кредитним договором від 03.08.2010 р. в розмірі 178195 грн. 08 коп.
Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч.2 ст 190 ЦК України, майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 06.11.2015 року загальна заборгованість Позичальника перед ПАТ АБ „Порто-Франко складає 178 195 грн. 05 коп., з яких:
Штраф за порушення виконання умов договору 1496грн. 27 коп.
Станом на теперішній час ОСОБА_5 не виконує свої зобовязання за Кредитним договором № 249/8-10 від 03.08.2010 ро, в звязку з чим виникла заборгованість по погашенню кредиту у розмірі 178195,08 грн.
На момент розгляду справи доказів погашення відповідачами заборгованості за кредитом суду не надано.
Згідно ч. ст..1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. В разі прострочення повернення чергової частини кредиту банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати відсотків.
Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно ст. 523 ЦК України, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов?язання новим боржником.
Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст.. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст.. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо).
Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором. .
Предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом.
Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону N 2654-XII, яка розкриває порядок здійснення реалізації заставленого майна, зазначений в частині сьомій статті 20 цього Закону, реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).
Буквальне тлумачення положень частини сьомої статті 20та частини першої статті 21 Закону N 2654-XII вказує на те, що реалізація заставленого майна, тобто продаж майна, яке перебуває в заставі, здійснюється на публічних торгах за умови, що іншій порядок реалізації такого майна не визначений в договорі застави. Якщо в договорі встановлений іншій порядок продажу, відмінний від публічних торгів, то в такому разі публічні торги (аукціон) не проводяться.
Отже, договором застави може встановлюватися інший порядок реалізації заставленого майна, відмінний від публічних торгів (аукціону).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку що звернення стягнення на предмет застави шляхом надання позивачу права продажу його будь-якій особі не передбачений ні чинним законодавством , на умовами договору.
?Згідно ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 2 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження», рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки.
Інше передбачено Законом України від 18.11.2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень нерухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Згідно п.3.1.3. договору застави майнових прав №1162/1-10-ИП від 03.08.2010 року у разі невиконання заставодателями своїх зобовязань за договором заставодержатель має право на стягнення на предмет застави .
Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 вищезазначеного Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо Позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з Позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні Іпотекодавцю, який не є Позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК).
Ні договором застави майнових прав №1162/1-10-ИП, ні Законом України «Про заставу» не передбачений такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права продажу предмету застави будь-якій третій особі покупцеві.
Крім того суду не надано початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшій реалізації.
Крім того, виходячи з ст.. 577 ЦК України зазначений договір застави №1162/1-10-ИП від 03.08.2010 року є нікчемний. Оскільки він нотаріально не посвідчений.
Крім того, згідно Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження, передбачено такі обтяження шодо рухомого майна.
Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.
Виходячи з наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу предмета застави Банком від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88 ч.1, 208-209, 213-215, 218, ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 12, 181, 190, 328, 192, 509, 524, 525, 526, 530, 546, 553, 554, 575, ч.4 ст. 577 612, 625, 626, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволені позову Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя Домусчі Л.В.