Справа № 463/2344/13 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/309/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І

за участю: ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Львівська міська рада, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2, про скасування правовстановлюючих документів на квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівська міська рада, ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у зв»язку з встановленням факту фальсифікації заяв власників квартири АДРЕСА_1 рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради № 73 від 28.01.2011 року та № 373 від 01.04.2011 року було задоволено протести прокурора Личаківського району м.Львова та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 261 від 28.04.2007 року «Про надання дозволу на експлуатацію квартири АДРЕСА_1 після самовільно здійсненого перепланування» та № 280 від 07.05.2007 року «Про технічну можливість експлуатації квартири АДРЕСА_1 після самовільно здійсненої реконструкції з добудовою».

19.04.2013 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 223 скасовано накази начальника Управління комунальної власності департаменту економічної політики від 03.07.2007 року № 629-Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 та від 29.08.2007 року № 629-Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_2 від 03.07.2007 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_3; визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_1 від 29.08.2007 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та скасувати державну реєстрацію зазначених свідоцтв.

Районним судом було залучено до розгляду справи третю особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що право власності на реконструйовані квартири виникло внаслідок видання скасованих розпоряджень через недобросовісні дії відповідачів, а саме встановлення факту фальсифікації заяви-згоди власників АДРЕСА_1. Скасування вищевказаних документів, які були підставою для оформлення права власності на АДРЕСА_1 є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право власності на квартири та скасування державної реєстрації свідоцтв про право власності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що правовстановлюючі документи на квартири АДРЕСА_1 видані у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд повинен був відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, однак таке відхилене колегією суддів як безпідставне та необґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з наявності рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ТОР «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 06.09.2007 року: борг по тілу кредиту в розмірі 155 665,94 швейцарських франків, що еквівалентно 1 329 781,12 грн. та пеню в розмірі 1 329 781, 12 грн., а також заборгованість за кредитним договором від 19.10.2007 року: борг по тілу кредиту у розмірі 73 816,65 швейцарських франків, що еквівалентно 630 581,02 грн., та пеню в розмірі 630 581,02 грн., в ході виконання якого державним виконавцем накладено арешт на все майно ОСОБА_3, тому визнання недійсними правовстановлюючих документів на квартири і скасування їх державної реєстрації утруднить виконання рішення суду.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані відсутністю згоди власників квартири АДРЕСА_1 на здійснення відповідачами реконструкції квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з долученням частини приміщень загального користування.

Судом установлено, що розпорядженням Личаківської районної адміністрацї Львівської міської ради № 280 від 07.05.2007 року «Про технічну можливість експлуатації квартири АДРЕСА_1 після самовільно здійсненої реконструкції з добудовою» затверджено висновок міжвідомчої комісії про технічну можливість експлуатації вищезазначеної квартири після самовільно здійсненої реконструкції з добудовою згідно з поданою проектною документацією (т.1 а.с.8).

На підставі вказаного розпорядження, акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом квартири АДРЕСА_1 від 14.08.2007 року, наказу департаменту містобудування Львівської міської ради від 22.08.2007 року № 659 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про готовність до ведення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1» Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики видано наказ № 981-Ж-Л від 29.08.2007 року про оформлення за відповідачами права власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10 т.1).

Розпорядження Личаківської районної адміністрації № 261 від 28.04.2007 року «Про надання дозволу на експлуатацію квартири АДРЕСА_1 після самовільно здійсненого перепланування» затверджено висновок міжвідомчої комісії про технічну можливість експлуатації квартири АДРЕСА_1 після самовільно здійсненого перепланування, згідно з поданими технічними документами (а.с.11 т.1).

Судом також установлено, що на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 03.07.2007 року № 629-Ж-Л ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на квартиру від 03.07.2007 року № ЛЖ2016 (т.1 а.с.6). На підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 29.08.2007 року № 981-Ж-Л ОСОБА_5, ОСОБА_3,ОСОБА_6, ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на квартиру від 29.08.2007 року № ЛЖ2076 (т.1 а.с.9).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 подала заяву про застосування позовної давності (а.с.112 т.1).

Загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред»явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб»єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Як установлено судом ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_1, у 2007 році зверталася до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо порушення її права власності на допоміжні приміщення будинку у зв»язку з виданням головою Личаківської районної адміністрації розпорядження № 280 від 07.05.2007 року та № 261 від 28.04.2007, оскільки згоди на приєднання до квартир відповідачів приміщень загального користування не надавала. Викладені обставини визнала ОСОБА_2 в судовому засіданні. Крім цього, факт такого звернення стверджується і наявним у матеріалах справи листом Личаківської районної адміністрації № 11/П-2554 від 07.12.2007 року (а.с.77 т.2).

Таким чином, перебіг позовної давності почався у 2007 р.

Проте з даним позовом Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду лише 08.05.2013 року, тобто зі спливом 5 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском позовної давності.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального і матеріального права призвело до ухвалення незаконного рішення, воно залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Львівська міська рада, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2, про скасування правовстановлюючих документів на квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: