АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/5367/15-ц Головуючий суддя І інстанції Лігус С. М.
Провадження № 22-ц/790/71/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

22 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселити відповідачів із зазначеної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 26.08.2008 року між ОСОБА_5 і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (АКБ СР) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 839/3/27/38/8-603, за умовами якого ОСОБА_5 надано споживчий кредит в сумі 66 000,00 доларів США строком до 10 серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 14 % річних.

26.08.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним іпотечним договором був укладений договір іпотеки № 839/4/27/38/8-566, за умовами якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2007 року, і які були зареєстровані та проживали в цій квартирі.

У звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 163 149,71 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 3 634 352,23 грн. Позивач просив відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернути стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_2 та виселення відповідачів з зазначеної квартири.

Розгляд справи відбувся за відсутністю сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне зясування судом обставин по справі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ПАТ «Укрсоцбанк» набув права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за договором кредиту, виходячи з умов іпотечного договору та враховуючи невиконання зобовязань ОСОБА_3 за договором кредиту.

Зазначає, що посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», суд першої інстанції не врахував, що, мораторій на примусову реалізацію заставного майна, був введений як тимчасовий захід на період до правового врегулювання порядку реструктуризації валютних кредитів фізичних осіб, наданих на придбання житла. Однак, введений мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово забороняє кредитору захищати свої права у зазначений спосіб, тоді як відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки остаточно позбавляє кредитора такого права.

Перевіривши відповідно до ч.1 т. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» від 06 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчими кредитами, наданих в іноземній валюті. Спірна квартира виступає як забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором споживчого кредиту в розмірі 66 000,00доларів США, є єдиним місцем проживання відповідачів. Вищезазначеним Законом на теперішній час заборонено примусове стягнення належного відповідачам майна.

Крім того, вказана квартира не була придбана за рахунок кредиту, який надано в іноземній валюті, право власності на неї відповідачами було набуто у 2007 році, тому виселення відповідачів з зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони не в повній мірі відповідають вищевказаним вимогам закону та обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що 26.08.2008 року між ОСОБА_5 і АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 839/3/27/38/8-603, за умовами якого ОСОБА_5 наданий споживчий кредит в сумі 66 000,00 доларів США строком до 10 серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 14 % річних.

26.08.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_7 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним іпотечним договором був укладений договір іпотеки № 839/4/27/38/8-566, за умовами якого банку було передано в іпотеку майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2007 року.

На момент укладення іпотечного договору в спірній квартирі, що є предметом іпотеки, проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 Іншого житла відповідачі не мають.

В звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 163 149,71 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року становить 3 634 352,23 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 64 428,00 дол. США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 435 209,66 грн. 66 коп., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3 120,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 69 501,75 грн. 75 коп.; прострочена заборгованість за кредитом - 61 308,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 365 709,27 грн. 27 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 65 071,04 дол. США 04 цента, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 449 534,05 грн. 05 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту -17 476,45 дол. США 45 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. складає 389 308,48 грн. 48 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 16 174,23 дол. США 23 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. складає 360 300,03 грн. 03 коп.

Банком були направлені вимоги про погашення заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вказаних вимог, які залишилися без виконання.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 1 ст.1 Закону України №1304-У11 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст..4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст..5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та зха умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для виконання судами України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не можна визнати правильним.

Судовим розглядом також встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки і була передана в іпотеку відповідачами на забезпечення зобовязань за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 66000 дол. США, кредитні кошти отримані на споживчі цілі. Квартира використовується як місце постійного проживання майнових поручителів, у власності яких іншого житла немає, загальна площа квартири становить 66,0 кв.м. Дані про те, що відповідачі є особами, які є субєктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», відсутні.

У звязку з застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

З огляду на вказане, судова колегія змінює рішення районного суду , скасовує його в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольняє позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в цій частині.

При цьому колегія суддів враховує вимоги ч.1 ст. 39,41 Закону України «Про іпотеку» та правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 6-2839 цс 16, та установлює початкову ціну предмета іпотеки вищезазначеної квартири для її подальшої реалізації, виходячи із вартості предмета іпотеки, визначеної ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в договорі іпотеки № 839/4/27/38/8-566 від 26.08.2008 року за згодою сторін в сумі 426272 гривні заставної вартості предмета іпотеки (п.1.1.2, п.2.4.3, п.2.4.4, п. 2.4.7), оскільки матеріали справи не містять даних про те, що сторонами здійснювалася переоцінка предмета іпотеки відповідно до вимог п. 2.4.5 договору іпотеки.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15 та 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15.

Судом встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3 - не була придбана за рахунок кредиту, який надано в іноземній валюті, право власності на неї відповідачами було набуто у 2007 році, інших житлових приміщень у власності відповідачів не має. Тому вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на спірну квартиру як предмет іпотеки та виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, задоволенню не підлягали. І в цій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на законі, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, тобто із відповідачів в дольовому порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню понесені останнім судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в сумі 3654 грн. (а.с. 4) та апеляційної скарги в сумі 4019,40 (а.с. 165)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316,317, 319,324 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року змінити, скасувавши в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту № 839/3/27/38/8-603 від 26.08.2008 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк», яка станом на 22.04.2015 року складає 163 149,71 (сто шістдесят три тисячі сто сорок девять) доларів США 71 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 3 634 352,23 (три мільйона шістсот тридцять чотири тисячі триста пятдесят дві) гривень 23 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 64 428,00 (шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять вісім) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 435 209,66 (один мільйон чотириста тридцять пять тисяч двісті девять) гривень 66 копійок, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3 120,00 (три тисячі сто двадцять) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 69 501,75 (шістдесят девять тисяч пятсот одна) гривня 75 копійок; прострочена заборгованість за кредитом - 61 308,00 (шістдесят одна тисяча триста вісім) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 365 709,27 (один мільйон триста шістдесят пять тисяч сімсот девять) гривень 27 копійок; заборгованість за простроченими відсотками - 65 071,04 (шістдесят пять тисяч сімдесят один) дол. США 04 цента, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. становить 1 449 534,05 (один мільйон чотириста сорок девять тисяч пятсот тридцять чотири) грн. 05 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту -17 476,45 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят шість) дол. США 45 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. складає 389 308,48 (триста вісімдесят девять тисяч триста вісім) грн. 48 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 16 174,23 (шістнадцять тисяч сто сімдесят чотири) доларів США 23 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. складає 360 300,03 (триста шістдесят тисяч триста) гривень 03 копійки,

звернути стягнення на предмет іпотеки ( на підставі договору іпотеки № 839/4/27/38/8-566 від 26.08.2008 року) квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., що належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду України комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним № 7-07- 286776, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 10.08.2007 року за реєстровим номером № П-7-27900, шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу вказаної квартири на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», будь-якій особі покупцеві за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною в договорі іпотеки за згодою сторін в сумі 426272 гривні заставної вартості предмета іпотеки, на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту № 839/3/27/38/8-603 від 26.08.2008р. в сумі 163 149,71 (сто шістдесят три тисячі сто сорок девять) дол. США 71 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р. складає 3 634 352,23 (три мільйона шістсот тридцять чотири тисячі триста пятдесят дві) грн. 23 коп. та всі витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 06 червня 2014 року рішення суду виконанню не підлягає.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку у вказаній квартирі відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції по 1827 грн. з кожного та при зверненні з апеляційною скаргою до апеляційного суду по 2009,70 гривень з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: