Справа № 344/8416/16-ц
Провадження № 22-ц/779/104/2017
Головуючий у 1 інстанції Попович В. С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та суми індексації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 8 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та суми індексації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 березня 2013 року на її користь стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500,00 грн щомісячно починаючи з 19 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 1 липня 2016 року допустив заборгованість в розмірі 24 708,68 грн. Посилаючись на зазначені обставини просила стягнути з нього за період з 19 травня 2012 року до 30 червня 2016 року пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 7 457,09 грн, а також 352, 50 грн суми індексації аліментів, всього 7 809,59 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 8 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 457,09 грн пені за прострочення сплати аліментів за період з 19 травня 2012 року до 30 червня 2016 року, 352,50 грн суми індексації аліментів, а всього 7 809,59 грн. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що при вирішенні спору не було встановлено фактичної суми заборгованості по аліментах та період її виникнення. При цьому не враховано, що 9 березня 2016 року на погашення заборгованості по аліментах ним сплачено 5 000,00 грн. Йому не було відомо рахунок позивача, на який можливо внести ці кошти, а тому вони сплачені на рахунок ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції. В ході розгляду справи його представник просив надати час для подання доказів сплати цих коштів. Проте, суд прийняв оскаржуване рішення, не надавши йому достатнього часу для надання цих доказів.

Крім того, рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року його звільнено від сплати заборгованості за аліментами (що стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 6 березня 2013 року) за період з 1 червня 2012 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 14 500,00 грн.

Відтак, розмір заборгованості за аліментами є значно меншим. А відповідно судом неправильно визначено суму пені за прострочення сплати аліментів та суму індексації.

Також зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а судом не встановлено, наявність його вини у виникненні заборгованості за аліментами.

На думку апелянта при вирішенні спору судом не взято до уваги і його матеріальне становище. Разом з тим, він тривалий час не працює, будь-яких інших джерел доходу не має, на його утриманні перебувають батьки- пенсіонери.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_5 в судове засідання повторно та ОСОБА_3 в останнє судове засідання не зявилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідач за період з 19 травня 2012 року до 30 червня 2016 року допустив заборгованість по аліментах у розмірі 24 708,68 грн, що є підставою для стягнення з нього неустойки (пені) у розмірі 7 457,09 грн, а також 352,50 грн суми індексації цих платежів.

Проте, повністю погодитися з висновками місцевого суду колегія суддів не може з огляду на таке .

Статтею 180 СК України визначено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 березня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500,00 грн щомісячно починаючи з 19 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 10 квітня 2013 року (а.с.10-11).

За змістом ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, від 3 лютого 2016 року № 6-1477цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

При цьому вказаними постановами Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у його постановах від 11 вересня 2013 року (6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (6-149цс14).

У відповідності до ст.195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом.

Згідно довідки-розрахунку Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 4 липня 2016 року, поданої ОСОБА_2 на обґрунтування позовних вимог, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 1 липня 2016 року складає 24 708,68 грн (а.с.16). Зі змісту цієї довідки вбачається, що розмір заборгованості визначено головним державним виконавцем за період з 19 травня 2012 року (часу стягнення аліментів за рішенням суду ) до 30 червня 2016 року. Саме з врахуванням вказаної суми заборгованості аліментних платежів позивачем обчислено, а місцевим судом відповідно стягнуто, розмір пені. При цьому в довідці відсутня інформація про сплату боржником будь-яких аліментних платежів.

Як розяснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Отже, стягнення неустойки можливе лише у випадку виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, якщо особа ухилялась від сплати аліментів, знаходилась у розшуку та інше.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічно, частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи підтверджується, що у звязку із запереченням розміру заборгованості ОСОБА_3 у вересні 2016 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами (справа №344/12158/16-ц).

Саме до вирішення цієї справи відповідач та його представник в ході розгляду даної справи заявляли клопотання про зупинення провадження, однак ухвалою місцевого суду від 13.10.2016 року в його задоволенні було відмовлено та постановлено рішення за їх відсутності (а.с. 46,47,49,65).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегією суддів зясовано, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Звільнено його від сплати заборгованості за аліментами, стягуваними на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 6 березня 2013 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, за період з 1 червня 2012 року до 31 жовтня 2014 року в сумі 14 500,00 грн ( а.с.82-84, 168-169).

За змістом судових рішень встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів за цей період утворилась не з вини позивача, оскільки він проживаючи разом з відповідачем та сином до кінця жовтня 2014 року добровільно утримував його. А внаслідок непредявлення ОСОБА_2, на користь якої присуджені аліменти, без поважної причини виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, заперечуючи розмір заборгованості за період з листопада 2014 року апелянт посилався на відсутність його вини в цьому зважаючи на звернення позивачем до примусового виконання рішення суду тільки в липні 2015 року, а також на сплату в березні 2016 року 5000,00 грн на погашення заборгованості по аліментах (а.с.79).

З матеріалів справи видно, що згідно заяви позивача від 3 липня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 7 липня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виданого на підставі цього рішення виконавчого листа (а.с.15).

Разом з тим, як вбачається з витребуваних апеляційним судом згідно ухвали від 17 січня 2017 року матеріалів виконавчого провадження №48017560 з виконання виконавчого листа №0907/8308/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментних платежів в них відсутні будь-які дані щодо направлення ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Той факт, що позивач раніше не звертала до примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, оскільки такі сплачувалися відповідачем добровільно, підтверджується і рішенням Івано-Франківського міського суду від 9 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано- Франківської області від 12 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (а.с. 159-162, 163-166). Саме в листопаді 2015 року після відкриття провадження в даній справі (№ 344/15347/15-ц) та призначення її до розгляду, як зясовано апеляційним судом, апелянт і дізнався про примусове стягнення аліментів та наявність заборгованості, оскільки з врахуванням такої позивач просила збільшити її частку при поділі спільного майна подружжя (а.с.167).

Крім того, апеляційним судом зясовано, що 9 березня 2016 року боржником перераховано на рахунок позивача аліменти в розмірі 5000, 00 грн (дата валютування 10 березня 2016 року). Підтвердженням цього є долучені до апеляційної скарги квитанція №0.0.516927014.1 (а.с.17,79), а також довідка-розрахунок Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 21 жовтня 2016 року. Відповідно з врахуванням цих кошів заборгованість за період з травня 2012 року до жовтня 2016 року станом на 1 жовтня 2016 року складає 21 208,68 грн (а.с. 81).

Зі змісту цієї довідки вбачається, що за рахунок внесених у березні 2016 року коштів в розмірі 5000,00 грн державним виконавцем було погашено заборгованість по аліментах за січень-лютий 2016 року. Також на користь стягувача виплачувалися поточні платежі по 500,00 грн щомісячно. Станом на 1 жовтня 2016 року переплата за 2016 рік складає 500,00 грн (а.с.81).

Водночас, для обчислення суми заборгованості по кожному з платежів застосовуються загальні правила щодо обчислення боргу, зокрема у випадку надмірної переплати за щомісячним платежем. Різниця, що склалася, зараховується в погашення боргу за попередніми платежами.

Обставин щодо часткового погашення у березні 2016 року за рахунок сплачених коштів заборгованості по аліментах не заперечував і сам ОСОБА_3 у засіданні апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не представлено, а судом відповідно не встановлено доказів вини відповідача в ухиленні від сплати аліментів до листопада 2015 року.

Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів відсутності його вини при виникненні заборгованості за період з листопада 2015 року до липня 2016 року. А отже, такий повинен нести відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки за вказаний період.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного розрахунку (сума заборгованості*1%*кількість днів місяця/100):

за листопад 2015 року, квітень, червень 2016 року (500*1%*30/100) - по 150 грн ;

за грудень 2015 року, січень, травень 2016 року (500*1%*31/100) - по 155 грн;

за лютий 2016 року (500*1%*29/100) - 145 грн.

Всього за період з листопада 2015 р. до липня 2016 року загальний розмір пені складає 1 060,00 грн (450 грн (150х3 ) +465 грн (155х3) +145 грн) . При цьому колегія суддів враховує сплату аліментів у березні 2016 року, відповідно пеня за цей місяць не нараховується.

Що стосується суми індексації аліментів, то колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Згідно частини другої статті 184 СК України визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі за № 6-113цс13, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Статтею 4 Закону визначено підстави для проведення індексації. Зокрема зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підставою для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 101 відсотка, а не наявність заборгованості по сплаті аліментів.

З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи, що індексація аліментів не проводилась ні судом, ні виконавчою службою (що підтверджується довідками-розрахунками), відповідно індексації підлягають аліменти за період з листопада 2014 року до червня 2016 року.

За даними Державної служби статистики України за цей період величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка у: листопаді, грудні 2014 року; січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, вересні, листопаді, грудні 2015 року; січні, березні, квітні, травні 2016 року та відповідно становила - 101,9%, 103,0%, 103,1%, 105,3%, 110,8 %, 114,0 %, 102,2%, 100,4%, 102,3%, 102,0 %, 100,7%, 100,9 %, 101,0%, 103,5%, 100,1%.

Отже, сума індексації за вказаний період, враховуючи показники індексу інфляції та суму аліментів - 500,00 грн (індекс інфляції х суму аліментів /100) становить відповідно: 9,50 грн, 15,00 грн, 15,50 грн, 26,50 грн, 54,00 грн, 70,00 грн, 11,00 грн, 2,00 грн, 11,50 грн, 10,00 грн, 3,50 грн, 4,50 грн, 5,00 грн, 17,50 грн, 0,50 грн. А всього - 256,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з принципу диспозитивності та змагальності сторін колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1 060,00 грн пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2015 року до липня 2016 року та 256,00 грн суми індексації аліментів за період з листопада 2014 року до червня 2016 року, а всього 1 316,00 грн.

А тому відповідно апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до скасування та постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

З врахуванням ст. 88 ЦПК України слід провести також розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 8 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 060,00 грн пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2015 року до липня 2016 року та 256,00 грн суми індексації аліментів за період з листопада 2014 року до червня 2016 року, а всього 1 316,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 92,88 грн понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 504,16 грн понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_8