АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/8548/16-ц Головуючий 1 інстанції Сорока О.П.
Провадження № 22-ц/790/2824/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання прав забудовника в порядку спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

встановив:

08.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5, у якому просила визнати право забудовника в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що житловий будинок з надвірними будівлями № 38 по вул. Мічуріна в м. Харкові побудував ОСОБА_6, якому на підставі договору про право на забудову будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 11.07.1953 року надано земельну ділянку 1200 кв.м. за вказаною адресою. 13.05.2003р. ОСОБА_6 помер, будинок в експлуатацію не здав. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини ніхто не звернувся. Дружина померлого ОСОБА_7 померла 27.10.2009р., після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулись чоловік відповідачки ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ОСОБА_8 помер 05.04.2012р., після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась до нотаріальної контори відповідачка ОСОБА_8

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки позивачка не надавала допомоги спадкодавцям, які знаходились в безпорадному стані.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3-ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін. Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 був забудовником житлового будинку. Зазначена обставина підтверджується договором про право на забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 11.07.1953 року, матеріалами інвентаризаційної справи №66218 на домоволодіння №38 по вул.. Мічуріна м. Харків та іншими доказами які містяться в матеріалах справи.

Також, зазначає, що будівництво здійснювалось за законом та є незавершеним, однак, за життя ОСОБА_6 житловий будинок введений в експлуатацію не був і останній права власності на вказаний будинок не набув, у звязку з чим, його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Відповідач та її представник заперечували проти апеляційної скарги, просили скаргу відхилити.

Представник третьої особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області у судове засідання не зявився, повідомлявся про дату та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістив.

Колегія суддів, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив із того, що відсутній обєкт спадкування за законом, а саме будинок №38 по вул. Мічуріна с. Жихор загальною площею 18 кв.м. побудований ОСОБА_6 знесений. Позивач не підтвердила належними доказами, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 мали права забудовника на будівництво в 1977 році нового житлового будинку площею 93,1 кв.м. та прибудов.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору про право на забудову будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 11 липня 1953 року надано земельну ділянку площею 1200 кв. м. під індивідуальну забудову одноповерхового житлового будинку в с. Жихор по вул. Мічуріна № 38.

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_6 у 1953 році побудовано житловий будинок загальною площею 18 кв. м., сарай та вбиральня.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.08.2009р. підтверджено факт належності вказаного договору ОСОБА_6

З інвентарної справи № 66218 вбачається, що відповідно до акту поточних змін від 14 червня 1978 року старий житловий будинок (літ.А-1) та сарай (літ.Б) знесені та у 1977 році на зазначеній земельній ділянці побудовано новий житловий будинок загальною площею 93,1 кв.м., сарай та погріб. Про це зазначає і позивач.

Із пояснень сторін встановлено, що спірний житловий будинок 1977 року побудови наразі є добудованим.

Після завершення будівництва забудовником ОСОБА_6 не було вирішено питання про прийняття будинку до експлуатації, та оформлення права власності на це нерухоме майно у відповідності із чинним на той час законодавством, яке передбачало обов'язкову реєстрацію будинків в межах міст і селищ міського типу УРСР.

Разом з тим, за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову та дозволів на забудову, якщо будинок не введено в експлуатацію, будівництво слід вважати таким, що здійснювалось за законом та є незавершеним.

Отже, право власності за ОСОБА_6 на житловий будинок з надвірними будівлями №38 по вул. Мічуріна в м. Харкові не зареєстровано.

Також, судовим розглядом не встановлено, що ОСОБА_6 мав право на введення нового будинку в експлуатацію та на набуття прав власності на нього.

ОСОБА_6 який є дідусем позивача помер 13.05.2003 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Його дружина ОСОБА_7 та старший син ОСОБА_8 які мешкали разом із батьком до смерті, фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6

Після смерті дружини ОСОБА_7 (27.10.2009 року) спадкодавця, із заявами про прийняття спадщини звернулись її син ОСОБА_8 та онука ОСОБА_3

Старший син спадкодавця ОСОБА_8 помер 05.04.2012 року. Після смерті останнього із заявою про прийняття спадщини звернулась його дружина ОСОБА_5

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.07.2016 року нотаріус Першої ХДНК ОСОБА_10 відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за неможливості встановити, яка саме частка у праві спільної власності на житловий будинок і надвірними будівлями належить спадкодавцю та на підставі якого документа, не має можливості, оскільки спадкоємець не надав до нотаріальної контори відповідні відомості та документи. Нотаріусом встановлено, що у ОСОБА_3 правовстановлюючі документи на спадкове майно та документи, що підтверджують місце відкриття спадщини.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналогічна за змістом і ст.1218 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1266 ЦК України, передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_3 мала право на спадкування за правом представлення.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 8 постанови Пленуму №7 Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, якщо спадкодавець за життя законно розпочав будівництво, але не здав в експлуатацію будинку, то оформлюється спадщина на його права й обовязки забудовника, зокрема: право власності на будівельні матеріали та обладнання, використані в будівництві; право завершити будівництво будинку на підставі документів, раніше виданих спадкоємцю; право предявити для прийняття в експлуатацію завершене будівництво будинку від свого імені; право одержати на своє ім'я свідоцтво про власність та зареєструвати право власності на будинок по спадщині.

Підтвердженням спадщини на незавершене будівництво є документи, на підставі яких спадкодавцем в законний спосіб велось будівництво (про право на земельну ділянку; дозвіл або декларація про початок виконання будівельних робіт; будівельний паспорт; затверджена в установленому порядку проектно-кошторисна документація), та технічний паспорт на фактично виконане будівництво, виготовлений бюро технічної інвентаризації на замовлення спадкоємця.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (ч.ч.2,3 ст.331 ЦК).

Судом встановлено, що спірний будинок 1977 року побудови був створений спадкодавцем ОСОБА_6 та введений в експлуатацію за життя за діючим на той час законодавством.

В матеріалах справи відсутні належні докази того, що спадкодавець ОСОБА_6 здійснював будівництво нового житлового будинку за вказаною адресою та мав відповідні дозвільні документи на його будівництво.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що, що спірний житловий будинок 1977 року побудови не є об'єктом спадкування.

Посилання ОСОБА_11 на те, що ОСОБА_6 набув статусу власника житлового будинку відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та Постанови про порядок застосування цього Указу від 26 серпня 1948 року, де зазначено, що підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства, у даному випадку є помилковим, та не має значення для вирішення справи по суті у звязку з тим, що житловий будинок 1953 року побудови був знесений.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, житловий будинок, будівництво якого було завершено забудовником ОСОБА_6 у 1953 році, був знесений та у 1977 році збудований новий будинок, який і є спірним. А отже норми на які посилається позивач, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження участі ОСОБА_6, ОСОБА_7 у будівництві в 1977 році будинку площею 93,1 кв.м. та прибудов, та належність останнім права забудовника саме на цей будинок з прибудовами позивачем не надано і матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія з урахуванням ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2