Справа № 273/196/17
Провадження № 2/273/238/17
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року суддя Баранівського районного суду Житомирської області Новицький Є. А. , вивчивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Баранівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно та його поділ,-

В С Т А Н О В И В :

23.02.2017 року до Баранівського районного суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Баранівського районного суду від 28 лютого 2017 року вказану заяву було залишено без руху, розяснено позивачу ст.121 ЦПК України та надано пятиденний строк, з моменту отримання копії ухали, для усунення недоліків.

02.03.2017 р. від представника позивача-адвоката ОСОБА_8 через канцелярію суду було подано заяву, згідно якої вона вважає ухвалу Баранівського районного суду від 28.02.2017 року по справі №273/196/17 такою, що суперечить вимогам процесуального та матеріального права.

Зокрема вона посилається на те, що вимагати будь-які докази у сторін по справі суд згідно вимог ЦПК України не вправі.

При цьому, нею зовсім не враховано думку Пленум ВС України яка викладена в п. 7 Постанови № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно якої, позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Окрім того, ОСОБА_8 вказує на те, що суд не вправі залишати заяву без руху на підставі того, що у повідомленні відділу Держгеокадастру зазначено, що Витяг з проектно-технічної документації дійсний до 01.01.2017 року, адже сторони вправі узгодити вартість спільного майна між собою, а до розгляду справи по суті це не можливо.

Також, представник позивача вказує на те, що суд не має права вимагати по справі майнового характеру з ціною позову оплати судового збору за кожною вимогою.

Крім того, суд не бере до уваги ту обставину, що в будь-якому випадку позивач вправі отримати лише свою частку майна 1/5.

Проте, суд не може погодитися із такою думкою ОСОБА_8, зважаючи на наступне.

Згідно п. а ст.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт чи акт про оцінку майна.

Отже, позивач визначаючи вартість спірного майна повинен на підтвердження, визначеної ним ціни позову надати звіт чи акт про оцінку майна станом на день звернення до суду.

Таким чином, суд не може брати до уваги Витяг з проектно-технічної документації який дійсний до 01.01.2017 року та який не дає можливості визначити ринкову вартість земельної ділянки.

Свою думку щодо сплати судового збору за кожною вимогою зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України у Постанові від 17.10.2014 р № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», який вказує на те, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

У разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом.

ОСОБА_8 вказує на те, що позивач претендує лиш на 1/5 всього майна, а тому, судовий збір має сплачуватися відповідно до її частки.

Однак, суд не може залишити без уваги те, що позивач окрім вимоги щодо поділу майна з якого частка позивача становить 1/5, просить виділити та визнати за нею право власності на все майно з подальшою компенсацією його вартості іншим співвласникам, що є її самостійними вимогами, а отже, обєктами справляння судового збору.

Таким чином, недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Баранівського районного суду Житомирської області від 28.02.2017 р лишились позивачем невиконані.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 до Баранівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно та його поділ,- вважати неподаною та повернути заявнику.

Розяснити позивачу, що відповідно до п 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в пятиденний строк шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Барановський районний суд Житомирської області.

Суддя: Є.А. Новицький