Справа № 2-2019/10 Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-ц/780/91/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 08.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що 12 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту, за умовами якого їй було надано кредит в розмірі 49800 доларів США, із відсотковою ставкою в розмірі 0,92% в місяць за користування кредитом. Для забезпечення належного виконання зобов»язань 12 грудня 2007 року сторони уклали іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав ПАТ КБ «ПриватБанк» » в іпотеку будинок в с. Витачів Обухівського району по вул. Комсомольська, № 56.

В порушення зобов'язань за договором відповідач ОСОБА_2 допустила заборгованність по сплаті кредиту в розмірі 45414 дол. США 50 центів, що еквівалентно грошовим коштам в розмірі 358774 гривень 55 копійок.

Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором № KIQ0GK00830076 від 12 грудня 2007 року в розмірі 45 414,50 дол.США. В рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу на прилюдних торгах в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2010 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2. було укладно кредитний договір за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 49800 доларів США, із відсотковою ставкою в розмірі 0,92% в місяць за користуваннямкредитом.

Для належного забезпечення виконання зобовязань 12 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, який знаходиться за адресою Обухівський район, с. Витачів, вул. Комсомольська, 56.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору кредит було надано строком до 10 грудня 2027 року.

Кредитним договором передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів ( щомісячний платіж) у сумі 499,00 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди.

Періодом сплати вважається період з 14 по 20 число кожного місяця. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала зобов'язання передбачені вказаним кредитним договором, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом 39423,56 доларів США, заборгованість за відсотками 4375,06 доларів США, пеня за кредитом 8320,33 (вісім тисяч триста двадцять гривень тридцять три копійіки), заборгованість з комісії 4424,00 ( чотири тисячі двадцять чотири гривні).

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач в позовній заяві ставить питання про одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що призведе до подвійного стягнення на користь кредитора заборгованості.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримі-нальних справах в абз.2 п.42 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику засто-сування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних право-відносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідно до рекомендацій, викладених в постанові, резолютивна частина рішення суду, в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Враховуючи наведене колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі заборгованість за кредитом 39423,56 доларів США, заборгованість за відсотками 4375,06 доларів США, пеня за кредитом 8320,33 (вісім тисяч триста двадцять гривень тридцять три копійіки), заборгованість з комісії 4424,00 ( чотири тисячі двадцять чотири гривні).

Вирішуючи питання щодо розміру пені, який підлягає стягненню, оскільки при зверненні із позовом банк просив стягнути пеню, нарахувавши її в розмірі 1055,88 доларів США за прострочення виконання основного зобовязання по поверненню кредиту, колегія суддів приймає до уваги, те що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Позовні вимоги про виселення з будинку, що є предметом іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не вказав в позовній заяві хто саме проживає в спірному будинку , не предявив позов до цих осіб.

Посилання ОСОБА_2 на те, що нею кредитні кошти взагалі не отримувались перевірені в судовому засіданні і свого підтвердження не знайшли.

При апеляційному розгляді було досліджено оригінал кредитної справи, заяву про отримання кредиту та меморіальний ордер про отримання коштів які підтверджують отримання коштів ОСОБА_2 в розмірі 49800,00 дол. США.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь банку підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті банком судового збору у розмірі 1700,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KIQ0GK00830076 від 12 грудня 2007 року у розмірі: заборгованість за кредитом 39423,56 доларів США, заборгованість за відсотками 4375,06 доларів США, пеня за кредитом 8320,33 (вісім тисяч триста двадцять гривень тридцять три копійіки), заборгованість з комісії 4424,00 ( чотири тисячі двадцять чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1700,00 грн. (тисяча сімсот гривень).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: