Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Першотравенський гірничий ліцей», третя особа - Служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації, про зобов'язання проведення перерахунку стипендії та її виплати, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що із вересня 2012 року ОСОБА_3 навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Першотравенський гірничий ліцей» (далі - ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей») за державним замовленням. Його батько - ОСОБА_4, починаючи з 01 листопада 2012 року має стаж роботи під землею більше 15 років, тому відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_3 має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак за весь період навчання ОСОБА_3 і до теперішнього часу стипендія йому нараховувалася на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» на користь ОСОБА_3 заборгованість із виплати стипендії за період із 01 листопада 2012 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 23 898 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи указаний позов прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що останній має право отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту» студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» установлено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно з п. 8 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок), для вирішення питань з призначення та позбавлення академічної або соціальної стипендії, надання матеріальної допомоги учням, студентам, курсантам ВНЗ, заохочення кращих з них за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній та науковій діяльності, навчальні заклади утворюють стипендіальні комісії.

Пунктом 18 цього Порядку встановлено, що особи, які вперше претендують або поновлюють право на призначення соціальної стипендії, подають стипендіальній комісії документи, що підтверджують їх право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення згідно з нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що з 01 вересня 2012 року ОСОБА_3 навчається у ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» за державним замовленням на базі базової загальної середньої освіти з отриманням повної загальної середньої освіти, з терміном навчання 3 роки, термін закінчення навчання - 15 лютого 2016 року та отримує стипендію щомісячно в розмірі 275 грн; за весь час навчання ОСОБА_3 нараховувалася стипендія на загальних підставах, яка була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з відповіддю Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Дніпровське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») від 02 червня 2015 року, довідку згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про престижність шахтарської праці» ОСОБА_4 не видано, оскільки станом на 01 вересня 2012 року підземний стаж роботи ОСОБА_4 складав 12 років 11 місяців 17 днів (а. с. 35).

ОСОБА_4 працює у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» електрослюсарем підземним дільниці з видобутку вугілля № 3 із 14 серпня 1999 року (а. с. 40, 52).

Також установлено, що відповідно до копій документів особової справи ОСОБА_3, вступаючи до ліцею він не надавав будь-яких документів про наявність у його батька стажу підземної роботи не менш ніж 15 років, так само як і протягом всього терміну навчання, ні він, ні його батьки не надали ліцею інформації про стаж підземної роботи батька заявника.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні вказаного позову, оскільки на день вступу - 01 вересня 2012 року - до ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» ОСОБА_3 не мав пільг, передбачених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

На обґрунтування такого висновку апеляційний суд правильно виходив із того, що, не подавши документів на призначення соціальної стипендії, передбаченої ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_3 не реалізував свого суб'єктивного права на призначення йому такої стипендії, і вона йому не призначалася відповідно до зазначеного вище Порядку.

При цьому апеляційний суд правильно вважав, що те, що ці права позивачем не були реалізовані, не може свідчити про звуження чи обмеження його права на отримання соціальної стипендії, а юридична необізнаність ОСОБА_3 не може бути підставою для покладення на відповідача обов'язку щодо проведення перерахунку та виплати соціальної стипендії за період, протягом якого останнім не подавались необхідні документи для нарахування стипендії, оскільки такий у нього в цей період не виник.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_3 при вступі до навчального закладу і під час навчання не надав документів, які б підтверджували наявність у нього пільг, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 перерахованої стипендії, так як будь-яких дій для реалізації свого права на отримання стипендії на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не вчинив.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що відповідач за наявності інформації щодо права ОСОБА_3 на підвищену стипендію повинен був створити умови для реалізації останнім своїх прав на стипендіальне забезпечення відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спростовуються установленими судом обставинами справи, згідно з якими, вступаючи до ліцею, ОСОБА_3 не надавав будь-яких документів про наявність у його батька стажу підземної роботи більш ніж 15 років, так само як і протягом всього терміну навчання, ні він, ні його батьки не надали ліцею інформації про стаж підземної роботи батька заявника, у зв'язку з чим відсутні підстави стверджувати, що у відповідача була наявна така інформація.

Доводи касаційної скарги щодо юридичної необізнаності ОСОБА_3, звуження чи обмеження його права на отримання соціальної стипендії були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Посилання заявника у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом положень ст. ст. 10, 303 ЦПК України, а саме, що апеляційний суд переглянув і скасував рішення суду першої інстанції на підставі цілком інших доводів та мотивів, які не містилися в апеляційній скарзі відповідача, є безпідставним, враховуючи положення ч. 3 ст. 303 ЦПК України, згідно з якою апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. При цьому незазначення апеляційним судом в оскаржуваному рішенні про вихід за межі доводів апеляційної скарги не впливає на правильність висновків суду по суті вирішеного спору, виходячи з ч. 2 ст. 337 ЦПК України, згідно з якою не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак