Справа № 185/9685/14-ц
Провадження № 2/185/450/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря Герасименко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 27760 грн. 34 коп. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 28 жовтня 2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 31 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 27760 грн. 34 коп., з якої 4999 грн. - заборгованість за кредитом, 20963 грн. 23 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1298 грн. 11коп. - штраф (процентна складова).

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, згідно з якою просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі.

Відповідач у судове засідання не зявився, проти позову заперечував, а саме: 28.10.2007 року відповідач підписав «Заяву позичальника», згідно якої банк надає Позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Кредитний ліміт при підписанні вказаної заяви встановлений у розмірі 2928,00 грн. Разом з тим, позивач, в своєму позові зазначає що Банк надав кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Крім того, Позивач надав до суду «Умови та правила надання банківських послуг», які відповідачем не підписані. Так як підписання договору відбулося ще в 2007 році, то відповідач заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції Позивач його ознайомив при виникненні відносин між ними. Адже, на цих «Умовах та правилах надання банківських послуг» що долучені Позивачем до матеріалів справи взагалі відсутні будь-які реквізити, а саме: дата прийняття, інформація щодо затвердження (дати затвердження) цих Правил. Крім того, розміщені на сайті банку «Умови та правила надання банківських послуг» з період з 01 квітня 2012 року по 01 жовтня 2016 рік змінювалися аж 54 рази. За таких обставин, відповідач вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні ст. 57-61 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між відповідачем та позивачем.Відтак, відповідач вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» є нікчемними, отже не можуть братися до уваги, а тому при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та заявку відповідача на одержання кредиту. З огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані вказаною заявкою, відповідач вважаю, що при вирішенні справи по суті слід використовувати загальні положення цивільного законодавства. З розрахунку заборгованості по кредиту видно, що в останнє платіж за кредитом відбувся в 2008 році. Також достовірно відомо, що термін дії картки закінчився у травні 2009 року. Таким чином, з моменту останньої сплати кредиту 2008 року, як і від дати закінчення терміну дії кредитної карти - травень 2009 року до моменту звернення банку з позовом - жовтень 2014 року, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив. Враховуючи те, що Умови є нікчемними, тобто сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, відповідач вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача платіжну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом в розмірі 2928 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік за користування кредитом, в подальшому змінив кредитний ліміт (а.с.9-15).

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомився та погодився при підписанні договору від 28 жовтня 2007 року, відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання та комісію.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення строків платежів більш ніж на 120 днів, відповідач зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Зобовязання передбачені кредитним договором відповідач не виконав. Станом на 31 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 27760 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят) грн. 34 коп., яка складається з 4999 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. - заборгованість за кредитом, 20963 (двадцять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 23 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, 500 (п'ятсот) грн. - штраф (фіксована частина), 1298 (одна тисяча двісті дев'яносто вісім) грн. 11 коп. - штраф (процентна складова). (а.с.6-8).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у звязку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Порядок погашення боргового зобов'язання передбачено п. 5 розділу ІІ Умов та правил користування платіжною карткою, у якому зазначено, що строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Вказано, що платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п.5.3).

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, інформації, наданої позивачем, відповідачу видана платіжна картка №036402, дата відкриття якої 29.10.2007 року, строк до 05.2009 року, тобто строк дії картки сплив. Відповідач не отримував нову платіжну картку.

Представником позивача не надано суду доказів отримання відповідачем нової картки, або продовження строку дії картки, отриманої в 2007 році.

Згідно виписки з особового рахунку за карткою №036402 остання транзакція (отримання готівкових коштів) за цією карткою здійснена 29.02.2008 року, після чого виникла прострочена заборгованість, щомісячний платіж не зарахований, грошові кошти на картковому рахунку відсутні з часу здійснення останньої транзакції 29.02.2008 року.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із даним позовом 07.10.2014 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення позову згідно ст.ст.257,258 ЦК України, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено. В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі.

Суд враховує, що згідно виписки з особового рахунку за карткою №036402, наданим позивачем, погашення заборгованості за даним кредитним договором було здійснено у липні 2016 року 2337.10 грн., серпні 2016 року 2812,95 грн., вересні 2016 року 2344,26 грн.

Згідно постанови державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області у виконавчому провадженні № 49736468, довідки Філії «Павлоградське управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з ОСОБА_1 здійснювались утримання по виконавчим листам у липні 2016 року 2337.10 грн., серпні 2016 року 2812,95 грн., вересні 2016 року 2344,26 грн.

Отже, кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, стягнуті з відповідача у порядку примусового виконання органами виконавчої служби.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в даному випадку переривання перебігу позовної давності не було через примусовий характер стягнення з відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. О. Врона