УХВАЛА

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 750 075 грн 67 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, до реалізації предмета іпотеки, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; до реалізації предмета іпотеки передати його ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання договору поруки від 20 березня 2008 року припиненим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, зустрічні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Припинено поруку ОСОБА_4, ОСОБА_5 за кредитним договором № ML-006/1960/2008 від 20 березня 2008 року, встановлену на підставі договорів поруки від 20 березня 2008 року № SR-006/1960/2008/1 та № SR-006/1960/2008/2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту від 20 березня 2008 року у розмірі 159 020,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме - 4 червня 2014 року, становить 1 881 736 грн 74 коп., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085,34 дол. США, що еквівалентно 1 657 672 грн 83 коп., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23 грудня 2008 року по 1 січня 2010 року - 18 935,02 дол. США, що еквівалентно 224 063 грн 91 коп.

Пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 6 лютого 2013 року по 6 лютого 2014 року у розмірі 6 868 338 грн 93 коп. зменшено і стягнуто у розмірі 1 800 000 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10 грудня 2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальному розмірі 5 681 736 грн 70 коп.

У частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду відстрочено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту від 20 березня 2008 року у розмірі 159 020,36 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 1 881 736 грн 74 коп., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085,34 дол. США, що еквівалентно 1 657 672 грн 83 коп., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23 грудня 2008 року по 1 січня 2010 року у розмірі 18 935,02 дол. США, що еквівалентно 224 063 грн 91 коп., а також пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 881 736 грн 74 коп.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором кредиту від 20 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій.

У частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду відстрочено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав витяги з додатка № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 5 листопада 2010 року, який не може бути покладений судом в основу рішення, так як незавірений належним чином, а тому не є належним доказом у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для стягнення з нього цієї заборгованості та стягнення заборгованості і з іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах.

Також суд дійшов висновку про зменшення розміру пені з 6 868 338 грн 93 коп. до 1 881 736 грн 74 коп.

При цьому суд, посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов висновку про відстрочення виконання рішення суду на строк дії цього Закону.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-006/1960/2008, за умовами якого банк надав відповідачу на споживчі цілі суму у розмірі 142 тис. доларів США терміном до 20 березня 2023 року зі сплатою за користування кредитом процентної ставки, визначеної п. 3 договору.

Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплачувати нараховані проценти щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів, визначених графіком, що є додатком № 1 до кредитного договору та його невід'ємною частиною.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-006/1960/2008/1, між банком та ОСОБА_5 - договір поруки № SR-006/1960/2008/2. За умовами договорів поруки відповідачі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитодавцем за виконання позичальником умов кредитного договору як солідарні боржники.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № PML-006/1960/2008 (майнової поруки), відповідно до якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 4 червня 2014 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед банком у розмірі 8 750 075 грн 67 коп.

5 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого відповідно до вимог ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Факторинг» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема, за кредитними договорами. Предметом даного договору є продаж (переуступка прав) на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1 до договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд ухвалив рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у порушення ст. ст. 212-213, 303, 315 ЦПК України вказаних вимог закону не врахував, не визначив початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик