Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 об»єднаного управління ПФ України Закарпатської області - ОСОБА_3

представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що після досягнення 60 віку він у визначеному законом порядку звернувся із заявою до Управління ПФ України в м. Ужгород та йому була призначена пенсія. Однак, після призначення і нарахування позивачу пенсії за віком з»ясувалося, що відповідачем без наявності будь-яких правових та фактичних підстав при проведенні йому розрахунку розміру пенсії не прийняті в розрахунок тривалості трудового стажу певні періоди трудової діяльності та навчання, з приводу чого, починаючи з 25.03.2015 року позивач неодноразово звертався із заявами до УПФ в м. Ужгороді, однак до згоди сторони не дійшли і позивач змушений був звернутися з позовом до суду щодо оскарження дій пенсійного фонду. Як наслідок він змушений був на платній основі користуватися послугами фахівця в галузі права (адвоката) на протязі періоду з 25.03.2015 року до даного часу та потратити більше року часу як особистого, так і фахівця в галузі права, на підготовку порушення і проведення судових процедур, участь в судових процессах щодо доведення в судовому порядку протиправності дій і рішень УПФ, без будь-якої на на те фактичної потреби. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2015 року у адміністративній справі № 308/7549/15-а, яка залишена без змін згідно ухвали колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород щодо невключення ОСОБА_1 до трудового стажу для нарахування пенсії за віком оспорюваних з сторони пенсійного фонду періодів та зобов»язано Управління ПФ України в м. Ужгороді провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати 27.02.2015 року з врахуванням включення в загальний трудовий стаж вищевказаних періодів. А тому, позивач зазначає, що вищевказаними рішеннями судів двох інстанцій, які вступили в закону силу підтверджена і доведена вина відповідача в протиправних безпідставних і необгрунтованих діях і рішеннях державного органу по відношенню до позивача, що є юридичною підставою відповідальності відповідача за нанесену ОСОБА_1 матеріальну і моральну шкоду. Крім того, відповідач за час від 29.03.2016 року до даного часу не виконав, і, як вбачається з його реальних дій, не збирається і надалі виконувати рішення суду, яке вступило в законну силу, що вбачається з листа № 02Г-26 від 29.04.2016 року. Таким чином, і після дати 20.03.2016 року відповідачем абсолютно протиправно і протизаконно, без будь-яких обгрунтованих і зрозумілих підстав продовжують порушуватися його законні права і охоронювані законом інтереси, тобто відповідач і надалі свідомо і штучно створює умови для продовження його моральних страждань та нанесення йому невиправданих і непотрібних об»єктивно матеріальних збитків і шкоди, які він вимушений нести борючись за свої законні права. А саме вказаними діями органу пенсійного фонду йому було реально завдано матеріальну (майнову) шкоду в розмірі мінімум 7056,77 грн., які він змушений був понести на отримання кваліфікованої фахівця в галузі права, на судові та інші супутні процедури по вирішенню спору, відповідно до укладеного договору від 25.03.2015 року, поніс безпідставно він і інші матеріальні витрати, пов»язані з судовими розглядами спору судовими інстанціями двох рівнів, які були б необов»язковими для нього за відсутності протиправних дій відповідача, а саме - транспортні витрати, витрати на оплату послуг зв»язку (щонайменше 400 грн), інші супутні витрати

В частині стягнення 50000 грн. завданої йому моральної шкоди зазначає, що душевні страждання, яких він зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою і діями щодо нього УПФ України в м. Ужгород на протязі періоду з березня 29015 року по квітень 2016 року, які де-факто продовжуються і надалі, полягають у значному погіршенні у вказаний період стану здоров»я позивача, який і без вказаних дій і подій переніс у 2006 році інфаркт, розлади здоров»я позивача призвели до того, що він систематично почав страждати від високого артеріального тиску, чого не було до березня 2015 року, втратив здоровий спокійний сон, став більш нервово та чутливо реагувати на оточуюче середовище і зміну погодніх умов та відчувати постійні розлади нервової системи, що сукупно і безальтернативно свідчить про те, що за період з березня 2015 року по квітень 2016 року загальний стан здоров»я позивача значно погіршився у зв»язку з переживаннями, пов»язаними з протиправними діями щодо нього відповідача.

Також посилається на те, що незважаючи на стан його здоров»я (як особи хворої серцевим захворюванням) він абсолютно безпідставно та необгрунтовано без законодавчої та фактичної на те потреби, а лише на протизаконні вимоги і дії відповідача змушений був неодноразово і довготривало доводити відповідачу його обов»язок що виконання ним своїх функціональних обов»язків як уповноваженим державним пенсійним органом та представляти на вимогу відповідача різні необов»язкові і не передбачені законодавством підтверджуючі довідки і длкументи. Також був змушений як фактично хвора людина приймати участь в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанції, при цьому певна кількість судових засідань переносилася судами на інший термін у зв»язку з неявкою відповідача. У зв»язку з відмовою відповідача від виконання рішення суду від 23.11.2015 року, яке набрало законної сили його душевні страждання не припинені і до цього часу і очевидно будуть продовжені і надалі завдячуючи УПФ, оскільки вже ясно і зрозуміло з поведінки відповідача після 29.03.2016 року, що йому ще доведеться пройти, пережити і перетерпіти всю процедуру, пов»язану із зверненням до органів державної виконавчої служби про примусове виконання рішення суду та результативним здійсненням вказаного виконавчого провадження. А тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на його користь 7056,77 грн. відшкодування нанесеної матеріальної шкоди та 50000 грн. відшкодування, заподіяної моральної шкоди, пов»язаних з вчиненням відповідачем протиправних та винних дій.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь 7056,77 грн. на відшкодування нанесеної матеріальної шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав, просив суд уточнений позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в судовому засіданні проти позову заперечила з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвержували заподіяння йому моральної шкоди. Позивач посилається на хворобу перенесену ним у 2006 році та погіршення стану здоров»я, що не може бути спричинена судовим процесом. Також зазначила, що пенсійним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за дії та рішення ПФ України, а відповідальність без передбачення в законі не є можливою, на чому наголосив ВАС України у своїх ухвалах. Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7056,77 грн., зокрема, щодо витрат на отримання кваліфікованої допомоги фахівця в галузі права, на судові та інші супутні процедури по вирішенню спору, згідно укладеного договору про надання юридичних послуг та виконання робіт юридичного характеру від 25.03.2015 року в м. Львів, позивач зазначила, що такий договір не може відповідати дійсності, так в суді першої інстанції та до винесення рішення суду представникрм позивача був адвокат ОСОБА_5 Також додала, що постанова суду виконана повністю і позивачу здійснено перерахунок пенсії.

Представник відповідача Державної казначейської служби України проти позову заперечив з причин необгрунтованості позову. Просив у задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в ході розгляду справи, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2015 року уточнений позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді протиправними та зобов»язання вчинити певні дії - задоволено частково, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області щодо невключення ОСОБА_1 в трудовий стаж для нарахування пенсії періоду навчання на денній формі навчання у Львівському політехнічному інституті з 28.06.1977 року по 31.08.1977 року та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 року по 30.09.1977 року, зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з врахуванням включення в загальний трудовий стаж періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 року по 31.08.1977 року та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977року по 31.08.1977 року та нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 27.02.2015 року та виплатити різницю між фактично отриманою з 27.02.2015 року та належною до сплати сумою пенсії з урахуванням періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 року по 31.08.1977 року та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.-9.1977 року по 30.09.1977 року.

Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2015 року у справі № 308/7549/15-а залишена без змін.

10.05.2016 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі № 308/7549/15-а

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ВПВР про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови суду від 23.11.2015 року.

12.05.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18.05.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про виправлення описки в постанові про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 25.05.2016 року.

20.05.2016 року Ужгородське об»єднане управління ПФ України Закарпатської області звернулося до ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 308/7549/15-а у зв»язку з припиненям з 31.03.2016 року діяльності Управління ПФ України у м. Ужгороді, яке зазначено боржником у вказаному виконавчому провадженні.

27.07.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

Також встановлено, що в серпні 2016 року постанова Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2015 року ОСОБА_2 об»єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області виконана повністю.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1177 ЦК України).

У відповідності до роз'яснень даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року за № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відтак, для стягнення моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов, як наявність вини заподіювача шкоди та протиправність його дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою та вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, складовими для відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

При цьому, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, заподіяння матеріальної шкоди.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження завданої йому як моральної, так і матеріальної шкоди, незаконним діями ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Заявлену позивачем матеріальну шкоду в сумі 7056,77 грн., за надання правової допомоги, транспортні витрати, витрати на послуги зв"язку, інші супутні витрати не можливо вважати матеріальною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України.

Обґрунтування позивачем шкоди погіршенням стану здоров'я не перебуває у безпосередньому причинному зв'язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено наявність винної, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями (бездіяльністю) та моральною шкодою, на яку вказує позивач, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Придачук