Справа № 442/7848/15 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1472/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

державного виконавця Дрогобицького міськрайонного ВДВС

ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про виділення 1/2 частки із спільного майна в житловому будинку №43, що по вул. Плебанія в м. Дрогобич, в натурі для звернення стягнення на неї; переведення на ОСОБА_5 (стягувача) прав і обовязків співвласника ОСОБА_3 на його частку майна в житловому будинку №43, що по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області; визнання за ОСОБА_5 стягувачем права власності на належну співвласнику боржнику ОСОБА_3 частку майна в житловому будинку №43, що по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області; зменшення суми боргу ОСОБА_3 до суми, що дорівнює різниці між початковою сумою боргу та вартістю частки; залишення різниці суми на виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, переведено на ОСОБА_5 права і обов'язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на 1/2 частку у спільній сумісній власності на будинок №43 по вул. Плебанія в м.Дрогобич Львівської області.

Перераховано борг ОСОБА_3 по виконавчому провадженню (ЄДРПВ: 46941065), яке знаходиться на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного відділу юстиції у Львівській області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 215632 грн. основного боргу, 6650, грн. 5% від простроченої суми станом на 01.10.2011 року, суми неповернутого боргу в розмірі 133000,00 грн., 120 грн. витрат на інформаційне забезпечення розгляду справи, 2222,82 грн. судового збору.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на будинок №43 по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у спільній сумісній власності на будинок № 43 по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 65945,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 500 грн. понесених судових витрат, а в дохід держави 1678,99 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано можливість звернення стягнення на наявний у власності ОСОБА_3 транспортний засіб марки ВАЗ 21099 кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, на який 22.06.2015 року Дрогобицьким ВДВС накладено арешт і який знаходиться на арештмайданчику Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області. Також зазначає, що судом першої інстанції було запропоновано позивачу внести суму коштів, яка дорівнює вартості частки відповідача у спірному будинку на рахунок Дрогобицького ВДВС з метою її викупу. З даною пропозицією ОСОБА_5 погодилась, проте жодних коштів на рахунок ВДВС з метою викупу частки відповідача у спірному будинку не внесла. Крім того, ОСОБА_5 не внесла на депозитний рахунок суду або рахунок ВДВС різницю між сумою боргу та вартістю 1/2 будинку в розмірі 65945,92 грн. Апелянт вважає, що відповідно до висновку судової інженерно - технічної експертизи від 11 травня 2016 року вартість належної йому 1/2 частки спірного будинку є більшою ніж сума боргу, а тому за позивачем слід визнати право власності на 4/10 від частки відповідача, а за ним залишити у власності 1/10 частки права власності у будинку № 47 по вул. Плебанія у м. Дрогобичі. Різницю між часткою, яка переходить позивачу в рахунок погашення боргу та сумою боргу зобов»язати сплатити позивача на користь відповідача. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду змінити в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частки відповідача у будинку № 47 по вул. Плебанія у м. Дрогобичі та ухвалити нове рішення, яким за позивачем визнати право власності на 4/10 від частки відповідача, а за ним залишити у власності 1/10 частки права власності у будинку № 47 по вул. Плебанія у м. Дрогобичі. Різницю між часткою, яка переходить позивачу в рахунок погашення боргу та сумою боргу, що становить 2451,18 грн. зобовязати позивача сплатити на користь відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач відмовляється від продажу своєї частки житлового будинку та не виконує рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивачки, дійшов до висновку про наявність підстав для переведення на позивачку прав і обов»язків співвласника боржника з проведенням відповідного перерахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Частина 1 ст. 365 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частина 2 ст. 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19.03.2015 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області знаходиться виконавче провадження № 46941065 (РНВП 46941065), відкрите на підставі виконавчого листа за №2-2546/11, виданого 16.03.2015 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 215 632 грн., основного боргу, 6650 грн.; 5 відсотків від простроченої суми станом на 01.10.2011 року; суми неповернутого боргу в сумі 133 000 грн., 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, 2222,82 грн. судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду із зазначеного боргу відповідач сплатив лише 6725.764 грн., що ним не заперечувалось в суді апеляційної інстанції, а відтак залишок боргу ОСОБА_3 становить 217899.08 грн.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2011 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради серії САС №256438, вбачається, що житловий будинок по вул. Плебанія, 43, м. Дрогобич загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що свідчить також витяг про реєстрацію прав власності, частки співвласників житлового будинку є рівними, що сторонами визнавалось та ними не заперечувалось, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Рівність часток ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у житловому будинку №43 по вул. Плебанія у м. Дрогобич Львівської області підтверджується договором дарування житлового будинку, відповідно до якого обдаровувані, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, прийняли у власність в рівних частках житловий будинок №43 по вул. Плебанія у м.Дрогобич, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.10.2004 року, з якого вбачається реєстрація за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок в розмірі по ? частці за кожним.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1/2, складеного 11.05.2016 року судовим експертом ОСОБА_8, дійсна вартість житлового будинку, що по вул. Плебанія, 43, в м.Дрогобичі Львівської області на час проведення дослідження становить 567690 грн. Надати варіанти виділу часток співвласників такого житлового будинку не надається можливим, так як висота житловим приміщень мансардного поверху житлового будинку по вул. Плебанія №43 в м. Дрогобичі не відповідає вимогам ДБН.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував те, що відповідач відмовляється від продажу свої частки у житловому будинку, протягом тривалого часу не виконує рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивачки, на час розгляду справи судом першої інстанції ним було сплачено лише 6725.74 грн., розмір заборгованості становив 217899.08 грн., який сторонами не заперечувався.

Наявність у ОСОБА_3 217899.08 грн. заборгованості перед ОСОБА_5 підтверджується довідкою Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області, з якої вбачається, що з боржника стягнуто 6725,74 грн. ( платіжне доручення №2635 від 04.08.2015 року), залишок суми боргу становить 217 899,08 грн.

За встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, визначених законом, для переведення на позивачку прав та обов»язків співвласника боржника ОСОБА_3, припинення його права власності на належну йому на праві власності ? частину житлового будинку вул. Плебанія №43 в м. Дрогобичі, та визнання за позивачкою права власності на належну ОСОБА_3 ? частину цього житлового будинку.

Доводи апелянта про те,що він не відмовляється від продажу своєї частки у житловому будинку є голослівними, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються тим, що ним не вживалися заходи для продажу належної йому ? частини житлового будинку.

В суді апеляційної інстанції державний виконавець Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області, ствердив, що державним виконавцем вживалися заходи з примусового виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості, на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_3 було сплачено лише 6725.74 грн. На момент перегляду рішення суду в апеляційному порядку ОСОБА_3 29.06.2017 року перерахував на користь ОСОБА_5 36773.08 грн., 05.08.2017 року перераховано 512.66 грн., 11.08.2017 року перераховано 20500.00 грн., а відтак заборгованість ОСОБА_3 зменшилася до 160113.34 грн.

Враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, беручи до уваги те, що оскаржуване рішення суду ухвалювалось за наявності у ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 217899.08 грн., надані відповідачем докази на підтвердження сплати ним частини заборгованості в період розгляду справи апеляційним судом, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, зважаючи на те, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу не погашав заборгованість (рішення Апеляційного суду Львівської області було ухвалене 24.12.2014 року), до 29.06.2017 року сплатив лише 6725.74 грн., 36773.08 грн., 512.66 грн. та 20500.00 грн. перерахував вже під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, сума боргу залишилась у розмірі 160113.34 грн.

За частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку,є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв»язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку,є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов»язань перед відповідачем.

У справі, рішення у якій переглядається, дійсна вартість житлового будинку, що по вул. Плебанія, 43, в м. Дрогобичі Львівської області на час проведення дослідження становила 567690 грн., вартість 1/ 2 частини житлового будинку становить 283845.00 грн., заборгованість ОСОБА_3 становила 217899.08 грн., а відтак різниця між вартістю ? частки житлового будинку, належної на праві власності ОСОБА_3, і заборгованістю ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 становить 65945.92 грн.

Провівши відповідний перерахунок слід дійти висновку про те, що ОСОБА_5 повинна сплатити ОСОБА_3 різницю між вартістю належної йому на праві власності ? частки житлового будинку №43 по вул. Плебаній у м. Дрогобич та розміром заборгованості на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, в розмірі 65945.92 грн.

Квитанцією №18863252-1 від 15 червня 2017 року підтверджується перерахування ОСОБА_5 на судовий депозит 65945.92 грн., які Державна казначейська служба України повинна виплатити ОСОБА_3

Перерахування ОСОБА_5 на судовий депозит різниці між вартістю ? частки житлового будинку, належної на праві власності ОСОБА_3, і заборгованістю ОСОБА_3 перед ОСОБА_5, що становить 65945.92 грн., відповідає ч.2 ст. 365 ЦК України, і дає суду підстави визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку №43 по вул. Плебанія у м. Дрогобич Львівської області, припинивши право власності ОСОБА_3 на належну йому на праві власності ? частку житлового будинку.

На думку колегії суддів, задоволення позовної вимоги про визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частку житлового будинку №43 по вул. Плебанія у м. Дрогобич та припинення права власності ОСОБА_3 на ? частку цього житлового будинку, у зв»язку з переведенням на ОСОБА_5 прав та співвласника боржника ОСОБА_3 на ? частку у житловому будинку, не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач в спірному житловому будинку не проживає, як ствердив в суді апеляційної інстанції, разом з дружиною проживає в успадкованому ним житловому будинку, який він відчужив (подарував) синові від першого шлюбу. Крім цього, з договору про поділ майна подружжя від 01.08.2013 року, вбачається, що сторони договору, колишня дружина, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, погодили між собою, що ОСОБА_9 набуває право особистої власності на квартиру №12 у житловому будинку № 69В на проспекті Косіора у м. Харкові.

Слід звернути увагу на те, що вищезазначені житлові приміщення були відчужені ОСОБА_3 вже після пред»явлення ОСОБА_5 позову про стягнення заборгованості.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку суд про підставність позовних вимог ОСОБА_5 про переведення на неї прав та обов»язків співвласника боржника ОСОБА_3 на ? частку житлового будинку №43 по вул. Плебанія у м. Дрогобич, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_3 на ? частку цього житлового будинку та визнання за нею права власності на належну ОСОБА_3 ? частку житлового будинку №43 по вул. Плебанія у м. Дрогобич, оскільки судом встановлено, що припинення права власності на ? частку у цьому житловому будинку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який у цьому житловому будинку не проживає, ним не користується, чого не заперечив в суді апеляційної інстанції.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом вищезазначених обставин справи, а саме, що переведення на ОСОБА_5 прав та обов»язків співвласника боржника ОСОБА_3 на ? частку у житловому будинку№43 по вул. Плебанія у м.Дрогобич з виплатою йому різниці між вартістю ? частки житлового будинку, належної на праві власності ОСОБА_3, і заборгованістю ОСОБА_3 перед ОСОБА_5, що становить 65945.92 грн., яка внесена ОСОБА_5 на депозитний рахунок суду для виплати їх ОСОБА_3, а також припинення права власності ОСОБА_3 на ? частку в будинковолодінні по вул. Плебанія, 43 у м. Дрогобич Львівської області, не завдасть йому істотної шкоди, оскільки ОСОБА_3 в суді ствердив, що в спірному житловому будинку не проживає, а задоволення цих вимог позивачки буде мати своїм наслідком виконання рішення суду про стягнення коштів з відповідача на користь позивачки, яке протягом тривалого часу ОСОБА_3, не виконувалося.

Враховуючи вищенаведене, решта позовних вимог ОСОБА_5 не підлягають до задоволення у зв»язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Перевести на стягувача ОСОБА_5 права і обовязки співвласника боржника, ОСОБА_3 на належну йому ? частку в житловому будинку №43, що по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області.

Визнати за стягувачем, ОСОБА_5, право власності на належну співвласнику- боржнику, ОСОБА_3, ? частину в житловому будинку №43 що по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області.

Припинити право власності ОСОБА_10 на ? частку в житловому будинку №43 що по вул. Плебанія в м. Дрогобич Львівської області.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_5 відмовити.

Державній казначейській службі України виплатити ОСОБА_3 65945.92 грн. внесених ОСОБА_5 на судовий депозит згідно квитанції №18863252-1 від 15 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 500 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1678.99 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2