УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., КоротунаВ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи: Октябрське районне управління Пенсійного фонду України в м. Полтаві, Краснокутське районне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про стягнення невиплаченого середнього заробітку за період невиконання рішення суду, проведення відрахувань до Пенсійного фонду страхових внесків, відшкодування заподіяної моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2009 року його поновлено на роботі посаді начальника служби пожежної безпеки та охорони об'єктів Краснокутського НГП газопромислового управління «Харківгазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Краснокутський НГП ГПУ «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України») з 8 травня 2008 року, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 8 травня 2008 року по 4 червня 2009 року та відшкодовано моральну шкоду.

Зазначаючи, що вказане рішення в частині поновлення його на роботі було виконано відповідачем лише 16 червня 2014 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 4 червня 2009 року по 16 червня 2014 року, з урахуванням підвищення заробітної плати у виробничих структурах ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» серед інженерно-технічних працівників з 1 квітня 2009 року по 1 червня 2014 року в сумі 338 835 грн 77 коп.; зобов'язати відповідача перерахувати до Управління Пенсійного фонду України в Краснокутському районі Харківської області страхові внески з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 8 травня 2008 року і за час невиконання рішення суду з 4 червня 2009 року до 31 грудня 2010 року з відображенням цього в щомісячній звітності; зобов'язати відповідача перерахувати до Пенсійного фонду України страхові внески з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 8 травня 2008 року і за час невиконання рішення суду з 1 січня 2011 року по 16 червня 2014 року з відображенням цього в щомісячній звітності до Октябрського районного Управління Пенсійного фонду України в м. Полтава в порядку ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, розмір якої визначив у 80 тис. грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 червня 2009 року по 16 червня 2014 року в розмірі 338 835 грн 77 коп. Зобов'язано ПАТ «Укргазвидобування» перерахувати до Пенсійного Фонду України страхові внески з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 8 травня 2008 року та за час невиконання рішення суду з 1 січня 2011 року по 16 червня 2014 року з відображенням цього в щомісячній звітності до Октябрського районного Управління Пенсійного фонду України в місті Полтава в порядку ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року. Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 50 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 18 липня 2017 року заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 січня 2016 року змінено, стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 червня 2009 року по 16 червня 2014 року в розмірі 151 130 грн 85 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 338 755 грн 77 коп.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2009 року ОСОБА_4 був поновлений на роботі на посаді начальника служби пожежної безпеки та охорони об'єктів Краснокутського НГП ГПУ «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» з 8 травня 2008 року, стягнуто з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 8 травня 2008 року по 4 червня 2009 року в розмірі 46 381 грн 59 коп. та 1 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з наказом директора ГПУ «Полтавгазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування» № 412-П від 16 червня 2014 року ОСОБА_4 поновлено з 8 травня 2008 року на посаді начальника служби пожежної безпеки та охорони об'єктів Краснокутського НГП ГПУ «Харківгазвидобування».

Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Пред'являючи позов та наводячи розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню, позивач посилався на те, що за час його вимушеного прогулу з вини відповідача на підприємстві мало місце підвищення заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, установивши той факт, що після ухвалення судом 4 червня 2009 року рішення про поновлення позивача на роботі, відповідач видав наказ про його поновлення на роботі лише 16 червня 2014 року, дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка передбачає відповідальність, передбачену цією нормою.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду про поновлення на роботі та зменшуючи його розмір до 151 130 грн 85 коп., апеляційний суд встановивши, що підвищення розміру тарифної ставки для посади начальника служби пожежної безпеки та охорони об'єктів Краснокутського НГП ГПУ «Харківгазвидобування» не встановлювалося, дійшов висновку про відсутність підстав для корегування розміру середньоденної заробітної плати позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо підвищення розміру тарифної ставки для посади начальника служби пожежної безпеки та охорони об'єктів НГП ГПУ «Харківгазвидобування», у зв'язку з чим відсутні підстави для корегування розміру середньоденної заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Наведений апеляційним судом розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 червня 2009 року по 16 червня 2014 року відповідає приписам ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Оскільки рішення апеляційного суду в іншій частині вирішення спору ніким не оскаржується, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду про поновлення на роботі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду про поновлення на роботі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М. Коротун

Л.М.Мазур