Справа № 473/2876/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"23" лютого 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Ротар М.М.., при секретарі - Фінько О.П., Козаченко О.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення господарчих будівель, які знаходяться на земельних ділянках ОСОБА_1 та перенести паркан згідно державних актів на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою Миколаївська область, Вознесенський район АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м. та 1713,35 кв.м.

По сусідству з ним мешкає у житловому будинку за адресою Миколаївська область Вознесенський район АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_4 Весною 2016 року відповідач самовільно збудував сарай, душ та господарські споруди захопивши частину земельної ділянки, що належить позивачу, а також встановив паркан, захопивши частину земельної ділянки.

Тому позивач просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 2500 кв.м. та 1713,35 кв.м., які належать ОСОБА_1 шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_4 знести господарчі будівлі, які знаходяться на земельних ділянках ОСОБА_1 та перенести паркан згідно державних актів на право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, додатково пояснили, що відповідачем ОСОБА_7 самовільно на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 були побудовані сарай, літній душ, вбиральня, а також самовільно був перенесений паркан. Вказаними діями відповідач перешкоджає позивачу нормально використовувати земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Зазначили, що жодних перешкод позивачу не створені. Всі господарські споруди були ним побудовані на підставі дозвільних документів та на земельній ділянці, що належить йому на праві власності відповідно до правовстановлюючих документів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що був виданий 14 травня 2009 року позивачу належить земельна ділянка площею 1713,35 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, призначення якої для ведення особистого селянського господарства. (а.с.4). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, що був виданий 14 травня 2009 року позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 2500 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5).

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.06.2013 року належить право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,4 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, призначення якої для ведення особистого селянського господарства. (а.с.21). На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_4 належить право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.22)

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 роз'яснив, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником земельних ділянок: площею 2500 кв.м. і площею 1713,35 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 і межують із земельною ділянкою, яка знаходиться у власності відповідача ОСОБА_4

Відповідно до висновків комісії, яка була створена Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області за заявою позивача ОСОБА_1, було встановлено невідповідність межі між земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.6)

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Відповідно до ч. 3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3).

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог статті 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

Отже, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду за захистом свого порушеного відповідачем права, повинен був довести наявність фактів порушення права власності на належну йому земельну ділянку відповідачем по справі ОСОБА_4, підтвердивши такі факти відповідними доказами.

За правилами частин 1 і 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно статті 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів і не довів, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власною земельною ділянкою, і що такі перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою чинить саме ОСОБА_4, і що збудувавши господарські споруди та встановивши паркан відповідач здійснив самовільний захват земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності.

Із пояснень сторін вбачається, що позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що спірні споруди та паркан встановлені відповідачем на його земельній ділянці, а відповідач, заперечуючи ці вимоги, стверджує, що всі господарські споруди були побудовані ним на законних підставах та на земельній ділянці, що належить йому на праві власності.

Ці доводи позивача та заперечення відповідача не підтверджені належними й допустимими доказами.

В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України судом неодноразово роз'яснювалося право позивача заявити клопотання про призначення по справі земельно-технічної експертизи. Однак позивач та його представникине скористалися таким правом, вважаючи, що позовні вимоги повністю підстверджуються висовками комісії Бузької сільської ради та показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які в судовому засіданні підтвердили, що господарські споруди ОСОБА_4 дійсно розташовані на земельній ділянці позивача ОСОБА_1

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши на підставі ст.212 ЦПК України всі докази, якими позивач підтверджував свої вимоги про усунення перешкод, які чинить йому відповідач ОСОБА_4, суд не встановив фактів, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, заявлених до ОСОБА_4, та відповідно до статей 10,11,60 ЦПК України не підтвердив цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, за наявності яких можна було б встановити обставини існування перешкод у користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою і які чинить йому відповідач ОСОБА_4

За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_1 не має, а отже, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: М.М. Ротар