ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/424/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Суматра-ЛТД" (мережа крамниць "Космо") про стягнення 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди та визнання дій щодо обслуговування недержавною мовою неправомірними та зобов"язання надавати послуги винятково українською мовою,

Встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Вказану заяву було подано з недоліками, в тому числі, без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: відсутнє зазначення доказів щодо заподіяння позивачу моральної шкоди та обгрунтування щодо її вищевказаного розміру; фактично конкретно не визначено відповідача; зміст позовної вимоги щодо визнання дій щодо обслуговування недержавною мовою неправомірними конкретно не викладені; не вказано номеру засобу зв"язку позивача; відсутнє обгрунтування щодо відсутності посилання на конкретних осіб, які перебувають у офіційних трудових відносинах з відповідачем, та які відмовились розмовляти (обслуговувати) українською мовою, визначення яких вочевидь безпосередньо пов"язано з предметом судового розгляду.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої позивач отримав 11.02.2017 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

Проте, недоліки позову були усунуті не у повному обсязі.

Так, до Дарницького районного суду м.Києва надійшла заява позивача "Про усунення недоліків" від 15.02.2017 року з додатком, зокрема, у виді комп»ютерного диску, призначеного для зберігання цифрової інформації (на якому міститься запис ручкою про на наявність на ньому спірної розмови), проте наданому лише в одному примірнику (що підтверджується відповідним актом), всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, а також додатково надано два примірника копій титульного листа книги відгуків і пропозицій, один з яких не читається.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, щодо не надання для відповідача копій вказаних додатків, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви відповідні додатки відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, позивачем не враховано, що не надання вказаних додатків здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Крім того, зміст вимог позову не викладено конкретно, в тому числі, щодо відсутності визначення у позовних вимогах дати та місця такого обслуговування, а також його змісту, оскільки зміст вимоги щодо такого обслуговування також конкретно не визначений, та вочевидь обмежений напрямом та строком здійснення відповідної господарської діяльності відповідача.

При цьому, заявником не враховано, що відповідно до імперативних вимог статті 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Також, судом враховано, що вочевидь вищевказані вимоги, які не викладені конкретно не можуть бути виконані і у відповідності до імперативних вимог Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі, ст.4, якою серед вимог до виконавчого документу зокрема передбачено необхідність зазначення в ньому відповідної резолютивної частини рішення (яка відповідно до вищевказаних імперативних положень ст.11 ЦПК України вочевидь не має виходити за межі відповідної прохальної (резолютивної) частини самого позову), що передбачає відповідні заходи його примусового виконання із зазначенням найменування стягувача.

Крім того, позивачем так і не було зазначено конкретного обгрунтування та доказів щодо перебування конкретних фізичних осіб ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у трудових відносинах з відповідачем, як не зазначено доказів і щодо відповідного спілкування позивача саме з фізичними особами, які мають вказані прізвища (на що мається лише огульне посилання у позові всупереч положенням п.5) та п.6) ч.2 ст.119 ЦПК України), що також вочевидь має безпосереднє відношення до предмету судового розгляду.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя