АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/9990/15-ц Головуючий суддя І інстанції Салайчук С. М.
Провадження № 22-ц/790/606/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, пов'язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.

суддів - Кругової С.С., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "Банк Форум" із зазначеним позовом, просив визнати порушеними права ОСОБА_2, як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір № 0267/07/12-Z від 15.08.2007 року, укладений між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_2; визнати недійсним договір іпотеки № 0267/07/12-Z (І) від 15.08.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за №1759; зняти заборону на відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2, і яке було передано в іпотеку Акціонерному комерційному банку «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», а саме чотирикімнатну квартиру, загальною площею: 69,2 кв.м., житловою площею: 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровану в реєстрі за № 1759.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Наполягає, що оспорюваний кредитний договір № 0267/07/12-Z укладений ним 15.08.2007 року з Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до позивача умови, оскільки при підписанні даного кредитного договору відповідач не надав ОСОБА_2 інформації, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» для того, щоб вплинути на здійснення позичальником - ОСОБА_2 вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, ОСОБА_2 міг відмовитись від отримання кредиту у відповідача, та звернутися до іншого банку. Вказує, що кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168. Звертає увагу, що його не було ознайомлено перед укладенням договору із усією необхідною інформацією, що стосується умов надання кредиту та його повернення. Зокрема, у зв'язку із ненаданням інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та графіку платежів, його було позбавлено можливості прийняття усвідомленого рішення про укладення цього договору з урахуванням власних фінансових можливостей, тощо. Отже, погоджуючись на умови кредитного договору, позивач не міг у повній мірі усвідомлювати зміст правовідносин, що ним зумовлені, а банк не намагався пояснити позичальнику їх можливі наслідки. Вважає підприємницьку практику відповідача нечесною та такою, що, ввела позивача в оману. Зазначає, що надання кредиту в іноземній валюті також порушило його права як споживача. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що в оскаржуваному договорі містить обсяг щомісячного платежу у розмірі 417 дол. США. Однак кредитним договором встановлено помісячний платіж у розмірі 417 дол. США по основному зобов'язанню (тілу кредиту), а проценти за користування кредитними коштами Позичальник мав сплачувати самостійно, як зазначено в п.п. 2.7. Договору. Також суд помилково дійшов висновку про застосування ануїтентної схеми погашення кредиту в оскаржуваному Кредитному договорі, адже вказане взагалі відсутнє в умовах Кредитного договору.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0267/07/12-Z. Відповідно до п.1 банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 50 000 доларів США строком до 14 серпня 2017 року, за користування коштами встановлена плата в розмірі 13 % річних.

У якості забезпечення виконання зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №0267/07/12 -Z (І) від 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_2. Предметом іпотеки згідно п.п.1.2 є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира, загальною площею: 69,2 кв.м., житловою площею: 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором були укладені: договір поруки №0267/07/12-Z (П-1) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 та договір поруки №0267/07/12-Z (П-2) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_5.

Позивач наполягає, що під час укладення договору відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, позивач не мала спеціальних знань для укладення договору, вона була позбавлена можливості отримати повну інформацію про кредит в іноземній валюті, їй не була повідомлена інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту та супутніх послуг. Наполягає, що умови договору є несправедливими і його умови містять істотний дисбаланс договірних прав та обов*язнів на шкоду споживача. Вважає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. ст. 11, 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

За нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, за положеннями ст. 203 ЦК України, суди при розгляді справ мають перевірити, чи не суперечить зміст правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, чи має особа, яка вчиняє правочин, необхідний обсяг цивільної дієздатності, чи є волевиявлення учасника правочину вільним і відповідає його внутрішній волі, чи вчинений правочин у формі, встановленій законом, чи спрямований правочин на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, чи не суперечить правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підписи позивача на договорах свідчать про те, що позивач ознайомився із їх змістом та погодився із умовами викладеними у договорах.

Таким чином, кредитний та іпотечний договори, укладені сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Судовою колегією не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак.

Доводи позивача про те, що відповідач займається нечесною підприємницькою діяльністю є необґрунтованими, судом не встановлено дій відповідача, які б підпадали під визначеніст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони.

Відповідно до п.3.6 Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою становлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього мін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Матеріали справи містять висновок судової економічної експертизи № 3729/6571 від 16.08.2016 року, за змістом якого в обсязі наданих матеріалів, розраховані відповідно до вимог правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007, згідно з умовами кредитного договору №0267/07/12-2 від 15.08.2007, показники сукупної вартості кредиту становлять: реальна процентна ставка (у процентному значенні) - 15,35%; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) - 36165,43 дол. США. Кредитний договір №0267/07/12-2 від 15.08.2007 не містить інформації щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Розрахований у відповідності до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, згідно з умовами кредитного договору №0267/07/12-2 від 15.08.2007 показник реальної процентної ставки не відповідає зазначеному у кредитному договорі розміру процентної ставки. В обсязі наданих матеріалів, документальне оформлення операції з видачі готівкових коштів ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору №0267/07/12-2 від 15.08.2007 не відповідає вимогам нормативних актів, які регламентують здійснення касових операцій в банках України. Метод обрахування процентних доходів («факт/факт», «факт/360», «30/360») впливає на розрахункову суму нарахованих процентів за користування кредитними коштами, значення показника річної відсоткової ставки в залежності від обраного банком методу обрахування процентних доходів не змінюється. В обсязі наданих матеріалів, загальна сума коштів, сплачених ОСОБА_2 ПАТ «Банк Форум» та іншим особам, з врахуванням платежів в погашення основного боргу за кредитним договором №0267/07/12-2 від 15.08.2007, процентів за користування кредитом, комісій на користь банку, платежів на користь третіх осіб, пов'язаних з отриманням та обслуговуванням кредиту, становить: 53357,56 дол. США, 5936,95 грн.

Разом з тим, висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами для встановлення відповідних фактів.

Так, ч. 6 ст. 147 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не є обов*язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи висновок № 3729/6571 від 16.08.2016 року, колегія суддів не приймає його до уваги, оскільки умови оспорюваного кредитного договору містять інформацію щодо всіх можливих майбутніх платежів з визначенням строку сплати процентів, черговістю погашення грошових зобов*язань, обсяг платежів за кожним платіжним періодом.

Пунктом 2.10. оспорюваного кредитного договору передбачено, що позичальник до отримання кредиту сплачує Банку кошти 1,5 процента від суми кредиту за перевірку документів кредитної справи.

Судова колегія вважає, що умови п. 2.10. не є такими, що суперечать п.3.6 Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, оскільки сплата зазначеної суми за оспорюваним договором передбачена одноразово та не є платежем, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, що їх вчиняє банк або споживач з метою становлення, зміни або припинення правовідносин. Вказаний платіж не є сталим, не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Інформація щодо зазначеного платежу, яка викладена в кредитному договорі є чіткою, зрозумілою та достатньою.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення Кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

З матеріалів справи вбачається, що позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням, у тому числі, процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Позивач з указаними умовами погодилася, про що свідчить підписання нею кредитного договору.

За таких обставин, підстав для визнання договорів недійсними судовою колегією не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і зовнішній вираз волі відповідає внутрішній, питання стабільності курсів валют законодавчо не врегульовано і, укладаючи договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе ризики на випадок зміни валютного курсу, умови кредитного і іпотечного договорів відповідають вимогам закону, а позичальнику було надано повну інформацію про кількість кредитних періодів, дат та сум платежів, залишку заборгованості, вартості послуг, пов'язаних із укладенням кредиту та укладенням кредитного договору. Позивач отримав достатню інформацію про наявні платежі за кредитним договором, в тому числі про платежі на додаткові послуги, що прямо вбачається із умов кредитного договору.

Позивач наполягає, що кредитний договір всупереч вимогам закону укладений в іноземній валюті.

Дійсно, відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Між тим, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Сторони не оспорюють, що АКБ «Форум» на час виникнення кредитних правовідносин мав ліцензію на здійснення валютних операцій, обмежень щодо видачі кредиту в іноземній валюті діюче законодавство не містило, тому відсутні підстави вважати, що кредит в іноземній валюті був виданий всупереч вимогам закону.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про застосування ануїтентної схеми погашення кредиту в оскаржуваному Кредитному договорі, однак зазначене не вплинуло на законність та правильність оскаржуємого рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -