Справа № 285/1308/16-ц
провадження у справі № 2/0285/304/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………Літвин О.О.

секретаря………...........................Павлюк Т.П.

за участю представників сторін:

представників позивачки………..ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів………ОСОБА_4розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_6,

ОСОБА_7

про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, набутого за час проживання однією сім'єю, та зміну черговості спадкування

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_6 та, уточнивши 12.07.2016 року свої позовні вимоги /а.с.54-58,68,72/, до відповідача ОСОБА_7, в якому просила:

встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.01.1996 року по день його смерті;

визнати за нею право власності на половину нажитого за час шлюбу з ОСОБА_8 спільного майна: три земельні ділянки, площами 0,4122 га, 0,5567 га, 2,1043 га в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб»; гараж в кооперативі «Простор» в м. Житомир та грошовий вклад в ПАТ КБ «Приватбанк»;

змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями І черги.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що в період з січня 1996 року вона проживала спільно з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу за місцем його проживання в с. Пищів Новоград-Волинського району. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_8, який був інвалідом з дитинства та хворів на гемофілію, з 1999 року разом переїхали проживати до позивачки у м. Житомир, де ОСОБА_8 з 2011 року був поставлений на облік в Центральну міську лікарню № 2, а з 19.07.2012 року обслуговувався у цій лікарні. Протягом останніх п'яти років до дня своєї смерті ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані, не виходив на вулицю та постійно потребував стороннього догляду. Зазначала, що весь цей час вона опікувалася його здоров'ям, забезпечувала його їжею, ліками, інші спадкоємці, діти ОСОБА_8, його життям не цікавилися.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на майно, яке згідно ст.74 СК України, позивачка вважає спільною сумісною власністю. Через відсутність у неї факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим, позбавлена права на спадкування спадкового майна разом зі спадкоємцями І черги - дітьми ОСОБА_8, відповідачами по справі.

Позивачка та її представники в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених як у первісному позові, так і в уточненому позові.

Позивачка додатково пояснила, що з ОСОБА_8 з 1996 року почали зустрічатись, а з 2010 року він переїхав до неї жити в м. Житомир. Разом вели спільне господарство, приймали гостей, планували своє життя, витрачали кошти на придбання спільного майна. Гараж, який просить визнати спільною власністю подружжя, вона придбала за особисті кошти та подарувала ОСОБА_8, оскільки в нього був у користуванні автомобіль. Вклад в банку разом з померлим чоловіком постійно поповнювали, оскільки вона до 2014 року працювала та отримувала зарплату біля 2000 грн. та пенсію біля 1200 грн., ОСОБА_8 отримував лише пенсію в розмірі 2600 грн. Саме з цих доходів і складається загальна сума депозиту, що на сьогодні знаходиться у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідачі, діти ОСОБА_8, за весь час їх спільного проживання, жодного разу не провідували батька та не цікавились його здоров'ям.

Представники позивачки підтримали позовні вимоги.

Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити за безпідставністю. Пояснили, що в період часу з 2012 року по день своєї смерті ОСОБА_8 постійно проживав разом зі своєю донькою ОСОБА_6, відповідачкою по справі, в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області. Зазначена обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягає доказуванню. Окрім того, ОСОБА_8 17.07.2013 року отримав посвідчення водія в м. Новоград-Волинський. Іноді він винаймав житло в м. Житомирі, на час проходження лікування, однак спільно з позивачкою, як подружжя, він не проживав, спільним побутом вони об'єднані не були. Депозит в банку померлий поповнював сам, так як окрім пенсії, з 1994 року працював і мав ще й заробітну плату, та допомагали діти. Землі та майновий пай є особистою власністю ОСОБА_8.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Житомир помер ОСОБА_8.

Відповідно до ст.1261 ЦК України його спадкоємцями за законом першої черги є: діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Спадкове майно складається з:

земельної ділянки площею 0,4122 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області /а.с.10/;

земельної ділянки площею 0,5567 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пищівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області /а.с.11/;

земельної ділянки площею 2,1043 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пищівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської /а.с.12/;

майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області від 09.02.2004 року /а.с.13/;

гаража АДРЕСА_1 /а.с.61/;

грошових коштів в сумі 152 300,16 грн. (станом на 03.12.2015 року), розміщених на депозитному вкладі в ПАТ КБ «Приватбанк».

Спадкова справа № 131/2015 щодо майна ОСОБА_8 заведена 23.11.2015 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Лавренюк Т.Г. /а.с.47/.

Сімейний кодекс України набирав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Із прийняттям СК України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину.

За правилами ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З вказаного вбачається, встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.

Факт проживання однією сім'єю може бути встановлений з 1 січня 2004 року і відповідно, може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності майно, придбане за час спільного проживання після 1 січня 2004 року. До цієї дати умов набуття права власності за ст. 74 СК України не було.

Факт спільного проживання позивачки разом з ОСОБА_8 однією сім'єю, як подружжя, в м. Житомир у період з 90-х років, 1998 року та 2006 року підтверджено показаннями свідків ОСОБА_10, бувшою громадянською дружиною померлого, ОСОБА_11, подругою позивачки, та ОСОБА_12, сусідкою позивачки. Останні, зокрема, зазначали, що ОСОБА_8 помер в квартирі ОСОБА_5 і між ними у вказані періоди склалися усталені стосунки, що притаманні подружжю.

Рішенням Богунського районного суду від 06.05.2016 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду від 22.06.2016 року, встановлено факт постійного спільного проживання відповідачки ОСОБА_6 та батька ОСОБА_8 однією сім'єю із листопада 2012 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

З урахуванням наведеного, факт спільного проживання позивачки однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 слід встановити з січня 2004 року по листопад 2012 року, відтак вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Вимога позивачки про визнання за нею права власності на половину нажитого за час шлюбу з ОСОБА_8 спільного майна задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим земельних ділянок, придбаних у 2003 році, і правовідносини між позивачкою та померлим ОСОБА_8 із приводу нього, не можуть регулюватися нормами СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на виникнення момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України (спільна сумісна власність подружжя, розмір часток та поділ майна) в цих випадках не застосовуються.

Зокрема, згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Спільною сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (ч.2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року) і не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Таким чином, для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 26.12.2013 року у справі № 6-135цс13.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон України № 2913-VI, яким ст. 61 СК України (об'єкти права спільної сумісної власності) доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є, окрім іншого, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

З копій державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих 25.12.2003 року та 15.10.2009 року, вбачається, що ОСОБА_8 безоплатно отримав три спірні земельні ділянки на підставі розпорядження голови Новоград-Волинської райдержадміністрації № 505 від 20.10.2003 року та рішення Пищівської сільської ради від 01.04.2009 року. Відтак, позивачка не набула права власності на вказані земельні ділянки, оскільки за життя ОСОБА_8 безоплатно отримав їх в приватну власність, використавши своє право громадянина на приватизацію. Правовідносини між позивачкою та померлим щодо спірних земельних ділянок виникли в 2003 та 2009 роках, а тому регулюються як нормами КпШС України, так і нормами СК України, за якими приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Згідно свідоцтва про право власності намайновий пай члена КСП, виданого 09.02.2004 року ОСОБА_8, останній мав право на пайовий фонд майна КСП «Хлібороб» в с. Пищів Новоград-Волинського району відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників 01.01.2002 року, а тому вказаний майновий пай також не є майном, що підлягає поділу.

З договору купівлі від 29.09.1999 року слідує, що гараж був придбаний ОСОБА_8. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка подарувала цей гараж ОСОБА_8 або він був придбаний за спільні кошти, суду надано не було.

Судом встановлений факт спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_8 до листопада 2012 року. Після цієї дати ОСОБА_8 до дня своєї смерті проживав разом з донькою, відповідачкою по справі, а тому грошовий вклад в Приватбанку, відкритий померлим ОСОБА_8 саме в цей період, не може вважатись спільно нажитим майном з позивачкою та відповідно не підлягає поділу.

Суд не бере до уваги надані позивачкою договори строкових банківських вкладів, укладені померлим ОСОБА_8 в період з 14.02.2012 року по 19.05.2014 року, оскільки нею не надано жодного доказу, що суми коштів за даними договорами є їх спільними з померлим.

В судовому засіданні позивачкою не було надано належних та допустимих доказів про власну участь у набутті спірного майна.

Отже, як земельні ділянки, так і майновий пай, гараж та грошовий вклад, належні померлому ОСОБА_8, є його приватною власністю та не можуть бути спільним майном подружжя і відповідно не підлягають поділу.

За ч.2 ст.1259 ЦК України особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Враховуючи те, що рішенням Богунського районного суду від 06.05.2016 року встановлено факт постійного спільного проживання померлого ОСОБА_8 на протязі трьох років до дня своєї смерті з відповідачкою ОСОБА_6, підстав для зміни черговості спадкування та надання позивачці права на спадкування разом зі спадкоємцями І черги, суд не знаходить. А тому в задоволення цієї вимоги також слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 із ОСОБА_8, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, в період часу з січня 2004 року по листопад 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.О. Літвин