АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУД ПАРТНЕРС», поданою через представника Колісніченко Олену Григорівну, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУД ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу,

в с т а н о в и л а :

у травні 2016 року ТОВ «ГУД ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, просило стягнути з останнього на свою користь штраф у розмірі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу розмірі 20 300 грн..

В обґрунтування позову зазначало, що 08.06.2015 року між сторонами було укладено трудовий договір, за умовами якого відповідача було прийнято у компанію на посаду директора з розвитку бізнесу. В день укладання трудового договору, з метою захисту конфіденційної інформації та секрету компанії, між сторонами було укладено договір про захист комерційної інформації (про конфіденційність та не розголошення). Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань незаконно використовує конфіденційну інформацію позивача, яка є секретом компанії, розголошуючи дану інформацію іншим господарюючим суб'єктам. Листами ТОВ «КОМПАНІЯ ІНТЕРКОМ» та ТОВ «ОКЕМА» повідомили про те, що до них звернувся ОСОБА_2 з пропозицією подальшої співпраці та замовлення у нього як постачальника товарів, аналогічних товарам позивача та за меншою ціною аніж ціна позивача. При цьому ОСОБА_2 був наданий для ознайомлення перелік товарів, які пропонувались ним для постачання, а також ціна ( собівартість), встановлена для таких товарів позивачем та ціна, за якою пропонувалось постачання товарів ОСОБА_2

Справа № 760/9029/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/1062/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «ГУД ПАРТНЕРС» через подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме вважає, що рішення суду ґрунтується виключно на усних показах свідків, які не підтверджені жодним належним доказом. Крім того, свідки звільнилися у той же період, що і відповідач, а тому можуть бути упереджені. Суд проігнорував надані ними письмові докази, що підтверджували факт розголошення позивачем конфіденційної інформації, не надав оцінки трудовому договору та договору про захист комерційної інформації, які надавалися в оригіналах. Відповідач заперечував свій підпис на цих документах, проте від проведення почеркознавчої експертизи відмовився. Судом не застосовано ст. 505 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про інформацію», які регулюють спірні правовідносини. Також суду були надані всі докази витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2015 року між ТОВ «ГУД ПАРТНЕРС» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, за умовами якого останній був прийнятий у компанію на посаду директора з розвитку бізнесу.

09.03.2016 року відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В день укладання трудового договору, з метою захисту конфіденційної інформації та секрету Компанії сторони уклали Договір про захист комерційної інформації (про конфіденційність та не розголошення).

Згідно з п. 1.1. договору на підставі Протоколу про передачу інформації (додаток № 1 до договору) позивач передав відповідачу певну інформацію, яку вважає конфіденційною або секретом фірми, зокрема, що стосується: фінансової звітності (банківські виписки, первинна бухгалтерська документація, звіти з бухгалтерського програми 1С, собівартість товару); прибутку та видатків підприємства; умов комерційних договорів з контрагентами; рівня заробітної плати працівників; умов праці, авторських систем мотивації; технології організації робочого часу та процесу; посадових обов'язки особистих та співробітників.

Згідно з п. 2 договору сторони погодили взяти на себе наступні зобов'язання: протягом 5 років з дати укладання даного договору відповідач не буде розголошувати ніякої інформації, отриманої ним від позивача, що є секретом фірми або конфіденційною, будь-якій іншій особі, підприємству, організації, фірмі та не буде використовувати цю інформацію для своєї власної вигоди (п. 2.1 договору); відповідач буде дотримуватись такого самого ступеня секретності з метою уникнення розголошення або використання цієї інформації, котрого відповідач дотримувався б у розумній мірі стосовно своєї власної конфіденційної або такої, яка є секретом фірми, інформації такого самого ступеня важливості (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку встановлення вини сторони яка одержує, у розголошенні конфіденційної інформації або такої, яка є секретом фірми сторона, яка розкриває на власний розсуд має право відшкодування збитків, зазнані у зв'язку з розголошенням або використанням інформації, або отримати від сторони, яка одержує інформацію, штраф у розмірі 50 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту розголошення відповідачем конфіденційної інформації та надання відповідачу такої інформації позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 505 ЦК України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Лист ТОВ «Компанія інтерком» від 22.03.2016 року та лист ТОВ «Окема» від 28.04.2016 року не містять інформації, яку нібито їй повідомив ОСОБА_2 та яка є конфіденційною. У зазначених листах не зазначено про яку собівартість товарів і послуг повідомив відповідач, який розмір цін та який рівень прибутку має позивач. Будь - яких інших доказів про розповсюдження такої інформації позивач не надав. При розгляді справи у апеляційному порядку представник позивача зазначив, що які конкретно відомості розповсюдив він вказати не може, будь яких письмових пропозицій від відповідача ТОВ «Компанія інтерком» та ТОВ «Окема» не мають.

Представник позивача також зазначив, що платіжного доручення про перерахування коштів у розмірі 20 300 грн. за надання правової допомоги позивач не має.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «ГУД ПАРТНЕРС» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді