У х в а л а

іменем україни

20 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про стягнення збитків завданих злочином та моральної шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2014 року відповідач незаконно заволодів належною їй кредитною карткою публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), з якої зняв кошти в сумі 8 000 грн. Винні дії відповідача підтверджені вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 4 липня 2014 року, який набрав законної сили.

З урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на її користь завдані збитки у розмірі 13 901 грн 78 коп. у вигляді відсотків за користування кредитом й моральної шкоди та 7 080 грн на відшкодування збитків, пов'язаних з втратою корови, яка утримувалась у її господарстві й яку вона була змушена здати на забій, оскільки кошти, які могла спрямувати на її годівлю, були використані на погашення банківського кредиту за карткою, якою заволодів відповідач, а всього 20 981 грн 78 коп. майнових збитків, завданих у результаті злочину, та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнові збитки, завдані злочином, у розмірі 8 000 грн, моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 545 грн 53 коп., всього: 10 545 грн 53 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року, рішення суду першої інстанції змінено. Збільшено суму майнових витрат завданих злочином до 13 901,78 грн, моральну шкоду до 5000 грн, витрати на правову допомогу до 1690 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок злочину, пов'язаного з викраденням кредитної картки, позивачу завдано матеріальну шкоду у встановленому вироком суду розмірі - 8000 грн. Зазначав, що посилання ОСОБА_4 на стягнення з відповідача матеріальних збитків у вигляді відсотків за користування кредитом позивачем не доведено.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що згідно вироку Оржицького районного суду Полтавської області від 04 липня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення крадіжки кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1, яка належить позивачу.

Згідно виписки по картці № НОМЕР_2 станом на 02 квітня 2015 року картку поповнено на 10815 грн та 966 грн відповідно, без зазначення характеру платежу; 31 січня 2015 року здійснено грошовий переказ з однієї картки належної позивачеві на іншу в сумі 710,78 грн без зазначення платежу; 08 липня 2014 року на картку зараховано 1410 грн готівкою без зазначення платежу. Квитанціями банківської установи підтверджено, що ОСОБА_4 08 липня 2014 року сплатила штраф за прострочення сплати кредиту на суму 1410 грн; 2 квітня 2015 року зарахувала на картку 966 грн; з 1 січня 2015 року з карткового рахунку були списані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 710,78 грн.

Довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 червня 2015 року підтверджено, що ОСОБА_4 станом на 11 червня 2015 року має карткові рахунки: № НОМЕР_3 (викрадена картка), НОМЕР_4 (картка з якої здійснювались платежі на погашення кредиту) та НОМЕР_2 (картка з якої здійснювались платежі на погашення кредиту).

Згідно довідки Оржицької селищної ради від 04 вересня 2015 року зазначено, що у господарстві позивача станом на 01 січня 2015 року утримувалась корова. За інформацією управління агропромислового розвитку станом на вересень 2015 року закупівельна ціна на ВРХ становить 25,20 грн за 1 кг живої ваги.

Інформація з ЛКК Оржицької ЦРЛ від 15 квітня 2015 року свідчить про наявність у ОСОБА_4 гіпертонічної хвороби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що вина відповідача доведена вироком суду, завдана ОСОБА_4 шкода, яка виражається в сплаті нею 8000 грн кредиту, відсотків, штрафу в загальній сумі 13901 грн 78 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив із принципу розумності та справедливості.

Стягуючи витрати на правову допомогу в сумі 1690 грн, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зазначені витрати підтверджені належними доказами та розрахунком.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у

цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук