Справа № 748/2442/16-ц Провадження № 22-ц/795/146/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Майборода С. М. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, - третя особа: ОСОБА_7, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 08.11.2016 року по 16.02.2018 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити рішення по суті вимог заявленого позову, яким її позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ОСОБА_6 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 08.11.2016 року по 16.02.2018 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення судом першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. ОСОБА_5 вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 182, 198, 200 Сімейного кодексу України. ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті не врахував тієї обставини, що її батько ОСОБА_6 працює, отримує заробітну плату в розмірі 1 600 грн. та пенсію в розмірі 1 600 грн. ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не враховані також ті обставини, що відповідач має кредитні зобов'язання, які виплачує раз на рік у сумі 2 700 грн., не маючи при цьому зобов'язань іншого характеру. Також ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі взято до уваги стан її здоров'я.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення без змін оскаржуваного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.11.2016 року, з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідач ОСОБА_6 є батьком позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим 05.10.1998 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області (а.с.3).

Як вбачається з довідки №1025 від 24.10.2016 року, ОСОБА_5 є ученицею Чернігівського центру професійно-технічної освіти ІІІ атестаційного рівня з 01.09.2016 року по професії "Продавець продовольчих товарів. Продавець непродовольчих товарів'' (наказ про зарахування на навчання № 04 ''3-УДЗ'' від 31.08.2016), форма навчання - денна, група 16-123 ПД. На державному утриманні не перебуває, отримує стипендію згідно чинного законодавства України. Дата закінчення навчального закладу на ІІ ступені навчання - 16.02.2018 року (а.с.7). Згідно довідки від 24.10.2016 року №1026 (а.с.6), за вересень 2016 року ОСОБА_5 було нараховано стипендію у розмірі 311 грн. Згідно довідки ДПТНЗ ''Чернігівський центр професійно-технічної освіти'' від 07.02.2017 року № 142 (а.с.49), за січень 2017 року стипендія ОСОБА_5 не нараховувалась.

Як вбачається з довідки Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 28.10.2016 року №2483 (а.с.9), за адресою: с.Вознесенське, провулок Луговий, 1 проживають: ОСОБА_7, 1958 р.н., її чоловік ОСОБА_6, 1955 р.н., дочка ОСОБА_8, 1997 р.н., дочка ОСОБА_5, 1998 р.н.

Відповідач ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи ( а.с.17).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_6 пояснив, що він працює, його заробітна плата становить близько 2 222 грн. на місяць, а також він отримує пенсію у розмірі 1 700 грн. на місяць. Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала проти вказаних обставин. ОСОБА_6 також пояснив, що він має ще одну дочку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка навчається на денній формі навчання у коледжі економіки та технологій ЧНТУ, при цьому відповідач надає їй матеріальну допомогу.

Як вбачається зі строкового зобов'язання, яке є додатком №1 до кредитного договору № 334 Д від 02.06.2008 року, який є його невід'ємною частиною (а.с.18), ОСОБА_6 має зобов'язання щодо погашення отриманого кредиту до 20.05.2018 року в розмірі 2 630 грн. щорічно. З даного приводу суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що наявність у відповідача кредитних зобов'язань не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Згідно пояснень в судовому засіданні апеляційного суду третьої особи- ОСОБА_7, матері ОСОБА_5,вона отримує пенсію у розмірі 1174 грн.

Частково задовольняючи вимоги заявленого позову та стягуючи з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 08.11.2016 року по 16.02.2018 року, суд першої інстанції виходив з фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Зокрема, судом першої інстанції було взято до уваги приписи статей: 182, 198, 199, 200 Сімейного кодексу України, а також роз'яснення п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів''. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції обгрунтовано, з врахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України, прийняв до уваги обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище ОСОБА_5; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - ОСОБА_6; наявність у платника аліментів ще однієї дочки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом також враховано участь обох батьків в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не прийняв до уваги матеріальне становище ОСОБА_5, не можуть бути підставою для зміни вірного по суті рішення суду першої інстанції. Оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються висновками оскаржуваного рішення суду від 30.11.2016 року, з яких вбачається, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції було враховано матеріальне становище платника аліментів. При цьому необхідно зазначити, що відповідно до приписів ч.1 статті 199 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Виходячи з правового аналізу вказаної норми права, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, суд також досліджує питання щодо наявності можливості надання такої матеріальної допомоги. Необхідно зазначити, що при вирішенні даного спору по суті розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів визначено судом першої інстанції з врахуванням наявності можливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу.

Висновки суду першої інстанції також узгоджуються з положеннями статті 200 Сімейного кодексу України, яка регламентує розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, і відповідно до ч.1 якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частина 2 статті 200 Сімейного кодексу України зазначає, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дослідив стан здоров'я позивача, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються висновками оскаржуваного рішення суду від 30.11.2016 року, з яких вбачається, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції було враховано стан здоров'я позивача. Відповідно до приписів ч.1статті 11 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі.

До апеляційної скарги ОСОБА_5 додана виписка із медичної карти із зазначенням діагнозу ОСОБА_5, видана 05.12.2016 року (а.с.37), тобто, за хронологією після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 30.11.2016 року. Апеляційний суд вважає, що вказана виписка із медичної карти, видана в хронологічному порядку після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не може бути підставою для його зміни, оскільки дана виписка із медичної карти не спростовує висновку суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову.

Необхідність визначення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно ОСОБА_5 в доводах апеляційної скарги пов'язує з тими обставинами, що відповідач зловживає спиртними напоями, при цьому витрачає значні кошти на їх придбання. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, вказані доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні статей: 58,59 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: