Справа № 136/1943/16-ц Провадження № 22-ц/772/249/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника відповідача ОСОБА_2 акціо-нерного товариства «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сільсь-

когосподарське підприємство «Турбівське» про визнання недійсним дого-

вору оренди землі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства ( далі - ПАТ ) «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» про визнання недій-сним договору оренди землі, посилаючись на наступні обставини ( а. с. 2-4 ). На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 782429 від 29 грудня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації дер-жавних актів на право власності на землю за № 60, позивачка є власницею земельної ділянки площею 2,6887 га, кадастровий номер :03:000:1126, розташованої на території Турбівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для веден-ня товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони у справі 24 лютого 2014 року уклали строком на пять років договір оренди землі № 716, зареєс-трований 29 вересня 2015 року у Реєстраційній службі Липовецького районного управління юстиції Вінницької області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинене 29 вересня 2015 року за індексним № 24846904. Не див-лячись на визначення пунктом 8 договору оренди землі строку його дії у пять років, у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєс-трацію прав та обтяжень від 29 вересня 2015 року за № 44708305 строк дії дого-вору оренди зазначений у сім років з правом пролонгації. На звернення орендо-давця відповідач пояснив, що такий термін договору оренди землі як мінімаль-ний встановлений Законом України «Про оренду землі». Однак, відповідні змі-ни внесені до Закону у лютому місяці 2015 року, а набули чинності з 05 квітня 2015 року, тому за вказаних обставин відсутнє вільне волевиявлення обох сто-рін договору в частині визначення терміну дії правочину, а значить оспорюва-ний договір є недійсним. ОСОБА_4, її представник ОСОБА_5 просили суд позов задоволити.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено ( а. с. 27-31 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивачка та її представник оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати дане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в пов-ному обсязі ( а. с. 34-39 ). Апелянти вважають оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясу-вання всіх фактичних обставин справи, не дослідження, ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяння повному, обєктив-ному, неупередженому її розгляду. Апелянти стверджують, що оскаржуване рі-шення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним, необгрунто-ваним.

У судовому засіданні апеляційного суду 20 січня 2017 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 особисто брав участь, давав пояснення у справі. Розгляд справи був оголошений перервою у звязку з витребовуванням від Державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації для огляду в судово-му засіданні оригіналу реєстраційної справи з реєстрації оспорюваного в даний час договору оренди землі від 24 лютого 2014 року № 716 ( а. с. 10-11, 83 ). На запит апеляційного суду отримано відповідь державного реєстратора від 06 лю-того 2017 року про те, що з обєктивних причин через реорганізацію державної реєстраційної служби надати оригінал витребовуваної реєстраційної справи не-можливо.

Ознайомившись з такою відповіддю державного реєстратора в день розгля-ду справи, але до початку судового засідання 09 лютого 2017 року, представник ОСОБА_5 о 10.05 та 10.15 годині, не заходячи в зал судових засідань, через відділ прийому суду подав дві заяви, де просив відкласти розгляд справи у звязку з розглядом іншої справи в іншому суді.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши в судовому засіданні заяв-лене клопотання представника позивачки, враховуючи думку представника від-повідача ОСОБА_6, який вважає заявлене клопотання надуманим і без-підставним, у відповідності з нормами статті 305 ЦПК України ухвалила роз-глянути справу у відсутності представника ОСОБА_5, оскільки належних і достовірних даних щодо поважності причини неявки цього представника в су-дове засідання апеляційного суду не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представ-ника відповідача ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» ОСОБА_3, дослідивши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши за-конність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апе-ляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апе-ляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зя-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Суд повинен кожен доказ проаналізувати, оцінити його достовірність та допу-стимість.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Частиною першою статті 11 цього Кодексу передбачено, що суд розгля-дає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на під-ставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються норма-ми чинного Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», нормами Цивільного кодексу України в частині щодо визнання правочинів не-дійсними, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання ви-користання земель на умовах оренди.

Судом встановлено, що згідно Державного акта на право власності на зе-мельну ділянку серії ЯЖ № 782429 від 29 грудня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, позивачка є власницею земельної ділянки площею 2,6887 га, ка-дастровий номер :03:000:1126, розташованої на території Турбівсь-кої сільської ради Липовецького району Вінницької області, з цільовим призна-ченням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 24 лютого 2014 року сторони у справі уклали строком на пять років договір оренди землі № 716, зареєстрований 29 вересня 2015 року у Реєстраційній службі Липовець-кого районного управління юстиції Вінницької області за № 24846904. Обста-вини стосовно укладення договору строком саме на пять років сторонами у справі визнаються, тому в силу частини першої статті 61 ЦПК України доказу-ванню не підлягають.

Судом також встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 29 вересня 2015 року за № 44708305 Реєстраційною службою Липовецького ра-йонного управління юстиції Вінницької області, право оренди належної на пра-ві власності ОСОБА_4 земельної ділянки визначено у сім років з правом про-лонгації. Позивачка та її представник, посилаючись на відсутність вільного во-левиявлення орендодавця на укладення договору на сім років, вимагали визнан-ня цього договору оренди землі недійсним.

Керуючись нормами статей 3, 10, 11 ЦПК України, суд першої інстанції дій-шов переконання про недоведеність позивачкою, її представником належними і допустимими доказами тих обставин, що договір не містить всіх істотних умов договору, передбачених Законом України «Про оренду землі», у тому числі й стосовно строку дії чинного правочину. Доводи позивачки спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи. Суд не знайшов пору-шення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_4 саме відповідачем у справі, тому у задоволенні позову відмовив як у безпідставному.

Оскаржуючи рішення суду від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_4, її представ-ник ОСОБА_5 посилаються на те, що оспорюваний договір оренди землі на-був чинності лише після його державної реєстрації. Під час здійснення остан-ньої відповідач навмисно збільшив строк дії договору з пяти до семи років, по-рушивши одну з істотних умов договору оренди землі. Державний реєстратор реєструє право оренди на підставі наданих йому документів, без внесення своїх поправок чи виправлень. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, тобто в да-ному випадку ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське», пред-ставник якого ввів в оману ОСОБА_4 стосовно такої істотної умови договору оренди землі як строк його дії.

З доводами апелянта погодитися не можна.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Сільськогоспо-дарське підприємство «Турбівське» ОСОБА_6 наголосив, що дійсно, між сторонами у справі укладений договір оренди землі строком на пять років і за-значення де-інде терміну його дії у сім років не спростовує дії правочину саме строком у пять років.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доведеним у звязку із взаємним визнанням і ствердженням сторонами правочину, є термін дії договору від 24 лютого 2014 року № 716, укладеного між ПАТ «Сільсько-господарське підприємство «Турбівське» і ОСОБА_4, строком у пять років. Саме такий строк визначений у примірниках договору, які знаходяться у його сторін.

Відповіднодо положень статей 627, 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначенні його умов з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для вико-нання його сторонами, він є укладеним, якщо сторони в належній формі досяг-ли згоди з усіх істотних умов договору.

З урахуванням норм статей 3 ЦПК України, 15 ЦК України правом на звер-нення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи бу-ли порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси такої особи, і в залежності від встановленого вирішити питання про задоволення позовних ви-мог або відмову в їх задоволенні.

Слід погодитися з доводами відповідача про недоведеність позивачкою по-рушення її охоронюваних законом прав, інтересів під час укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недій-сності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторона-ми) вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку з приводу того, що сторо-нами оспорюваного зараз договору було досягнуто всіх домовленостей з приво-ду його істотних умов, зокрема, щодо терміну дії договору строком у пять ро-ків. Суд підкреслив, що про обставини укладення договору оренди землі між сторонами у справі свідчать їх примірними, в яких зазначений такий же строк його дії: саме у пять років.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, її представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: