Справа № 236/185/17
21 лютого 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Біланової Н.В.,
за участю секретаря - Снігирьової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області, про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення АТО неповнолітньої дитини без згоди батька, -
30 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області, про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення АТО неповнолітньої дитини без згоди батька.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що з 26.10.2002 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2
Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою.
05 липня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано у встановленому порядку. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем ніяких стосунків не підтримує. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає, аліменти на утримання дитини не виплачує, в зв"язку з чим позивачка отримує тимчасову державну допомогу на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів.
Позивачка та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані у АДРЕСА_2, але у зв»язку з проведенням на території Донецької області АТО на теперішній час фактично проживають у АДРЕСА_1.
Позивач просить надати її неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд в зону проведення АТО без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, для відвідування домівки та близьких родичів.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача та просила справу розглянути без її участі (а.с.26).
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутності суду не надав (а.с.35-36).
Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу у його відсутності (а.с.31).
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі надані позивачем та представником третьої особи, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 26 жовтня 2002 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією паспорта позивачки серія НОМЕР_2, виданого 15 липня 2010 року Петровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.7).
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_3, виданого 28 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька (а.с.12).
05 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданого 05 липня 2016 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 13).
Згідно із Довідкою № НОМЕР_1 від 28 листопада 2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Донецьк, разом із неповнолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані як внутрішньо переміщені особи у АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Позивачка зареєстрована у АДРЕСА_2, (а.с. 7,8).
Позивач просила надати дозвіл її неповнолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд в зону проведення АТО без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в її супроводі для відвідування домівки.
Вирішуючи питання щодо надання дозволу дитині позивача на виїзд у м.Донецьк, Донецької області, де вони зареєстровані, суд враховує те, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, знаходиться житло позивача і вона не може бути позбавлена права на вільний доступ до особистих речей та житла.
Але нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року № 1085 (з наступними змінами, внесеними розпорядженням КМ України від 05 травня 2015 року № 482-р), місто Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї постанови.
Місто Донецьк Донецької області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.
Відповідно до пункту 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Частиною 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
За приписами ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, а ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:
- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 & 142).
«Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, & 142).
Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прихордить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задоволнити та вважає за можливе надати дозвіл на виїзд в зону проведення АТО у м. Донецьк Донецької області її неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу і супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, для відвідування домівки строком до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а не до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, бо відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313, ст. 141, ч.2 ст. 150, ст. 152, ч.1 ст. 155 СК України, ст.ст. 10,11,209, 212-215, 224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області, про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення АТО неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, на в»їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у м. Донецьк у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, без дозволу і супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, для відвідування дому строком до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя -