Справа № 452/3142/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"03" березня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

розглянувши у порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та припинення права спільної сумісної власності ,

встановив:

ОСОБА_1 08.12.2016 року пред'явив позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частини, як його частка у майні колишнього колгоспного двору, 1/4 частини переданої йому сином ОСОБА_2, 1/8 частина у порядку спадкування за законом після смерті його, позивача, батька ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_6, та 3/8 частини у порядку спадкування за законом після смерті його, позивача, матері ОСОБА_4, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_7.

У обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що всі вони проживали в будинку по АДРЕСА_1, який згідно даних у погосподарських книгах станом на 01.07.1990 відносився до майна колгоспного двору, головою якого був його батько ОСОБА_3, та членами цього двору були ще троє осіб, а саме: його мати - ОСОБА_4, він, позивач, та його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і тому кожному із них станом на 01.07.1990 належало по ? частині майна двору.

Після смерті його батька відкрилася спадщина на ? частину вказаного житлового будинку та господарських будівель, однак батько за життя не розпорядився своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування відбувалося за законом і спадкоємцями за законом першої черги були його дружина - ОСОБА_4 і він, позивач.

Проживаючи разом з ОСОБА_3 на день його смерті та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, в якому належала йому частка, він, позивач, та мати ОСОБА_4 відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину.свідчить про те, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3

Після смерті його матері ОСОБА_4 вона мала право на 3/8 частини

вказаного житлового будинку, але за життя мати не розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування її майна повинно відбуватися за законом і першої черги спадкоємцем за законом є він, позивач, інших спадкоємців за законом немає, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що ОСОБА_4 за життя прийняла спадщину чоловіка ОСОБА_3, але не оформила своїх спадкових прав.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_3 збільшив розмір позовних вимог та просив припинити право спільної сумісної власності на майно колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 ОСОБА_2, так як відповідач відмовляється від своєї частки майна у майні колгоспного двору в користь його, позивача.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову.

Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Із довідок, виданих 16.11.2016 виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, виготовленого 5 грудня 2016 року Самбірським МБТІ, довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна відомо, що господарство по АДРЕСА_1, головою якого був ОСОБА_3, відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, побудованого у 1983 року, літньої кухні, сараю, вбиральні, гаража, альтанки, огорожі, вимощення та криниці (а.с. 10, 12, 34-38).

Із будівельного паспорта земельної ділянки відомо, що рішенням виконавчого комітету Самбірської районної Ради народних депутатів Львівської області від 10 травня 1979 року № 121 затверджено рішення виконкому Бабинської сільської Ради народних депутатів від 6 березня 1979 року № 24 та дозволено будівництво індивідуального будинку ОСОБА_3 на існуючій присадибній ділянці у АДРЕСА_1 ( а.с.30-33).

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Із довідки, виданої 16.11.2016 виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району, вбачається, що господарство по АДРЕСА_1, відносилося до суспільної групи колгоспний двір і станом на 01.07.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: голова домогосподарства - ОСОБА_3, дружина - ОСОБА_5, син - ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2, котрий за період навчання з 11.09.2009 по 07.08.2013 вибував із

домогосподарства в АДРЕСА_1 ( а.с. 10).

Із свідоцтва про смерть відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 ( а.с. 7)

Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 14 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/4 частину цього будинку.

Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Із свідоцтв про одруження та народження відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 1953 року і ОСОБА_1 є їх син ( а.с. 8, 9).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що станом на день смерті батька ОСОБА_3 разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та онука - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 11)

Із свідоцтва про смерть та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 ( а.с.6).

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що станом на день смерті його матері ОСОБА_5 разом з нею були зареєстровані та проживали: син - ОСОБА_1, онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та онука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 11).

За наведеного, дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, а ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_4

Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 з посиланням на те, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, але не оформила своїх спадкових прав (а. с. 13).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно та право на частку у майні колгоспного двору підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку, господарських будівель та споруд у порядку спадкування після смерті його батьків та на ? частину цього будинку як частку у майні колишнього колгоспного двору.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 368 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 365 цього Кодексу встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року N 6-81цс11, яка в силу ст. 360- 7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки, частка відповідача є незначною і таке припинення не завдасть шкоди його інтересам, так як із його заяви вбачається, що позов він визнає, тому слід припинити право власності ОСОБА_2 на його частину майна колишнього колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину майна колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в

апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя