Справа № 465/566/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1107/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шумська Н.Л.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, представника позивача ПАТ «Фідобанк» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2016 року Позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2) суму заборгованості за невиконаними зобовязаннями у розмірі 291131 (двісті девяносто одна тисяча сто тридцять одна) грн. 19 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк».Стягнуто з ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1) 2 186,77 грн. судового збору в користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк».Стягнуто з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2) 2186,77 грн. судового збору в користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк». В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Фідобанк» про визнання поруки припиненою та постановити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити та визнати поруку, що встановлювалася для ОСОБА_2 відповідно до Договору поруки №014/24627/5/21662/1 від 18.08.2008 р. припиненою. Вважає рішення необґрунтованим, прийнятим без врахування всіх обставин справи. Зазначає, що жодної згоди на укладення Додаткової угоди №5 у травні 2014 року ОСОБА_2 не давав і наміру давати такої згоди не мав, а заява, яка була підписана у 2010 році не може розцінюватися як належний дозвіл поручителя на укладення додаткової угоди у 2014 році. Вказує на те, що Додаткова угода №5 укладена між ОСОБА_4 та ПАТ «Фідобанк» чітко встановлює збільшений розмір пені, а відтак і збільшує обсяг відповідальності поручителя, однак перед укладенням такої додаткової угоди жодна із сторін не спитала у поручителя його згоди на покладення на нього збільшеної відповідальності.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_4 задоволити та визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір з фізичною особою №014/24627/5/21662 укладений 18.08.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5, а у задоволенні первісного позову ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовити. Вважає рішення необґрунтованим, прийнятим без врахування всіх обставин справи та положень матеріального законодавства. Зазначає, що відповідач до укладення, під час укладення та після укладення кредитного договору не надав позичальнику відповідної письмової інформації про орієнтовну сукупну вартість, загальну вартість кредиту чим допустив грубе порушення прав споживача в частині інформування про вартість кредиту та приховав істину вартість кредиту. Вважає, що банк свідомо замовчав інформацію щодо істинної вартості кредиту в результаті чого позичальник не змогла зробити правильний вибір щодо необхідності та доцільності отримання кредиту саме на умовах, які визначені ОСОБА_6.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Клопотання відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгулу справи у звязку із укладенням 1.03.2017 року договору про надання правової допомоги з адвокатом та його неознайомлення із матеріалами справи, а також участь у розгляді іншої справи колегія суддів вважала необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає з таких підстав. По-перше, зважаючи на повідомлення вказаного відповідача про час та місце судового розгляду справи заздалегідь, а саме 10.02.2017 року (повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду Т2 а.с. 10), відповідачем жодним чином не наведено доводів, що свідчили б про перешкоди щодо укладення договору про надання правової допомоги протягом майже місяця до судового засідання, аж до дня судового засідання. По-друге, жодних доказів на підтвердження неможливості ознайомитись представнику із матеріалами справи 1.03.2017 року до судового засідання, що було призначене на 14 год. 40 хв. ним не наведено та з таким клопотанням представник до суду не звертався. Крім цього, жодних доказів про участь представника у іншому судовому засіданні не представлено та більше того навіть не наведено жодних доводів щодо справи у якій саме бере участь представник. Окрім наведеного відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів неможливості її особистої участі у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання апеляційних скарг, пояснення представника позивача в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід відхилити, апеляційну скаргу ж ОСОБА_2 задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовів, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 6, 16, 627, 628, 638, 215, 203, 1054, 1048, 230, 553, 554, 559, 525, 526 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що 18.08.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/24627/5/21662, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35700,00 доларів США на строк до 17.08.2015 року. За умовами договору кредиту ОСОБА_4 зобовязана забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісій на умовах, передбачених цим договором. Погашення кредиту ОСОБА_4 зобовязана здійснювати щомісячно, до 15 числа кожного місяця, згідно з графіком платежів, наведеними у Додатку №1 та остаточне погашення отриманого кредиту здійснити до 16.08.2015 року. 18.08.2008 року, банк з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, уклали договір поруки № 014/24627/5/21662/1, за яким поручитель зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 зобовязань, що випливають з укладеного договору кредиту та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. Умови надання та забезпечення кредиту встановлені п. 3 Кредитного договору від 18.08.2008 року. Пунктами 5, 9 Кредитного договору передбачені обовязки позичальника; відповідальність сторін. Сторони, підписавши оспорюваний договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов. Наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір, його укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення ОСОБА_4 було вільним і відповідало її внутрішній волі. При укладенні договору відповідачу ОСОБА_4 були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили її прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах. При підписанні кредитного договору ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення кредитного договору були дотримані, договір містить всі, передбачені законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення. З врахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та позичальником ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору пунктом 1.6 якої було встановлено, що за порушення позичальником його грошових зобовязань за кредитним договором, останній сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу. Разом з тим, з заяви ОСОБА_2 від 15.01.2010 року вбачається, що останній ознайомлений з умовами та не заперечує щодо укладення ОСОБА_4 з АТ «Ерсте Банк» кредитного договору, а також додаткової угоди №2 до кредитного договору, а також будь-яких інших додаткових угод (договорів про внесення змін та/або доповнень) до кредитного договору, які можуть укладатися в майбутньому та які, в тому числі, але не виключно, будуть змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір зобовязань ОСОБА_4 перед ПАТ «Ерсте Банк». Відтак відсутні правові підстави для визнання договору поруки припиненим. А тому зустрічний позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» підставний та підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 та частково, в частині вирішення первісного позову, відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону. Однак у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені та вказане частково впливає і на вирішення первісного позову.

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано 18.08.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/24627/5/21662, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти у сумі 35700 доларів США на строк до 17.08.2015 року зі сплатою 13 % річних. В забезпечення виконання умов договору цього ж 18.08.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/24627/5/21662/1, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 зобовязувався відповідати за виконання позичальником за згаданим кредитним договором усіх його зобовязань в повному обсязі.

Аналізуючи доводи первісного та зустрічного позову ОСОБА_4 та висновки суду першої інстанції у цій частині позовних вимог колегія суддів виходить з такого.

Що стосується доводів позивача ОСОБА_4 про ненадання ОСОБА_6 їй належної інформації щодо істинної вартості кредиту, що відповідно вплинуло на її волевиявлення стосовно укладення такого, відповідно відсутність доказів про те, що вона як позичальник була поінформований перед укладенням договору відповідно до вимог закону, зокрема, і ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про умови кредитування, наслідки отримання кредиту для неї, то такі не слід вважати обґрунтованими.

Так, як вбачається із матеріалів справи (кредитний договір, додатки до нього (повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту; метод погашення кредиту простим способом; розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (графік платежів за кредитним договором); протокол зустрічі від 26.03.2015 року та заява про перерахунок коштів, додаткові угоди до кредитного договору Т1 а.с. 6-8, 9, 10, 196-201, 111-117, 119-132), позичальник ОСОБА_4 була детально ознайомлена із умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, можливими наслідками невиконання, чи неналежного виконання його умов, іншою інформацією необхідною для можливості спрогнозувати свої дії при отримані кредиту та необхідності його повернення. Крім цього, про те, що позичальник належним чином усвідомила умови кредитування та необхідність та умови повернення кредиту свідчать і її дії по виконанні його умов протягом стоку його дії (розрахунки заборгованості із зазначенням платежів погашення кредиту Т1 а.с. 15, 71, 77-85), укладення нею додаткових договорів до кредитного договору, визнання кредитної заборгованості; відсутність будь-яких звернень, скарг, претензій до ОСОБА_6 до подання даного позову, після закінчення строку дії договору кредиту та звернення ОСОБА_6 до суду з приводу заборгованості, з приводу незрозумілості умов договору кредиту, необхідності додаткових розяснень, необхідності отримання додаткової інформації, тощо.

Зважаючи на вказане зустрічний позов ОСОБА_4 слід вважати безпідставним, як і її апеляційну скаргу, яка за своїми доводами є практично аналогічною позовній заяві. Тому в частині відмови у задоволенні згаданого зустрічного позову рішення суду слід вважати таким, що відповідає вимогам закону та обставинам, що мають значення для справи.

Враховуючи безпідставність зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та відповідно дійсність кредитного договору колегія суддів перевіряє доводи первісного позову.

Як вбачається із наведеного вище позичальник ОСОБА_4 протягом майже усього строку дії договору належним чином виконувала умови договору до 15.12.2014 року (останній платіж) з певними затримками виплат. Однак з грудня 2014 року повністю перестала виконувати умови укладеного договору та додаткових угод до нього, внаслідок чого у неї станом на 22.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі еквівалентному 291131,19 грн., про стягнення якої солідарно з відповідачів ОСОБА_6 і подано даний позов. А саме: 1062,69 доларів США (еквівалент 24026,65 грн.) прострочені нараховані відсотки; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у межах строку позовної давності з 17.06.2014 року по 22.10.2015 року (Банк звернувся в суд 28.01.2015 року) 74889,5 грн.; борг за несплаченою частиною кредиту 8501,6 доларів США, що еквівалентно 192215,04 грн.

Зважаючи на вказане, а саме те, що позичальник неналежним чином виконувала умови укладеного між нею та ОСОБА_6 договору кредиту з неї підлягає стягненню заборгованість, що виникла.

Зважаючи на вказане вимоги ОСОБА_6 про стягнення з позичальника вказаної суми боргу слід вважати обґрунтованими та такими, що вірно були задоволені судом першої інстанції, а доводи скарги ОСОБА_4О і у цій частині вимог безпідставними.

При цьому посилання суду на відповідні, згадані вище норми закону слід вважати теж підставними.

Однак, що стосується доводів позову та скарги ОСОБА_2, то такі колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що помилково не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Як було вказано вище між сторонами 18.08.2008 року було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 виступив поручителем перед ОСОБА_6 за належне виконання умов кредитного договору.

Однак згодом після укладення кредитного договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено ряд додаткових угод, а саме угоди від 7.10.2009 року Т1 а.с. 111; від 15.01.2010 року Т1 а.с. 114-117; від 16.08.2010 року Т1 а.с. 123; від 12.10.2010 року Т1 а.с. 124 та від 20.05.2014 року Т1 а.с. 128-132.

При цьому додаткова угода до договору поруки у звязку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору укладалась лише одного разу, а саме 7.10.2009 року (Т1а.с. 133).

Слід вказати, що п. 1.6 додаткової угоди №5 від 20.05.2014 року, як вірно вказує ОСОБА_2, було передбачено додатково сплату пені, що не була передбачена первісним кредитним договором в додаток до передбаченої первісним Договором (п. 9.1). Згідно вказаних змін слід вважати збільшився обсяг відповідальності позичальника перед кредитором та відповідно і поручителя.

Жодної згоди ОСОБА_2 як поручителя щодо внесення таких змін до кредитного договору отримано не було та докази цього у матеріалах справи відсутні.

Заяву ОСОБА_2 від 15.01.2010 року як подружжя ОСОБА_4 на укладення кредитного договору та майбутніх додаткових угод до нього (Т1 а.с. 118) не слід вважати згодою його, саме як поручителя, на укладення договорів, якими збільшуватиметься обсяг і його відповідальності перед ОСОБА_6, зокрема, і згаданої угоди №5 від 20.05.2014 року, оскільки про це у заяві не йдеться.

Зважаючи на вказане слід вважати, що судом першої інстанції помилково не було застосовано ч.1 ст. 559 ЦК України у даному випадку та не задоволено обґрунтованих вимог зустрічного позову ОСОБА_2 Тому рішення в частині вирішення цих вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення згаданого зустрічного позову.

Вказане відповідає, також, і змісту правових позицій Верховного Суду України висловлених у ряді справ, зокрема, у постановах по справах № 6-3176цс15 від 17.02.2016 року, № 6-1161цс15 від 21 жовтня 2015 року; № 6-185цс14 від 17 грудня 2014 року; № 6-101цс14 від 22 жовтня 2014 року та ін., що прийняті у порядку передбаченому п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обовязковими до застосування.

Враховуючи вказане рішення суду і у частині вирішення первісного позову про стягнення з ОСОБА_2 солідарно заборгованості перед ОСОБА_6 та стягнення судових витрат у звязку із цим підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові в цій частині вимог. При цьому колегія суддів виходить за межі вимог скарги ОСОБА_2, однак вважає, що в силу ст. 303 ЦПК України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» №12 від 24.10.2008 року вимушена це зробити, оскільки згадане неправильне застосування норм матеріального та процесуального права вказує на обовязкову необхідність скасування рішення суду в цій частині вирішення первісного позову.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити. Рішення суду в частині задоволення первісного позову та стягнення солідарно з відповідача ОСОБА_2 поряд з іншим відповідачем 291131 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат за первісним позовом, а також у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід відмовити. Зустрічний же позов ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою слід задовольнити та визнати поруку ОСОБА_2, що виникла відповідно до договору поруки від 18.08.2008 року, за якою ОСОБА_2 зобовязувався солідарно відповідати за виконання зобовязань, що випливають з кредитного договору №014/24627/5/21662 від 18.08.2008 року припиненою. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до задоволених позовних вимог та вимог скарги слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2016 року в частині задоволення первісного позову та стягнення солідарно з ОСОБА_2 поряд з ОСОБА_4 291131 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором та стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за первісним позовом, а також у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_2, що виникла відповідно до договору поруки №014/24627/5/21662/1 від 18.08.2008 року, за якою ОСОБА_2 зобовязувався солідарно відповідати за виконання зобовязань, що випливають з кредитного договору №014/24627/5/21662 від 18.08.2008 року припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в користь ОСОБА_2 1157,52 грн. судового збору сплаченого ним за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7