АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/59/17 Справа № 199/2509/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Пономарь З.М.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся з позовом до ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювалися, позивач послався на те, що наказом № 738 від 29 травня 1995 року він був прийнятий в мартенівський цех підручним сталеваром (третім) четвертого розряду, ділянка печей у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». В період роботи на цьому підприємстві отримав професійне захворювання, у звязку з чим йому була призначена третя група інвалідності, а також протипоказана праця у шкідливих умовах, важка фізична праця несприятливий мікроклімат. На підставі висновку Дніпропетровської обласної МСЕК №917 від 30 жовтня 2007 року згідно розпоряджень по мартенівському цеху №8699 від 19 грудня 2007 року, №34 від 06 лютого 2008 року та №147 від 01 квітня 2008 року, він був переведений на легку працю (розсильні роботи) з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою. Після надання йому повторного висновку Дніпропетровської обласної MСЕК №890 від 13 листопада 2008 року, який підтвердив процент втрати його професійної працездатності та неможливість роботи у шкідливих умовах праці, він був звільнений з роботи наказом №23/к від 13 січня 2009 року з посади підручного сталевару (третього) четвертого за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року він був поновлений на роботі. Після отримання висновку МСЕК №618 від 09 листопада 2011 року, він був звільнений з роботи - наказ №745/К від 06 липня 2012 року, та був поновлений на роботі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року. Після поновлення його на роботі на посаді підручного сталевара (третього) четвертого розряду, ділянка печей за рішенням суду, згідно з наказами ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» №626/к від 18 червня 2014 та №687/к від 23 липня 2014 року, він був переведений тимчасово на легку працю з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою розпорядженням №820 від 08 липня 2014 року, №1010 від 21 серпня 2014 року, №1290 від 28 жовтня 2014 року, №1533 від 30 грудня 2014 року, які не заносилися до його трудової книжки, оскільки мав місце тимчасовий перевід. У 2014 році він знову пройшов медико-соціальну експертну комісію, й висновком МСЕК № 017247 від 03 листопада 2014 року та медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу №761 від 03 листопада 2014 року було встановлено необхідність продовжити йому реабілітаційний період до 01 листопада 2017 року, встановлено третю групу інвалідності з 01 листопада 2014 року до 01листопада 2017 року та передбачено надання легшої праці. 14 січня 2015 року відповідачем був виданий наказ № 19/к за підписом керівника групи по кадровому діловодству ОСОБА_3 про переведення його до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром, з окладом 1280 грн., але не тимчасово, як не вимагається актами чинного законодавства, а постійно, вивільнивши його з посади підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту мартенівського цеху. На підставі другого наказу від 14 січня 2015 року за №19/к був зроблений запис №22 до його трудової книжки. Згоди на постійний перевід на посаду курєра за вищенаведеними наказами він не надавав, заяв на постійний перевід не писав. Обидва накази від 14 січня 2015 року №19/к були підписані керівником групи з кадрового діловодства ОСОБА_3, а не керівником ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Свою незгоду з наказами від 14 січня 2015 року № 19/к він виразив невідкладно, в момент ознайомлення його з цими наказами, що відобразив на самих наказах, й зазначив своє прохання здійснити його тимчасове, а не постійне, переведення на посаду курєра з доплатою до середнього заробітку підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту мартенівського цеху. Вважає, що обидва накази відповідача від 14 січня 2015 року № 19/к є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки згідно з висновком МСЕК № 017247 від 03 листопада 2014 року щодо позивача ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» зобов'язано перевести його на легшу роботу лише тимчасово - на строк з 03 листопада 2014 року до 01 листопада 2017 року, а не постійно. Крім того, позивач вважає недійсним запис №22 від 14 січня 2015 року у трудовій книжці про його переведення, оскільки його переведення має бути лише тимчасовим, а тимчасове переведення, згідно з п. 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників не вноситься до трудової книжки. Незаконними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду. Тому просив визнати незаконними два накази від 14 січня 2015 року №19/к «Про переведення» ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про переведення його курєром, поновити його на роботі в мартенівський цех Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» підручним сталевара (третім) ділянки печей 4-го розряду з середньоденною заробітною платою визначеною в рішенні суду від 24 вересня 2015 року в сумі 147 грн. 28 коп., визнати недійсним запис № 22 від 14 січня 2015 року про його переведення, згідно з наказом № 19/к від 14 січня 2015 року у його трудовій книжці, стягнути з відповідача на його користь різницю заробітку, не сплачену йому у звязку з незаконним його переведенням на посаду курєра, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 7396 грн. 40 коп., стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу №738 від 29 травня 1995 року позивач був прийнятий в мартенівський цех підручним сталевара (третім) четвертого розряду, ділянка печей у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про зроблено запис у трудовій книжці позивача (т.1, а.с.34-36).

На підставі акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 вересня 2007 року, висновку Дніпропетровської обласної МСЕК №4 від 09 листопада 2011 року, медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу від 01 листопада 2012 року №1946 позивач був визнаний особою, що отримав професійне захворювання та йому встановлено третю групу інвалідності з протипоказаннями: праці в шкідливих умовах праці, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат (т. 1 а.с.8, 9).

Згідно довідки МСЕК від 03 листопада 2014 за №017247 позивачу повторно підтверджена третя група інвалідності. Причина інвалідності професійне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01 листопада 2017 року (т.1, а.с.93).

Відповідно до наказів №19/к від 14 січня 2015 ОСОБА_2 було переведено до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром, з окладом 1280 грн. в місяць, вивільнивши його від обовязків підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху з 14 січня 2015 року на підставі висновків МСЕК №017247 від 03 листопада 2014 та відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда. Оплату проводити відповідно до ст. 170 КЗпП України (т.1 а.с.32, 33).

На підставі наказів від 14 січня 2015 рік за №19/к відповідачем було зроблений запис №22 до трудової книжки ОСОБА_2 (т.1 а.с.34-36).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд посилався на те, що порушень діючого законодавства з боку ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» при переведенні позивача на іншу роботу не виявлено, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 170 КЗпП України Працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

За положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Висновок або листок непрацездатності про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу видає лікар або комісія лікарів лікувального закладу (ч.1,3 ст. 69 Основ законодавства України про охорону здоровя від 19 листопада 1992 року № 2801-XII). При цьому лікар або комісія лікарів діють як органи медико-соціальної експертизи, висновки яких є обовязковими для всіх роботодавців. Право давати висновки про необхідність переведення працівника на іншу роботу надано ЛКК, а якщо в лікувальному закладі така комісія не створена, висновок дає лікуючий лікар з дозволу головного лікаря (п. 2.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 13 листопада 2001 року № 455)

У випадках, коли працівник може повноцінно виконувати іншу роботу без порушення процесу лікування, працівникові видається висновок ЛКК, а листок непрацездатності не видається.

Після визначення посади, яка відповідає стану здоровя працівника і на яку він погоджується перейти, потрібно запропонувати працівникові подати заяву про переведення його на іншу роботу. При цьому слід врахувати, що таке переведення відповідно до медичних рекомендацій може бути як тимчасовим, так і постійним. У заяві працівник зазначає посаду, на яку просить перевести, і строк такого переведення.

Слід зауважити, що працівник за наявності відповідних медичних документів має право відмовитися від запропонованого переведення на легшу роботу. Відмова працівника від переведення на іншу роботу, призначену лікарем, не може кваліфікуватися як порушення трудової дисципліни. У цьому випадку, якщо у процесі роботи роботодавцем буде встановлено (документально підтверджено) невідповідність працівника виконуваній роботі (посаді) за станом здоровя, передбаченій трудовим договором, працівник звільняється на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП, з дотриманням установлених правил розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

З аналізу вищезазначеного слідує, що переведення працівника на іншу роботу без його згоди є грубим порушенням трудового законодавства.

У разі постійного переведення працівника на легшу роботу відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, до його трудової книжки вносять відповідний запис: «Переведено (посада)».

Про тимчасове переведення працівника на легшу роботу запис до трудової книжки не вноситься. Тимчасове переведення на легшу роботу відповідно до медичного висновку надає право працівникові після закінчення періоду, строк якого визначається медичним висновком і встановлюється наказом роботодавця, повернутися на попереднє місце роботи.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» за працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи проводяться його навчання і перекваліфікація, а також працевлаштування відповідно до медичних рекомендацій.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК.

Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК.

За згодою потерпілого роботодавець зобовязаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій.

Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд сплачує потерпілому страхову виплату в розмірі його середньомісячного заробітку.

Середньомісячний заробіток, передбачений частинами першою та пятою цієї статті, обчислюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається на підставі наказу №738 від 29 травня 1995 року позивач був прийнятий в мартенівський цех підручним сталевара (третім) четвертого розряду, ділянка печей у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про зроблено запис у трудовій книжці позивача (т.1, а.с.34-36).

На підставі акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 вересня 2007 року, висновку Дніпропетровської обласної МСЕК №4 від 09 листопада 2011 року, медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу від 01 листопада 2012 року №1946 позивач був визнаний особою, що отримав професійне захворювання та йому встановлено третю групу інвалідності з протипоказаннями: праці в шкідливих умовах праці, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат (т. 1, а.с.8, 9).

Згідно довідки МСЕК від 03 листопада 2014 за №017247 позивачу повторно підтверджена третя група інвалідності. Причина інвалідності професійне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01 листопада 2017 року (т.1, а.с.93).

Відповідно до наказів №19/к від 14 січня 2015 ОСОБА_2 було переведено до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром, з окладом 1280 грн. в місяць, звільнивши його від обовязків підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху з 14 січня 2015 року на підставі висновків МСЕК №017247 від 03 листопада 2014 та відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда. Оплату проводити відповідно до ст. 170 КЗпП України (т.1 а.с.32, 33).

На підставі наказів від 14 січня 2015 рік за №19/к відповідачем було зроблений запис №22 до трудової книжки позивача: «Переведений до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром» (т.1 а.с.34-36).

З матеріалів справи вбачається згоди на переведення його до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром, вивільнивши його від обовязків підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху, позивач не надавав.

На оскаржуваних наказах позивачем було зроблено записи, що він не згодний з таким формулюванням наказів, просив накази переробити та вказати про його тимчасове переведення на посаду курєра (т.1 а.с.32, 33).

Свою незгоду з наказами від 14 січня 2015 року № 19/к позивач ОСОБА_2 виразив невідкладно 14 січня 2015 року, в момент ознайомлення його з цими наказами.

Слід зазначити, згідно довідки МСЕК від 03 листопада 2014 за №017247 позивачу повторно підтверджена третя група інвалідності не безстроково, а на строк до 01 листопада 2017 року, однак в оскаржуваних наказах не зазначено про тимчасовий перевід позивача на посада су курєра (т.1 а.с.32, 33).

Отже, позивач має третю групу інвалідності повторно, інвалідність встановлена на строк до - 01 листопада 2017 року та за станом свого здоровя не може виконувати роботу підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху, але накази від 14 січня 2015 року № 19/к про переведення позивача є незаконними, оскільки відповідачем було порушено норми трудового законодавства відповідач не повідомляв позивача про наявність або відсутність інших вакансій, відсутня згода позивача ОСОБА_2 на його переведення курєром та в оскаржуваних наказах не зазначено про тимчасовість переведення позивача, з огляду на те, що третя група інвалідності встановлена позивачу не безстроково, а на строк до 01 листопада 2017 року.

Оскільки накази про переведення позивача є незаконними, позивачем було недоотримано різницю середньомісячної заробітної плати між посадами підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху та курєра за період часу з дати винесення оскаржуваних наказів.

Так, з матеріалів справи вбачається середньомісячна заробітна плата позивача на посаді підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху становила 2 812 грн. 97 коп. (т.3 а.с. 87).

Середньомісячна заробітна плата позивача на посаді курєра становить 2 517 грн. 73 коп. (т.2 а.с.191).

Таким чином, різниця між вказаними середньомісячними заробітними платами становить - 295 грн. 24 коп.

Період часу, за який вказана різниця заробітної плати у звязку з незаконністю оскаржуваних наказів, була недоотримана позивачем становить з 14 січня 2015 року по день ухвалення Апеляційним судом рішення: 11 місяців 15 днів 2015 року сума становить 3 395 грн. 26 коп.; 12 місяців 2016 року сума становить 3 542 грн. 88 коп.; 2 місяці 14 днів 2017 року сума становить 738 грн. 10 коп., що загалом становить суму в розмірі 7 676 грн. 24 коп. недоотриманої заробітної плати, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача (сума вказана без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів).

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача інших сум, які на його думку повинні бути йому сплачені відповідачем (недоплата за лікарняні), слід відмовити у звязку з необґрунтованістю вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до постанов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області, потерпілому ОСОБА_2, який перебуває на обліку з 22 жовтня 2007 року, призначено щомісячну грошову суму у звязку з отриманням ним професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності 35%, яка фондом неодноразово перераховувалася, та станом на 27 січня 2015 року становить - 1 491 грн. 89 коп., яка виплачується позивачу щомісяця (т.3 а.с. 89-96).

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки оскаржувані накази є незаконними, що призвело до порушення прав позивача та відповідачем було спричинено позивачу моральну шкоду, враховуючи принцип розумності та співмірності, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стосовно вимог позивача про поновлення його на роботі в мартенівський цех Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» підручним сталевара (третім) ділянки печей 4-го розряду слід зазначити, як вбачається з матеріалів справи позивача не було звільнено з роботи з посади підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху, а було переведено з цієї посади курєром, тому у задоволенні вимог в цій частині повинно бути відмовлено.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним запису № 22 від 14 січня 2015 року про його переведення, згідно з наказом № 19/к від 14 січня 2015 року у трудовій книжці позивача слід зазначити, що вимоги в цій частині на даний час є передчасними, оскільки внесення таких змін у трудову книжку відповідач має провадити після визнання незаконними наказів.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 500 грн. на правову допомогу слід зазначити, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, витрачену адвокатом, складність справи тощо.

Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Склад та розмір, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ).

З матеріалів справи вбачається, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 18 березня 2015 року від ОСОБА_2 АО ДУМДК прийнято 500 грн. Підстава: написання позовної заяви (т.1 а.с.174а).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження укладення позивачем договору про надання правової допомоги, доказів про участь представника позивача в судовому засіданні матеріали справи також не місять.

Інших доказів, підтверджуючих звернення позивача за правовою допомогою, останнім не надано, а тому у задоволенні вимог в цій частині повинно бути відмовлено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконними два накази Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 14 січня 2015 року №19/к «Про переведення» ОСОБА_2 курєром.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в розмірі 7 676 грн. 24 коп. за період часу з 14 січня 2015 року по 14 березня 2017 року (сума вказана без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_2 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді