Справа №173/2261/16-ц
Провадження №2/173/182/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначено, що 6 липня 2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 13 грудня 2014 року ОСОБА_2 помер. У звязку з чим позивач звернувся до нотаріуса з претензією до спадкоємців позичальника та отримав відповідь про те, що претензію ПАТ КБ «Приватбанк» приєднано до спадкової справи. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті. 17 липня 2016 року на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, проте вимоги позивача не було виконано. на момент смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 5930 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його корись заборгованість у розмірі 5930 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.47), позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення проти позову, в яких зазначила таке. ЇЇ чоловік, ОСОБА_2, помер 13 грудня 2014 року. Вона як спадкоємець прийняла спадщину після його смерті. 26 лютого 2016 року позивач направив претензію до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори до спадкоємців. Про смерть чоловіка позивачу було відомо вже 16 грудня 2014 року, про що свідчить відбиток банківського штампу на копії свідоцтва про смерть, проте з вимогами до спадкоємців кредитор звернувся після спливу 6 місячного строку після того, як він дізнався про смерть позичальника, що позбавляє його права предявляти ці вимоги у відповідності до ст. 1281 ЦК України. Окрім того, на думку відповідача, сама по собі анкета-заява, підписана позичальником не є доказом договірних відносин, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. Тому відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

6 липня 2010 року між публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6). Позичальник користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по його кредитному рахунку (а.с.67-69), а тому доводи відповідача про відсутність договірних відносин між ПАТ КП «Приватбанк» та ОСОБА_2 суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_2 порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 31 липня 2016 року становить 5930 грн. (а.с.4-5).

13 грудня 2014 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.34).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина, ОСОБА_1, яка звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Донька померлого, ОСОБА_3, подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або ж відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.73-81). Отже, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 перейшли всі права та обовязки, що належали йому на момент смерті, в тому числі обовязки перед кредиторами.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно з ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Аналізуючи зазначені положення закону, суд приходить до висновку, що вимоги кредитора до спадкоємців є правомірними у випадку, якщо вони предявлені до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, або ж протягом шести місяців від дня коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач знав про смерть позичальника, тобто про відкриття спадщини, вже 16 грудня 2014 року, що підтверджується штампом на копії свідоцтва про смерть, яка надана до позову (а.с.34). Проте з вимогами до спадкоємців позивач звернувся до нотаріуса лише 26 лютого 2016 року (а.с.73), тобто після спливу шести місяців після того, як дізнався про відкриття спадщини.

Окрім того, виходячи з умов договору, укладеному між позивачем та ОСОБА_2 строком вимоги суд вважає строк, зі спливом якого, кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами.

Згідно з виписки по рахунку останнє зняття готівки було 14 грудня 2014 року (а.с.69). Тобто після спливу одного місяця після цієї дати та за відсутності погашення заборгованості за кредитом у позивача виникло право вимоги до позичальника, який порушив зобовязання, а саме несвоєчасно погасив заборгованість. Отже, строком вимоги, на думку суду, є 31 січня 2015 року (останній день наступного місяця після отримання кредитних коштів), тобто після несплати чергового щомісячного платежу за кредитом, а саме в січні 2015 року. При цьому суд вважає, що саме несплата чергового щомісячного платежу є порушенням зобовязання з боку відповідача, що також підтверджується рорзрахунком заборгованості, згідно з яким виникнення заборгованості повязується саме з невнесенням поточного щомісячного платежу 31 січня 2015 року (а.с.4-5).

У постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Тобто річний строк для предявлення вимог кредитора (ПАТ КБ «Приватбанк») до спадкоємців боржника, ОСОБА_2, закінчився 1 лютого 2016 року.

Як зазначалося вище з вимогами до спадкоємців боржника кредитор звернувся до нотаріуса лише 26 лютого 2016 року, що підтверджується реєстром поштової кореспонденції (а.с.35-37). Безпосередньо до ОСОБА_1 з вимогами кредитор звернувся лише 17 липня 2016 року (а.с.39-42), а з позовом до суду в грудні 2016 року (а.с. 49).

У звязку з чим суд приходить до висновку, що публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» пропущено річний строк для предявлення вимог до спадкоємця після смерті ОСОБА_2

Згідно з ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Верховний суд України у постанові від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зробив правовий висновок про те, що недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керуючись вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 530, 610, 1054, 1216, 1218, 1268, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко