Справа № 603/107/17
Провадження №2/603/60/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 10.04.2013 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.04.2013 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входять земельні ділянки площею 1,6127 га та 0,2202 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659459 . На вказане спадкове майно, спадкодавцем ОСОБА_3 складено заповіт на імя позивача. Після смерті ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 з метою оформлення спадкових прав звернувся до нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме, державного акту на право приватної власності на землю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного:

ОСОБА_3 помер 10.04.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №153478, виданим 11.04.2013 року ОСОБА_2 сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №04.

Як вбачається із наданих суду правовстановлюючих документів, зокрема, копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659459 від 22.09.2002 року, ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належали земельні ділянки площею 0,22 га та 1,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Належність вищезазначених земельних ділянок спадкодавцю ОСОБА_3 підтверджується також витягами про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданими відділом Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області №793/86-16 від 14.12.2016 року та витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 та №НВ016 від 29.12.2016 року.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, яку прийняв ОСОБА_1, який проживав із спадкодавцем на момент смерті за адресою: вул. Шевченка, 91, с.Григорів Монастириського району, що підтверджується довідкою виданою ОСОБА_2 сільською радою Монастириського району Тернопільської області №66 від 01.02.2017 року.

Відповідно до заповіту від 30.08.2010 року, посвідченого секретарем Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,83 га, яка знаходиться в с.Григорів Монастирського району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів позивачу ОСОБА_1

Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, проте як вбачається із повідомлення нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори №100/01-16 від 06.02.2016 року, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, зокрема, державного акту на право приватної власності на землю.

На день розгляду справи державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №659459 від 22.09.2002 року втрачений, про що позивачем подано оголошення в районну редакцію газети «Вісті Придністровя» (№3 (7186) від 20.01.2017 року.

Крім того, враховуючи наявність розбіжностей щодо зазначення імені спадкодавця у державному акті на право приватної власності на землю та свідоцтві про смерть суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення зазначеного факту необхідно заявникові для визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи те, що встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючих документів на спадкове майно повязане з вирішенням спору про право, оскільки позивач просить визнати право власності на земельні ділянки, тому даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом.

Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст. 328, 392, 1222, 1225, 1233-1357 ЦК України, ст.81 Земельного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задоволити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 10.04.2013 року, а саме:

- земельну ділянку площею 1,6127 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0289 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659459;

- земельну ділянку площею 0,2202 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0711 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659459.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5