Номер провадження: 22-ц/785/1715/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановила:

17.12.2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що 03 липня 2015 року відповідач ОСОБА_4 уклав з позивачем ОСОБА_5 в усній формі договір позики, на підтвердження якого є розписка від 03 липня 2015 року. Розписка має кінцеву дату повернення, а саме 03 серпня 2015 року. Відповідно до розписки ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 товар на загальну суму 10 827 900 грн.

Згідно домовленості відповідач зобов'язався повернути позивачу товар, визначений родовими ознаками, а у разі не виконання боргових зобов'язань повернути грошові кошти в еквівалентні вартості товару на загальну суму 454 тисяч доларів США, що відповідає 10 677 751,00 грн. станом на 17.12.2015 року.

Позивач ОСОБА_5 неодноразово звертався до ОСОБА_4 з проханням виконати свої зобов'язання, на що відповідач ОСОБА_4 не відреагував, але він пообіцяв позивачу, що гроші поверне в повному обсязі. На даний час відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виконання боргових зобов'язань.

Оскільки договором між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_5 не було передбачено сплати процентів, їх розмір та порядок сплати передбачено чинним законодавством.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 рокупозовну заяву ОСОБА_5 було повернуто позивачеві для направлення до належного суду, оскільки відповідач у справі зареєстрований в м. Полтава.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.03.2016 року вищевказана ухвала суду першої інстанції була скасована з направленням питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд (а.с. 33-35).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 рокубуло відкрите провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_5 (а.с.70).

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2016 року вищевказана ухвала суду першої інстанції була скасована з направленням питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд (а.с. 112-113).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016 року позовну заяву ОСОБА_5 було повернуто позивачу для подання до належного суду (а.с.119).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про скасування даної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а з розписки вбачається, що в ній не зазначено ні місце її складання, ні місце виконання (а.с. 64), то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір має розглядатись судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства щодо підсудності цивільних справ.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, скасовуючи хвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.03 2016 року про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до того ж суду, суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 22.06.2016 року вказав наступне.

Так, звертаючись до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, позивач ОСОБА_5 посилався на ч. 8 ст. 110 ЦПК України, а саме на те, що по даному спору встановлена підсудність за вибором позивача, оскільки позови, які виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки у певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Однак, колегія суддів вказала, що при пред'явленні позову до Приморського районного суду м.Одеси, посилання позивача на те, що договір, який виник між сторонами можливо виконувати лише в певному місці, а саме в Приморському районі м.Одеси, не знайшло свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи знаходиться розписка, в тексті якої не зазначено ні місце її складання, ні місце її виконання (а.с.64).

Таким чином, судом апеляційної інстанції був зроблений висновок, згідно якого Приморський районний суд м. Одеси незаконно відкрив провадження у справі, оскільки справа має розглядатись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача - в Київському районі м. Полтави.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ті обставини, що розгляд даної справи має відбуватись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача - в Київському районі м. Полтави, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме - ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2016 року, вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

У відповідності до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.4 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано повернув позовну заяву позивачу ОСОБА_5 для подання до належного суду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Що стосується посилання апелянта на ст. 532 ЦК України, згідно якої, якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, яке знаходиться у Приморському районі м. Одеси, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, вищевказаною нормою матеріального права зазначається місце виконання зобов'язання, якщо воно не встановлено у договорі, однак, що стосується вирішення питання про підсудність цивільних справ, то воно регулюється спеціальним процесуальним законом, а саме ЦПК України, в даному випадку ч.1 ст. 109 ЦПК України.

Що стосується ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову, то вона не є предметом апеляційного оскарження і не може бути підставою для скасування ухвали суду про повернення позовної заяви позивачу для подання її до належного суду, оскільки розгляд справи не розпочатий по суті позовних вимог.

Вищезазначеним повністю спростовуються доводи апелянта про порушення судом першої інстанції ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд діяв у повній відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року про повернення позовної заяви залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко