РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката Ляшка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягненням аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просить суд розірвати його шлюб з ОСОБА_3, зареєстрований 01 червня 2001 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 505, малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з матір'ю.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. З березня 2016 року вони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбних відносин вважає те, що між ним та відповідачем протягом останнього часу постійно виникали непорозуміння та суперечності через несумісність характерів та різні погляди на життя. У результаті цього вони стали віддалятися один від одного, між ними виникло невдоволення сімейним життям, зникла гармонія сімейних стосунків та кожен з них став жити своїм життям. Неодноразові спроби до примирення не привели до бажаного результату, а тому він переконаний, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх спільним інтересам.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 визнав частково. Не заперечуючи необхідності та обов'язку сплати аліментів на утримання дитини, не погодився з розміром аліментів, які просить стягнути позивач.

Посилається на те, що працює водієм малого приватного підприємства «Деймос» і його місячна заробітна плата з січня 2017 року становить 3200 гривень. За таких обставин не заперечує проти призначення аліментів у розмірі 1000 гривень на місяць.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнала і будь-яких заперечень проти позову не подала.

Підтримала свій зустрічний позов та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом посилається на те, що ОСОБА_2, крім того що працює водієм, є приватним підприємцем, а тому, на її думку, спроможний сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 01 червня 2001 року перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не піклуються один про одного і спільного господарства не ведуть. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Малолітній син сторін ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю.

Судом встановлено, що за таких обставин подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам як позивача, так і відповідача, що мають для них iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 проти розірвання шлюбу не заперечує, про що свідчить визнання нею позову.

Судом також встановлено, що на теперішній час позивач ОСОБА_2 належної матеріальної допомоги відповідачу ОСОБА_3 на утримання дитини, яка проживає разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

На заперечення позовних вимог в частині розміру аліментів ОСОБА_2 посилається на те, що отримувані ним доходи не дають йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, який просить ОСОБА_3, а саме, 2000 гривень щомісячно. Також зазначив, що вже давно не займається підприємницькою діяльністю, а на даний час, враховуючи податкову політику держави, подав документи для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Як слідує з довідки про доходи від 08 лютого 2017 року № 08, ОСОБА_2 працює у малому приватному підприємстві «Деймос» на посаді водія автотранспортних засобів та отримує заробітну плату на рівні мінімальної. Зокрема, як слідує із довідки, у січні 2017 року заробітна плата ОСОБА_2 становила 3210 гривень.

Зайняття будь-якою іншою оплачуваною діяльністю позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив. Відповідач ОСОБА_3 будь-яких належних та допустимих доказів на спростування таких тверджень позивача суду не надала.

Наявність інших обставин, що мають істотне значення і які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших, крім сина ОСОБА_6, утриманців, тощо), судом не встановлена.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1689 гривень на одну особу в розрахунку на місяць.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а також встановлений судом розмір доходів ОСОБА_2, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно, що перевищує половину встановленого прожиткового мінімуму, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.

На підставі ст.ст.24,110,112,180,182,184,191 Сiмейного кодексу України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,224,225,226,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Шлюб мiж ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований 01 червня 2001 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 505, розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з матір'ю - ОСОБА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.Марївка Ростовської області Російської Федерації, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року і до повноліття дитини.

Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 15 лютого 2017 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь