Справа № 442/5093/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/1520/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 представників ОСОБА_3,ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655», за участю третьої особи Генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» Павець Ярослава Михайловича про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655», за участю третьої особи Генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» Павець Ярослава Михайловича про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що ухвалюючи рішення суд прийшов до хибного висновку, що ним було проігноровано листи відповідача від 11.09.2006 року та від 03.10.2006 року, оскільки такі листи ним не отримувалися. Зазначає, що доказів які б стверджували про належне повідомлення його про необхідність з'явитися на підприємство, представником відповідача суду не надано. Крім того апелянт вважає, що висновок суду про те, що 09.09.2006 року він був здоровим є припущенням, а тому не може бути покладений в основу мотивувальної частини рішення суду, оскільки цей факт нічим і ніким не доведений. Вважає, що за наявності будь-яких сумнів щодо стану його здоров'я підприємство-роботодавець та його керівник Павець Я.М. повинні були звернутися до Дрогобицької міської поліклініки за отриманням інформації щодо факту його перебування в стані непрацездатності та причини неможливості пройти ним освідчення на МСЕК, на яку не його було скеровано 12 липня 2006 року, через відсутність Акту про нещасний випадок на виробництві, наявність якого роботодавець злісно не бажав визнавати. Також апелянт вважає, що визнаючи строк звернення до суду за захистом порушеного права місцевий суд неправильно застосував норму матеріального права щодо початку перебігу місячного строку, неправильно пов'язуючи його з датою, коли він дізнався про те, що звільнений з роботи. Апелянт посилається на норми ст. 233 КЗпП України та вказує, що йому роботодавцем не було вручено ані наказу про звільнення, ані трудової книжки. Звертає увагу апеляційного суду на те, що оскаржуваним наказом від 10 жовтня 2006 року №14 його було звільнено за прогул з 04.07.2006 року, однак відповідно запису в листку непрацездатності серії ААЗ №613450, відкритого 03.07.2006 року, станом на 04.07.2006 року (день звільнення) він перебував у стані непрацездатності.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України вбачається, що трудовий договір , укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках : прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин.

Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Для визнання відсутності на робочому місці прогулом, крім установлення факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, слід з'ясувати поважність причини його відсутності.

Судом встановлено, що позивач працював з 14 листопада 2005 року водієм у ВАТ "Дрогобицьке АТП -24655" (правонаступником якого є ПрАТ "Дрогобицьке АТП -24655".

Наказом № 17 від 10 жовтня 2006 року "Про звільнення з роботи за прогул водія ВАТ "Дрогобицьке АТП -24655" ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 04 липня 2006 року за прогул без поважних на то причин. Із вказаного наказу вбачається, що водій ОСОБА_2 відсутній на роботі з 09 лютого 2006 року.

Судом також встановлено, що позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450, згідно з яким повинен був стати до роботи 23 липня 2006 року.

08.02.2006 року з вини ОСОБА_2 стався нещасний випадок з причин того, що ним був залишений без стояночного гальма автомобіль, який і спричинив йому тілесні ушкодження та з якими в період з 08.02. по 04.04. 2006 року він перебував в Запоріжській міській лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги, що підтверджується листком непрацездатності серії ААД № 546750 від 10.04.2006 року. З 14.04. по 23.05.2006 року перебував на амбулаторному лікуванні Дрогобицької міської поліклініки, що засвідчується листком непрацездатності серії ААЗ № 595525 від 14.04.2006 року та продовження амбулаторного лікування з 24.05.по 02.07. включно в тій же Дрогобицькій міській поліклініці, що також засвідчується листком непрацездатності серії ААЗ № 612458 від 23.05.2006 року.

Вище вказані листки непрацездатності ОСОБА_2 були передані до бухгалтерії підприємства по яких йому проведено нарахування виплат за час непрацездатності по хворобі. Інших документів, які підтверджують причини відсутності на роботі водій ОСОБА_2 по місцю роботи не пред»являв. 11.09.2006 року за вих.. № 06/09-0199-21 та 03.10.2006 року за вих.. № 6/10-0234-21 по місцю проживання ОСОБА_2 було направлено листи з проханням з»явитися по місцю роботи і пояснити причини відсутності, що було ОСОБА_2 проігноровано. Жодних документів, які підтверджують причини його відсутності в період з 02.07.2006 року по даний час ОСОБА_2 не направив на адресу підприємства ані поштою або у інший спосіб не передав, що дає підстави вважати про відсутність його на роботі у вказаний період без поважних на то причин. Таким чином , водій ОСОБА_2 повинен був приступити до роботи або надати відповідні документи, що підтверджують його перебування на лікуванні з 03.07.2006 року, що ним не було зроблено. Про те, що ОСОБА_2 є здоровим і може працювати на професією засвідчує той факт, що 09.09.2006 року комісією ВАТ « Дрогобицьке АТП -24655» був виявлений та задокументований факт управління ОСОБА_2 маршрутним таксі Львів-Дрогобич, яким він перевозив пасажирів, таким чином працюючи по іншому місцю роботи, не звільнившись при тому з попереднього вводячи в оману адміністрацію, що продовжує перебувати на лікуванні. У відповідності до існуючих вимог, водій який має проблеми зі здоров»ям до управління транспортними засобами, тим більше до перевезення пасажирів допускатися не може.

Судом встановлено, що позивач повинен був приступити до роботи ще 23.07.2006 року, що підтверджується записом у графі стати до роботи листка непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450 , який позивач ОСОБА_2 пред»явив на підприємство лише 26.06.2015 року.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 27 липня 2015 року.

Окрім того, як вбачається з матеріалів оглянутої в суді апеляційної суді цивільної справи № 2-100/11 за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655» треті особи Територіальне управління Держгірпромнагляду по Львівській області та Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дрогобицькому районі Львівської області про зобов»язання скласти акт про нещасний випадок на виробництві Дрогобицьким міськрайонним судом 04 січня 2011 року винесено рішення про задоволення позову та на аркуші 202 знаходиться оскаржуваний наказ № 17 від 10 жовтня 2006 року "Про звільнення з роботи за прогул водія ВАТ "Дрогобицьке АТП -24655, що свідчить про його обізнаність з наказом під час розгляду зазначеної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 цього Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано виключно нормами КЗпП України. Відповідно до норм саме цього Кодексу повинно вирішуватися питання про поновлення судом цих строків. При цьому ці строки не перериваються і не зупиняються.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції належним чином обговоривши, з'ясувавши та перевіривши причини пропуску строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору, прийшов до вірного висновку, що такі є неповажними, а строк відповідно, не підлягає поновленню. Судом обґрунтовано взято до уваги, що із заявою про поновлення на роботі позивач звернувся майже через 10 років з часу його звільнення, так із значним пропуском строку, з того моменту, як він сам зазначає (13 листопада 2014 року), коли дізнався про порушення своїх прав.

Оскільки судом підставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, не підлягали задоволення також похідні від цієї позовні вимоги про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Безпідставне застосування місцевим судом під час вирішення спору положень ст. 73 ЦПК України, не може бути підставою для скасування ухваленого судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, та з врахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Зазначені доводи апеляційних скарг не дають підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді