АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-1942 Головуючий у 1-й інстанції - Яценко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" до ОСОБА_4 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (далі - ПрАТ "АСК "Омега") до ОСОБА_4 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ПрАТ "АСК "Омега" суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 11927 грн. 52 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.66-73).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, пояснення представника позивача, Пушкаря О.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

27 березня 2015 року між ПрАТ "АСК "Омега" та ОСОБА_4 було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3829526.

16 травня 2015 року ОСОБА_4 внаслідок порушення п.13.1. ПДР України здійснив зіткнення з автомобілем "Деу", державний номер НОМЕР_1, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та підданий штрафу у розмірі 425 грн.

Власник автомобіля "Деу", державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, 15 червня 2015 року звернулась до ПрАТ "АСК "Омега" із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі страхового акту №3581-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну автомобілю "Деу", державний номер НОМЕР_1, позивачем було виплачене страхове відшкодування у розмірі 11 927 грн. 52 коп.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, пояснень, водій в порушення вимог п.2.10. п. п."а" ПДР України 16 травня 2015 року залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, а потім - 18 травня 2015 року, викликав поліцію.

Оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування, а відповідач допустив порушення вимог п.2.10. п. п."а" ПДР України, ураховуючи положення ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до положень підпункту в) пункту 38.1.1. Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, зокрема, самовільно залишив місце пригоди.

Статтею 33 Закону № 1961-IV визначено дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з пунктом 33.1.1 цієї статті у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень підпункту а) пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Водночас, за правилами пункту 2.11. Правил дорожнього руху України якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

У даному конкретному випадку з наявних у розпорядженні суду письмових доказів - матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с.11-13), убачається, що обидва водії за взаємної згоди в оцінці обставин скоєного залишили місце пригоди та поїхали на СТО для оцінки матеріального збитку, і коли його сума виявилась значною, вирішили звернутися до ДАІ для оформлення дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин у суду немає підстав вважати, що з боку ОСОБА_4 має місце самовільне залишення місця пригоди.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16 щодо застосування статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив наступне.

Встановлений обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страховоговідшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

За правилом ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, прийнятим за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У даному конкретному у розпорядженні суду немає доказів, що у ПрАТ "АСК "Омега" виникли необґрунтовані виплати внаслідок того, що обидва водії за взаємної згоди в оцінці обставин скоєного залишили місце пригоди та поїхали на СТО для оцінки матеріального збитку, а лише потім звернулися до органів ДАІ для оформлення дружньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПрАТ "АСК "Омега" в порядку регресу суми виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 11927 грн. 52 коп.

Вказані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦРПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома