02.03.2017 Справа № 363/2748/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,
при секретарі - Палій Л.О.,
за участі: позивача представника позивача представника відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про розподіл спільного неподільного майна подружжя і грошових зобов'язань, визнання права особистої приватної власності та стягнення суми компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 140 409, грн.. зі стягненням на користь відповідача ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 70 204,50 грн.; легковий пасажирський автомобіль «Мерседес Бенц», 2001 випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 80 000,00 грн., зі стягнення на користь відповідача ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 40 000,00 грн.; вантажний автомобіль «Фольксваген», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 100 000,00 грн., зі стягненням на користь відповідача ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 50 000,00 грн.; земельну ділянку розміром 0,2145 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4, ринковою вартістю 344 000,00 грн.; матеріали та обладнання, які були використані при будівництві гаража з підвалом та мансардою на присадибній ділянці за адресою АДРЕСА_2 у загальному розмірі 392 915,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 418 090,16 грн., у тому числі 22 500 грн. - ? частини зроблених у житловому будинку покращень, 395 590,16 грн. - ? частини сплаченої суми кредиту.

До початку розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову, в обґрунтування якого вказав, що він з відповідачкою з 21.11.1992 року до 10.09.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилась донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак сторони з 2010 року фактично проживають окремо. 09.11.2012 року позивач та третя особа ОСОБА_7 уклали шлюб, від якого народилися діти - ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Подільського районного суду м. Києва позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна, задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право власності на: ? частину квартири АДРЕСА_1; на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2; на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,2145 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2; на ? частину вантажного фургону «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_3 та на ? частину автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1. В іншій частині позову щодо визнання права власності на ? частину незавершеного будівництва та не введеного в експлуатацію господарську будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_2 та щодо визнання права власності на ? частину приватного підприємства «Інструмент і стиль», яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 відмовлено.

08.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/95-04/612М, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку в сумі 100 000,00 доларів США із сплатою 15,4 відсотків річних строком на 84 місяці та договір іпотеки ВКВ № 144205, згідно якого у випадку невиконання позивачем кредитного договору банк забезпечив до нього вимогу шляхом отримання задоволення за рахунок заставленого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Відповідно до чинного законодавства відповідачем ОСОБА_6 було надано письмову згоду дружини на укладання вищевказаних договорів.

Кошти, що надані в кредит були використані на купівлю будинку з надвірними будинками по АДРЕСА_2 та оформлення земельної ділянки під будинком, які є об'єктом спільної сумісної власності. Оскільки вказаний кредитний договір позивач укладав за згодою відповідача, з метою купівлі будинку з надвірними будинками, то обов'язок по поверненню спільно набутого перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу, який є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6, має бути покладено на позивача та відповідача в рівних долях, а саме стягнення суми за рішенням суду від 23.04.2014 року, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошт в сумі 141 846,39 доларів США.

Після фактичного припинення шлюбних відносин, спільного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем, позивачем особисто за період з 28.01.2011 року по 28.02.2013 року була частково сплачена заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 42 381,36 доларів США. Тобто позивач частково особисто сплатив боргові зобов'язання, які вважає спільною сумісною власністю подружжя, і він як солідарний боржник має право на зворотну вимогу до відповідача за вирахування його частки боргу.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати спільно набутим перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції, борг у розмірі 141 846,39 доларів США спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6; покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обов'язок по поверненню в рівних частках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції, спільно набутого боргу в розмірі 141 846,39 доларів США; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ? частину сплачених ним на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції, кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08.11.2007 року № 014/95-04/612М, що становить 21 190,68 доларів США та судовий збір, сплачений позивачем стягнути з відповідача ОСОБА_6

14 квітня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги і просить суд визнати спільно набутим перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції, борг у розмірі 141 846,39 доларів США, що еквівалентно 3 659 636,09 грн. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ? частину сплачених ним на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції, кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08.11.2007 року № 014/95-04/612М, що становить 21 190,68 доларів США, що еквівалентно 546 719,54 грн. та судовий збір, сплачений позивачем стягнути з відповідача ОСОБА_6

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того, позивач наголосив, що ним було отримано кредит виключно з метою придбання будинку та проведення ремонту у квартирі, куди і було витрачено усі гроші. Оскільки на теперішній час, рішенням суду дане майно визнано спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що є всі підстави для визнання боргу за кредитом також спільним боргом подружжя, у зв'язку із чим просив задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку кошти в сумі 141 846,39 доларів США та в рахунок стягнення коштів, звернуто стягнення на належну сторонам квартиру, тобто сума заборгованості ОСОБА_3 перед банком буде погашена за рахунок продажу банком спірної квартири, співвласником якої є також ОСОБА_6 Крім того, під час судового засідання позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отриманні ОСОБА_3 кредитні кошти, які він отримував саме як фізична особа підприємець, були використанні на потреби сім'ї, зокрема придбання будинку та проведення ремонту. Оскільки з наданого до суду, посвідченого нотаріально, договору купівлі-продажу житлового будинку він був придбаний лише приблизно за 40000 гривень, та у рішенні суду зазначено, що ОСОБА_3 навіть цю суму спростував зазначаючи, що вона є нижчою, тому наданий до суду документ, у якому продавець стверджує, що за проданий будинок він отримав 68000 доларів США, є недопустимим доказом по цій справі. Так само, позивачем не доведено, що отримані ним кредитні кошти були витрачені на ремонтні роботи у квартирі, оскільки жодного платіжного документу до суду не надано, а перелік будівельно-ремонтних робіт не є платіжним документом, який свідчить про сплату коштів. На підставі чого просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши поясненням позивача, відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що 21.11.1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління у м. Киві, актовий запис № 1790 (т.1 ас.с.13), який 10.09.2012 року було розірвано відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва (т.1 а.с.12) та в якому зазначено, що сторони з 2010 року спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. В шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

31 серпня 2007 року між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20).

08 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/95-04/612М, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку в сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою 15,5 % річних, строком на 84 місяці (т.1 а.с.24).

Відповідно до документів, наданих банком та засвідчених належним чином, ОСОБА_3 23.10.2007 року подав до банку анкету - заяву на отримання кредиту суб'єктом малого та мікробізнесу, як фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, де була зазначена мета отримання - придбання земельної ділянки. Крім того, згідно заяв, поданих ОСОБА_3 до банку. Щодо надання кредитних канікул, також вказувалась причина, здійснення підприємницької діяльності та надання канікул за двома кредитними договорами (т.2 а.с. 29-

Також, 08 листопада 2007 року між ВАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/95-04/612М від 08 листопада 2007 року (т.1 а.с.26-28).

Як вбачається з поданих копій квитанцій про погашення позики за кредитним договором, ОСОБА_3 повернув кредитну заборгованість на суму 42 381,36 доларів США (т.1 а.с.173- 185). Відповідно до довідки наданої Димерським відділенням Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» станом на 08.04.2016р. курс Національного банку української гривні до долара США становить 1 долар - 25.8 гривень (т.1 а.с.199).

Згідно наданого до суду акту виконаних робіт 32-а/08 від 30.04.2008 року ТОВ «АТЗ-Сервіс» (виконавець) проводив ремонтні роботи у житловому будинку в період з 02.01.208 року по 30.04.2008 року, за адресою: АДРЕСА_1, де замовником був ОСОБА_3, який сплатив 149750 гривень (т.3а.с.15). Згідно даного акту зазначено спільну вартість як ремонтних робіт, так і встановлених предметів, ванної, раковини, дверей, кухні. У той же час, до даного акту не долучено жодного платіжно-фінансового документу, який би свідчив про вартість предметів та їх придбання за вказаною сумою, оскільки акт не є платіжним документом. Крім того, виконавцем робіт є юридична особа, яка повинна здійснювати свою роботу у відповідності до чинного законодавство, тобто наявність відповідного фінансового документу щодо отримання грошей є обов'язковою.

Крім того, надані до суду фотознімки квартири сторін, які не спростовували сторонами щодо зображення їх квартири, свідчать про те, що в квартирі зроблений ремонт ще до 2007 року, а саме стіни окрашені, мається підлога, меблі.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що сторони купили квартиру, але коли вона не пам'ятає. Приблизно з 2000 року по 2007 рік вона постійно перебувала в квартирі позивача та відповідача. У квартирі був зроблений дуже гарний ремонт, з 2007 року проведення будь-яких ремонтних робіт у вказаній квартирі вона не бачила, в останнє в квартирі була приблизно у 2015 році.

Аналогічні пояснення, у судовому засіданні було надано свідком ОСОБА_17, яка зазначила, що з 2003 року підтримує дружні стосунки з колишнім подружжям ОСОБА_3, та бачила, що в квартирі ще з того часу був зроблений гарний ремонт. З 2003 року по 2015 рік постійно перебувала у квартирі сторін, оскільки займалась з їх дочкою ОСОБА_18, та в цей час будь-які ремонтні роботи в даній квартирі не проводились.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що з позивачем він знайомий ще з 1989 року, з часу проходження служби у лавах Збройних сил. Приблизно у 2000 році подружжя ОСОБА_3 придбали квартиру, у якій зробили ремонт, покрасили стіни, стелі, вставили вікна, поклали лінолеум та поставили двері. Потім ремонт робився ще раз, приблизно у 2008 році, це тоді коли подружжя купило будинок, у квартирі була замінена підлога, поміняна плитка у ванній кімнаті та кухні, також було придбано побутову техніку.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що з позивачем він знайомий більше 16 років, оскільки були пов'язанні по роботі. З 2002 року, у квартирі сторін був зроблений ремонт, але в подальшому у 2007-2008 роках, вони отримали кредит та зробили капітальний ремонт, а саме було покладено паркет, замінено сантехніку, у ванній кімнаті та кухні обліцовано плиткою, зроблено балкон. У квартирі перебував не часто, з позивачем підтримує дружні стосунки, з відповідачем ніяких стосунків не підтримує.

Таким чином, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено під час судового розгляду, належними та допустимими доказами того, що отримані в кредит кошти були витрачені на ремонті роботи у спільній квартирі подружжя, оскільки свідчення свідків є протирічними, документів, підтверджуючих придбання та сплату коштів як за ремонтні роботи, так і за придбання сантехнічних приладів та будівельних матеріалів суду не дано. Судом, неодноразово наголошувалось та роз'яснювалося сторонам про необхідність, у відповідності до вимог ст.60 ЦУПК України, довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог так і заперечень, проти позовних вимог.

Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

09 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 народились діти - ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.14,15).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, а саме стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної філії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 141 846,39 доларів США та в рахунок стягнення коштів, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,50 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м., шляхом передачі ПАТ «Пайффайзен Банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право на продаж предмета іпотеки. Дане рішення набрало законної сили 23 квітня 2014 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна, задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право власності на: ? частину квартири АДРЕСА_1; на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2; на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,2145 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2; на ? частину вантажного фургону «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_3 та на ? частину автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1. В іншій частині позову щодо визнання права власності на ? частину незавершеного будівництва та не введеного в експлуатацію господарську будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_2 та щодо визнання права власності на ? частину приватного підприємства «Інструмент і стиль», яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 відмовлено. Рішення набрало законної сили 09.12.2015 року.

Відповідно до п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя,зокрема, можуть бути грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

09 листопада 2007 року між ОСОБА_23 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Левчук О.Б. Відповідно до умов вказаного договору продаж житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 40492 гривні, які продавець отримав від покупця до підписання даного договору, та дана вартість відповідає витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, яким згідно технічної інвентаризації від 08.11.2007 року визначена аналогічна вартість спірного будинку. Крім того, зазначено, що земельна ділянка, на якій розташовано будинок не приватизована. Зазначена в цьому договорі ціна продажу, продавець вважає вигідною та її розмір не пов'язаний із збігом якихось важких для нього обставин і повністю його задовольняє. Крім того, сторони зазначили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину.(т.1 а.с.21).

Згідно розписки, засвідченої секретарем виконкому Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 27.07.2016 року, ОСОБА_23 зазначив, що отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 68 000,00 доларів США за продаж будинку з надвірними будівлями та будівельних матеріалів для їх ремонту та облаштування за адресою: АДРЕСА_2, але з наданого документу вбачається, що секретарем було засвідчено лише справжність підпису громадянина ОСОБА_23, а не факт отримання грошей. Дані факт, також засвідчено у заяві секретаря Михайловецької сільської ради ОСОБА_25, наданої до суду 09.12.2016р., про те що вона лише засвідчила справжність підпису ОСОБА_23, свідком інших дій пов'язаних із даною розпискою (передачі коштів) вона не була (т.3 а.с.67,90).

Відповідно до ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України, слід вчиняти в письмовій формі. Правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню, у випадках встановлених законом або за домовленістю сторін. Статтею 219 ЦК України визначено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 0,2145 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, виданого на підставі рішення Демидівської сільської ради № 33-2-21-5 від 21 лютого 2008 року (т1 а.с.23), то б то вже після придбання будинку за договором купівлі-продажу.

Згідно консультативного висновку від 21 липня 2016 року, ймовірна ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 65,9 кв. м., що розташований на земельній ділянці площею 0,2145 га за адресою: АДРЕСА_2 на дату аналізу, яка зазначена у висновку - 09.07.2007 року - становить 354 386,00 грн., за курсом гривні 505,0000 гривень за 100 доларів США (т.3 а.с.5). При визначенні вартості об'єкту спеціаліст зазначив, що ймовірна ринкова вартість житлового будинку із надвірними будівлями загальною площею 65,9 кв.м. та земельної ділянки площею 0,2145 га становить: 293 438 гривень (вартість земельної ділянки, за умови її придбання) + 61400 гривень (вартість будинку, на час придбання) = 354 836 гривень, що за курсом НБУ на дату аналізу становить 70 265 доларів США. Враховуючи той факт, що земельна ділянка не купувалась, оскільки на час продажу будинку не була приватизована, а право власності на неї позивач придбав в подальшому шляхом приватизації, то навіть наданий ним висновок спростовує доводи позивача щодо придбання будинку за 63000 доларів США, оскільки вказаний висновок говорить, що ймовірна вартість будинку не перевищує 61400 гривень. Крім того, у рішенні Подільського районного суду м.Києва зазначено, що відповідач у судовому засіданні, яким був ОСОБА_3, заперечував вартість будинку вказаного позивачем, зазначаючи, що на час придбання будинку його вартість була значно нижчою, а визначена на час розгляду вартість будинку понад 140000 гривень, пов'язана виключно з тим, що він зробив в подальшому ремонт будинку.

Відповідно до акту підтвердження спільного проживання від 18.06.2015 року вбачається, що власники та мешканці житлових будинків по АДРЕСА_2 підтвердили, що ОСОБА_3 з 2010 року проживає у житловому будинку АДРЕСА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_7, громадянку ОСОБА_6 вони у цьому будинку ніколи не бачили (т.1 а.с.19). Таким чином, навіть надані позивачем документи спростовують надані ним пояснення, щодо того, що кредитні кошти ним було витрачено в інтересах сім'ї з ОСОБА_6, оскільки з наданого ним акту вбачається, що відповідачка в казаному будинку не проживає, а там мешкає виключно позивач зі своєю другою дружиною.

Зазначена вище розписка протирічить вимогам ст.ст.208,219 ЦК України, а також нотаріально засвідченому договору купівлі-продажу будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та наданому ним до суду консультативному висновку від 21.07.2016 року Крім того, спростовується обставинами та фактами викладеним у рішенні Подільського районного суду м.Києва від 19.08.2015 року, відповідно до якого відповідач заперечував вартість будинку визначено станом на 2014 рік у розмірі 140 409 гривень, вказуючи, що його вартість є значно меншою, оскільки з часу придбання вказаного будинку ним були проведені певні будівельні роботи, дане рішення набрало законної сили, у зв'язку із чим, у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України, обставини встановленні рішенням суду, доказуванню не підлягають (т.1 а.с.97-108).

Таким чином, позивачем та його представником не надано до суду, належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, що придбання будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2, було вчинено за іншу суму, ніж зазначено у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу.

У зв'язку із чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про розподіл спільного неподільного майна подружжя і грошових зобов'язань, визнання права особистої приватної власності та стягнення суми компенсації, є необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.60,61,63,65,68,70 СК України, ст.ст.15,16,544 ЦК України, ст.ст.10,11,60,212-215,293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про розподіл спільного неподільного майна подружжя і грошових зобов'язань, визнання права особистої приватної власності та стягнення суми компенсації, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА