Справа №576/59/17-ц 2/576/158/17 Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.17 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М.,
при секретарі Плотніковій О.С., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Орхідея-Суми»,
- про визнання нікчемним договору про повну матеріальну відповідальність та застосування його наслідків, -
Представник відповідача ОСОБА_3 в суді позов не визнав, надавши письмові заперечення, які підтримав і в судовому засіданні, пославшись на те, що договір про повну матеріальну відповідальність було укладено з ОСОБА_1 згідно ст. 135-1 КЗпП України, оскільки хоч вона і не займала посаду згідно Переліку посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постновою ОСОБА_4 Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом ВЦРПС №447/24 від 28.12.1977 р., але за своєю посадою вона виконувала роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, тощо переданих їй підприємством цінностей, що передбачено в її посадовій інструкції. Крім того, заперечення обґрунтовано й тим, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), і в такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також послався на те, що договір про повну матеріальну відповідальність було укладено з ОСОБА_1 02.02.2015 р., а з позовом вона звернулася в січні 2017 року, тобто, майже через два роки після дня, коли довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, в суді встановлено, що 02 лютого 2015 року між ПП «Орхідея-Суми» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, згідно якого останню прийнято на роботу на посаду менеджера по продажу, а згідно наказу №48/к від 13.12.2016 р. ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера за згодою сторін з 29.12.2016 р. (а.с. 8-10, 13) З договору про повну матеріальну відповідальність від 02.02.2015 р. вбачається, що директор ПП «Орхідея-Суми» ОСОБА_5 та працівник ОСОБА_1 уклали цей договір про те, що працівник, який займає посаду менеджера, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності переданих йому підприємством матеріальних цінностей та у випадку незабезпечення їх схоронності з його вини визначення розміру збитків підприємству та їх відшкодування, здійснюється відповідно до діючого законодавства (а.с. 11 - 12).
Виходячи зі змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою (далі власник), за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник зобовязується виплачувати йому заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченої законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Тобто, такий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. А ст. 135-1 КЗпП України встановлено, в яких випадках між підприємством, установою, організацією може бути укладено з працівником договір про повну матеріальну відповідальність. Також відповідно до положень ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, та осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, а частиною другою цієї статті передбачено можливість установлення особливостей праці, тобто, особливостей правового регулювання певних трудових відносин, надаючи окремим підприємствам, установам, організаціям право регулювати трудові відносини їхніми статутами, положеннями.
Надавши таке право, у ст. 9 КЗпП України закріплено норму, якою заборонено підприємству, установі, організації уводити до своїх внутрішніх нормативних актів умови, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством про працю.
В той же час, згідно ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Також за змістом ст. 202 цього ж Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Тобто, предметом трудового договору є безпосередньо праця людини, а предметом цивільно-правових відносин результат такої праці. А відповідно до положень ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин. Оскільки правовідносини між ОСОБА_1 та ПП «Орхідея-Суми» є трудовими і нормами трудового законодавства не передбачено можливості визнання нікчемним договору про повну матеріальну відповідальність, то укладений між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами ст.ст. 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину, й до них не може бути застосовано норми ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання нікчемним договору про повну матеріальну відповідальність та застосування наслідків недійсності даного договору, визнавши його таким, що не створює для ОСОБА_1 юридичних наслідків щодо відшкодування на підставі цього договору матеріальної шкоди у повному розмірі, слід відмовити.
Також зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню й вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь 640 грн. витрат по оплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 216 ЦПК України, суд, -
Відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору про повну матеріальну відповідальність та застосування наслідків його нікчемності.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя