Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/205/14-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Коростенська міська рада Житомирської області, про визнання дій незаконними, зобов'язання приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом знесення частини будинку,

за апеляційною скаргою Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року,

встановила:

У лютому 2008 року Житомирське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі Фонд) звернулось до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 06 жовтня 2008 року, 10 листопада 2008 року (а.с. 79, 103 т.1), просило визнати дії ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої по вул. Коротуна, 9 у м. Коростені Житомирської області, незаконними, зобов'язати відповідачку привести вказану земельну ділянку, що належить на праві постійного користування позивачу, у придатний для використання стан шляхом знесення частини побудованої нею будівлі на два погонних метри від межі земельної ділянки, належної Фонду.

В обґрунтування позову вказало, що Фонду на праві постійного користування належить земельна ділянка по вул. Коротуна, 9 у м. Коростені Житомирської області. Суміжна земельна ділянка по вул. Коротуна, 11 на праві приватної власності належить ОСОБА_1, яка без відповідних дозволів і документів, порушивши межі земельних ділянок, захопила частину, належної позивачу земельної ділянки, побудувавши на ній будівлю, яку самостійно зносити відмовляється.

Під час судового розгляду до участі у справі залучено у якості співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 118 т.3).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року у позові Фонду до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, зобов'язання приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом знесення частини будинку відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Фонду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вищевказане судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов Фонду задовольнити.

На його думку, судом залишено без уваги ту обставину, що земельна ділянка ОСОБА_1 надавалась у тимчасове використання (тимчасового городу). Також вказав, що суд дійшов неправильного висновку про те, що земельні ділянки Фонду та ОСОБА_1 не межують між собою, оскільки судовими експертизами було встановлено факт суміжності земельних ділянок сторін, а також факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивача розміром 0,0017 га. Крім того, вказав, що суд безпідставно зазначив у своєму рішенні про те, що спір, який виник між сторонами, стосується встановлення меж земельних ділянок та не непідвідомчий суду. Вважає, що оскаржуване судове рішення порушує право позивача на використання земельної ділянки за призначенням.

Заслухавши пояснення представників Фонду - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 071796 від 25 березня 2008 року у постійному користуванні Фонду знаходиться земельна ділянка площею 0,0371 га для будівництва та розміщення адміністративного приміщення, яка розташована за адресою: м.Коростень, вул. Коротуна, 9 (а. с. 12 т. 2).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №786687 від 10 серпня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0363 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд що розташована за адресою: м. Коростень, вул. Коротуна, 11 (а. с. 7, т.1).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 04 квітня 2013 року №176/13 встановлено, що має місце самовільне захоплення ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,0017 га, яка належить на праві постійного користування Фонду. Самовільно зайнята земельна ділянка частково знаходиться під забудовою (а. с. 197-217 т. 2).

Як вбачається із висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №308/16 від 25 березня 2016 року, розроблена та затверджена на імя ОСОБА_1 та Фонду технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та видачі державного акту на право власності та державного акту на право постійного користування: на земельну ділянку площею 0,0363 га за адресою: м. Коростень, вул. Коротуна, 11 та на земельну ділянку площею 0,0371 га за адресою: м. Коростень вул. Коротуна, 9 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Невідповідність полягає у відсутності Акта погодження меж в складі технічних документацій із землеустрою (а.с.129-130 т.4).

Із висновку додаткової експертизи (по другому питанню) та додатків до неї №1,2 вбачається, що фактичний порядок користування земельними ділянками не відповідає державним актам сторін. Площа накладки становить 0,0126 га, у тому числі під будівлею 0,0012 га, по встановленому паркану 0,0114 га. Земельні ділянки сторін по справі, які внесені у базу Державного земельного кадастру України, між собою не зведені, внаслідок чого утворився проміжок між ними шириною 0,32 м та площею 0,0005 га. Земельна ділянка Фонду за цільовим призначенням для будівництва та розміщення адмінприміщення по факту в натурі на місцевості не використовується.

Обставину знаходження частини будівлі на земельній ділянці, належній позивачу, не заперечували в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 ОСОБА_5, які пояснили, що намагалися врегулювати даний спір мирним шляхом, проте представники Фонду відмовляються від запропонованої ними оплати проведення змін до проектно-кошторисної документації по будівництву адмінприміщення та відшкодування інших витрат.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що будівля, частина якої розташована на земельній ділянці, належній позивачу, побудована без відповідних дозволів і документів з порушенням меж земельних ділянок.

Безпідставність вказаних вимог спростовується наступним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 15 квітня 1994 року належить житловий будинок № 11 по вул. Коротуна, 11 у м. Коростень (а.с. 39 т. 3). Рішенням Виконавчого комітету Коростенського міської ради від 10 жовтня 2007 року № 662 ОСОБА_1 дозволено замовити проектно-кошторисну документацію на будівництво будинку на належній їй земельній ділянці у м. Коростень, вул. Коротуна, 11 (а. с. 8 т. 1).

Разом з тим, новостворена будівля за адресою: м. Коростень, вул. Коротуна, 11-А, частина якої розташована на земельній ділянці Фонду, є нежилим приміщенням магазину та на неї, у відповідності інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстроване право власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 49 т. 2, 62-63 т. 3). Згідно даних цієї ж довідки останній належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування будівель торгівлі за цією ж адресою, кадастровий номер :02:001:0437.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться у ст. 321 ЦК України.

Відтак, знесення частини належної ОСОБА_2 будівлі призведе до порушення її права власності, що суперечить гарантіям, встановленим, зокрема, ст.41 Конституції України, а також параграфом 1 статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997) з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини.

Тому, при вирішенні даного спору слід виходити із співмірності порушених прав Фонду та наслідків знесення будівлі, належної відповідачу, що є крайньою мірою та призведе до пошкодження конструктивних елементів споруди в цілому, оскільки знесенню підлягає несуча зовнішня стіна приміщення.

Таким чином, враховуючи, що будівля, яку просить знести позивач не є самочинною, на неї під час вирішення даного спору було зареєстровано право власності, яке Фондом не оспорено, позивачем не доведено, що права на будівлю ОСОБА_2 набуті неправомірно, враховуючи співмірність порушеного права Фонду, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно виходив з відсутності підстав для задоволення позову.

Помилкове посилання суду на непідвідомчість спору суду не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка надавалась ОСОБА_6 для тимчасового користування спростовуються матеріалами справи, а посилання на неправильність висновку суду про те, що земельні ділянки сторін не межують між собою та заперечення судом факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки Фонду є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають.

Посилання Фонду на неможливість будівництва адміністративного приміщення згідно розробленої проектно-кошторисної документації у звязку із зменшенням розміру земельної ділянки, оскільки це призведе до порушення пожежних і санітарних норм, спростовується відповіддю Управління державної інспекції техногенної безпеки (а.с. 91), згідно якої будівництво можливе за умови спорудження стіни вищого будинку протипожежним захистом.

Крім того, як вбачається зі змісту листа Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області № 02-17/3517 від 01 листопада 2011 року можливо вирішити питання про зміну меж земельної ділянки Фонду шляхом її збільшення за рахунок землі комунальної власності (а. с. 64 т. 2). Зазначене підтвердив в суді першої інстанції представник Коростенської міської ради, який вказав, що остання готова компенсувати земельну ділянку Фонду, зайняту відповідачкою, надавши її частину з іншої сторони.

Також, Фонд не втрачає права відновлення свого порушеного права в інший спосіб, визначений законодавством.

Рішення суду правильне по суті і справедливе, а тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: