Справа № 347/1292/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Сабадаха Б.В.,

секретаря: Удудяк І.А.,

за участю представника позивачки: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити. З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 05 жовтня 1996 року до 12 серпня 2013 року. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2013 року, шлюб між ними розірваний. В період шлюбу за спільні з відповідачем кошти було набуто нерухоме майно, що є нашою спільною власністю, а саме: на підставі Договору купівлі-продажу № 2746 від 17 листопада 2010 року було придбано однокімнатну квартиру №3 в будинку №8 (тепер №10) по вул. Ватутіна, смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, загальною площею 30,6 кв.м. На підставі Свідоцтва про придбання об'єктів нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого нотаріально 16 листопада 2011 року, вони набули права власності квартиру №4 в будинку №8 (тепер №10) по вул. Ватутіна, смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, загальною площею 37,3 кв.м. Зазначені квартири є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги заперечив із мотивів, зазначених в запереченні ОСОБА_4 на позовну заяву, із якої вбачається, що після укладення шлюбу і народження дитини вони проживали в нормальних відносинах декілька років, а потім сімейні відносини між ними розладнались, вони почали сваритися і не могли знайти спільної мови, тому на початку осені 2002 року вони з позивачкою фактично припинили шлюбні відносини, і він змушений був переїхати проживати до своєї матері. Починаючи з середини 2009 року він проживав у фактичних шлюбних стосунках єдиною сім"єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, з якою вели спільне господарство. Однак, ним було подаровано позивачці частину квартири, оскільки з нею проживає їхня спільна дитина, а також з його допомогою позивачка придбала легковий автомобіль. Окрім того, стягнення коштів для погашення позики, яка була надана для придбання квартир №3 та №4 в будинку №10 по вул. Ватутіна, смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2014 року вирішено тільки з нього. Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає необхідним позов задоволити із наступних підстав.

Так, положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.08.2013 року по справі № 713/1580/13-ц (а.с.8), шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 27.07.2016 року №64489303 та № 64488425 (а.с.4-6), 19.12.2011 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною вартістю 45 210 грн., на яку накладено заборону відчуження нерухомого майна, а також 08.02.2011 року ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною вартістю 13 770 грн., із відсутністю заборони на відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії протоколу № 15/093/11-З-1 проведення прилюдних торгів від 15.07.2011 року (а.с.50), ОСОБА_4 став переможцем прилюдних торгів та придбав однокімнатну квартиру по вул.Ватутіна, 10/4 в смт.Кути Косівського району Івано-Франківської області вартістю 56 745,00 грн. без ПДВ, що стверджується квитанцією про сплату лота №1 від 27.07.2011 року (а.с.51).

Згідно копії рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2014 року по справі № 347/3312/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку боргу в сумі 103000 грн. та сплаченого судового збору в сумі 1169 грн. 71 коп.(а.с.23-24), суд взяв до уваги наведені обставини, а також те, що у матеріалах справи відсутні будь які докази того, що ОСОБА_3 була повідомлена про укладення ОСОБА_4 договорів позики та надала на це письмову згоду, що повністю підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, яку було допитано в судовому засіданні, а тому суд вирішив за доцільне позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 боргу та судових витрат задоволити, а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 у солідарному порядку боргу та судових витрат відмовити.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10.08.2016 року № 02-18/481 (а.с.15), ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає.

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені уст.16 ЦПК України.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 СК України зазначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За змістом ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 Цивільного Кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже, з огляду на вище наведене, суд дійшов до висновку, що майно відповідачем було придбане під час шлюбу з позивачкою, а його твердження, що він ніби то спільно не проживав з ОСОБА_3 з 2002 року не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки відповідно до довідки виконкому Вижницької міської ради, за місцем реєстрації ОСОБА_4 не проживає. Також в матеріалах справи відсутні докази фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою та проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою. Окрім того, твердження відповідача, що тільки з нього стягуються кошти для погашення позики, яка була надана для придбання квартир №3 та №4 в будинку №10 по вул. Ватутіна, смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи також відсутні докази того, що одержання коштів було використано саме на придбання квартир, які є предметом позову. За таких обставин, суд і прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1000 гривень, а також сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі наведеного, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 68, 69, 71 СК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 179, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Виділити у власність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, жительці вул.Ватутіна, 10, смт. Кути, Косівського району Івано-Франківської області, - квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 30,6 кв.м., вартістю 13 770,00 гривень.

Виділити у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, - квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 37,3 кв. м., вартістю 45 210,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, жительці вул.Ватутіна, 10, смт. Кути, Косівського району Івано-Франківської області, - 551,20 грн. сплаченого судового збору, а також 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.В. Сабадах