У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу йому стало відомо, що відповідач має проблеми із здоров'ям щодо фізіологічної здатності народжувати дітей, у зв'язку з чим вони зверталися за допомогою до лікарів. В результаті медичних обстежень з'ясувалося, що ОСОБА_5 ще до одруження мала проблеми із здоров'ям щодо такої здатності, з цього приводу зверталася до лікарів, однак не повідомила про це позивача до укладення шлюбу.

Вказуючи про те, що відповідач знала про неможливість народження дітей до шлюбу, однак приховала таку важливу інформацію до укладення шлюбу, ОСОБА_5 просив суд визнати шлюб недійсним з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України (приховування відповідачем своєї тяжкої хвороби).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 03 вересня 2011 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 2296.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, передбачено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого подружжя і (або) їхніх нащадків.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (ст. ст. 57, 60 ЦПК України) на підтвердження того, що діагноз, який був встановлений ОСОБА_5 до укладення шлюбу відноситься до тяжкого захворювання чи носить небезпечний характер для оточуючих в розумінні положень п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не взято до уваги висновок судово-медичної експертизи від 24 лютого 2016 року № 400/15, на вирішення якої було постановлено питання щодо фізіологічної здатності ОСОБА_5 до зачаття та народження дітей, не обґрунтовані, оскільки висновок вказаної експертизи не категоричний та апеляційним судом йому була надана належна правова оцінка.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
І.М. Завгородня
В.М. Коротун