Справа № 567/1209/17
07 грудня 2017 року м. Острог
Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Панчук М.В.
секретар - Самолюк А.В.
представник позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів,
в Острозький районний суд Рівненської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів. Заяву мотивує тим, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області №567/352/16-ц від 16.05.2016р. з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, яка продовжує навчатися, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2016р. і до закінчення нею навчання 30.06.2019р., але не більше як до досягнення нею 23-х років, за умови продовження навчання. Вказує, що на даний час змінилися обставини, що впливають як на визначення розміру платежів, так і їх припинення, з огляду на те, що ОСОБА_4 фактично припинила навчання, так як переведена зі складу студентів 3-го курсу педагогічного факультету напряму підготовки «Дошкільна освіта» денної форми навчання до складу студентів 3-го курсу педагогічного факультету напряму підготовки «Дошкільна освіта» заочної платної форми навчання. Передбачений строк навчання до 30.06.2019р. Разом з тим, вказує, що йому відомо, що ОСОБА_4 фактично припинила навчання, має непогашену заборгованість більш як по 20-ти предметах, а свій час приділяє налагодженню свого особистого життя та випадковим заробіткам, а не навчанню. Окрім того, зазначає, що він ОСОБА_1 є особою похилого віку, звільнений від військової служби у звязку із обмеженим станом здоровя, постійно хворіє та перебуває на обліку в Острозькій ЦРЛ з діагнозом: ІХС, аортокардіосклероз, артеріальна гіпертензія ІІ ступеня, у звязку з чим, потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує постійного стоматологічно-ортодонтичного лікування та на утримання якої, згідно укладеного та нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів, він зобовязаний надавати аліменти у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця. Вказує, що його дохід складається із пенсії, в розмірі 2 053,02 грн. та заробітної плати, в розмірі 4 800,00 грн., з огляду на що, вказує, що ОСОБА_4 на даний час не потребує матеріальної допомоги, а він не має можливості сплачувати аліменти на її утримання.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, окрім того, представник вказав, що у позивача є заборгованість по виплаті заробітної плати, разом з тим, останній щомісячно сплачує 2 000,00 грн. аліменти на неповнолітню дитину, та йому відомо, що ОСОБА_4 працює продавцем у магазині, а відтак отримує дохід. Позивач вказав, що через поганий стан здоровя змушений постійно лікуватися та витрачає кошти на лікарські засоби, у звязку чим, не має можливості сплачувати аліменти. Разом з тим, у 2016 р. надав кошти в сумі 10 000,00 грн. на ортодонтичне лікування дочки ОСОБА_6.
Відповідачі у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання повторно не зявилися, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не надавали.
За таких обставин, відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1,2 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається із свідоцтва про народження серія І-ГЮ №093183, виданого 27.07.2000 р. Острозьким відділом реєстрації актів громадянського стану Головного управління юстиції Рівненської області (а.с.7), ОСОБА_4 народилася 30.03.1998 р. та її батьком є ОСОБА_1, а матірю ОСОБА_3
Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області №567/352/16-ц від 16.05.2016р. (а.с.8-9), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 12.04.2016р. до закінчення нею навчання, а саме 30.06.2019р., але не більше як до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання.
Відповідно до довідки Рівненського державного гуманітарного університету від 05.10.2017р. №94 (а.с.10), вбачається, що ОСОБА_4 наказом №480-с від 11.08.2015р. була зарахована з 01.09.2015р. до складу студентів 1 курсу педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» денної державної форми навчання для здобуття ступеня бакалавра. Наказом №604-07-01 від 08.09.2017р. переведена зі складу студентів 3 курсу педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» денної державної форми навчання до складу студентів 3 курсу педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» заочної платної форми навчання. Станом на 05.10.2017р. навчається на 3 курсі педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» заочної платної форми навчання. Передбачуваний строк навчання до 30.06.2019р. Рівненський державний гуманітарний університет є вищим навчальним закладом ІІІ-ІV рівня акредитації.
Як вбачається із договору про надання платних стоматологічних послуг від 26.02.2016р., укладеного між пп ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.11), позивач уклав договір на платні стоматологічні послуги.
Згідно квитанції фоп ОСОБА_7 до прибуткового касового ордера №282 від 26.02.2016р. (а.с.12), від ОСОБА_1 прийнято 10 000,00 грн., підстава: ортодонтичне лікування.
Відповідно до військового квитка серії ГО №187769, виданого 08.09.1993р. (а.с.13), посвідчення серії З №817934, виданого 10.08.1998р. (а.с.14), посвідчення серії П №135790, виданого 28.07.2004р. (а.с.15), ОСОБА_1 є ветераном військової служби, звільнений в запас по стану здоровя.
Згідно довідки ЛКК №287 від 29.04.2016р. (а.с.16), вбачається, що у ОСОБА_1 при медичному обстеженні встановлено діагноз: ІХС, аортокардіосклероз, артеріальна гіпертензія ІІ ступеня, ст 2 ризик 3 СН І, ФК ІІ, у звязку з чим, потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування.
Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ГЮ №060049, виданого 26.03.2003р. виконкомом Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області (а.с.17), свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №168694, виданого 24.03.2004р. виконкомом Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області (а.с.20), довідки про склад сімї №1293, виданої 06.10.2017р. виконкомом Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області (а.с.21), ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_8, під час якого у них 16.03.2004р. народилася дочка ОСОБА_5, та дані особи складають його сімю.
Згідно договору про сплату аліментів від 26.04.2016р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі з №272 (а.с.18-19), відомості для оплати аліментів у 2016 та у 2017 роках для ОСОБА_5 (а.с.68-69), здійснюється сплата ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_5 у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно.
Відповідно до довідки про доходи №01-33/999 від 09.10.2017р., виданої Острозькою ЦРЛ Острозької районної ради Рівненської області (а.с.24), довідки №01-33/1225 від 07.12.2017р., виданої Острозькою ЦРЛ Острозької районної ради Рівненської області (а.с.67), ОСОБА_1 працює на посаді інженера з охорони праці з питань цивільного захисту та за період з 01.04.2017р. по 30.09.2017р. отримав дохід у виді заробітної плати у розмірі 28 648,40 грн., та наявна заборгованість по заробітній платі.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у позові необхідно відмовити з огляду на наступне.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності зі ст.10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 11 того ж Кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.
За правилом ч.3, 4 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Як вбачається із ч.1-2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Згідно ст.200 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Як вбачається із ч.1 ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.
Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно абз.1 п.20 постанови пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З огляду на вищевказане, утримання батьками повнолітніх дітей, які продовжують навчатися не є абсолютним, а можливе за умови наявності певних юридичних фактів. Разом з тим, у разі зміни таких юридичних фактів, рішенням суду може бути зменшено розмір аліментів, які підлягають сплаті або звільнення від сплати останніх.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається із позовної заяви, позивач спирається на кілька підстав, звертаючись до суду із вказаним позовом.
Щодо твердження позивача про фактичне припинення навчання ОСОБА_4, як підставу звільнення від сплати аліментів, суд зазначає наступне.
Відповідно до дослідженої у судовому засіданні довідки Рівненського державного гуманітарного університету від 05.10.2017р. №94, судом встановлено, що ОСОБА_4 навчається у Рівненському державному гуманітарному університеті на педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» для здобуття ступеня бакалавра, однак змінила форму навчання із денної державної на заочну платну, що, із врахуванням ч.1-2 ст.199 СК України, п.20 постанови пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3, не звільняє від сплати таких аліментів.
Твердження позивача про наявність у ОСОБА_4 більше 20-ти не зарахованих навчальних дисциплін під час їх здачі, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, при цьому суд зазначає, що якість опанування навчальних дисциплін особою, на утримання якої сплачуються аліменти не впливає ні на обовязок їх сплати платником, ні на розмір таких аліментів.
Щодо вказаної підстави наявності випадкових заробітків та отримання від таких ОСОБА_4 доходу, суд вказує, що у судовому засідання не встановлено даного факту та позивачем не підтверджено такого будь-якими доказами, окрім як, припущеннями останнього, які не є належним та достатнім доказом у справі. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Однак, позивач не вказував суду про складнощі у отриманні доказів отримання доходів ОСОБА_4 та не звертався до суду із такими клопотаннями.
Окрім того, згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, презюмовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При оцінці підстави звернення до суду відсутність можливості сплачувати аліменти, суд зазначає наступне.
В доведення наявності такої підстави позивачем надано довідки про стан здоровя, отримання ним доходу та наявність заборгованості, договір про сплату аліментів та відомості про сплату таких, договір про надання платних стоматологічних послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера.
Оцінюючи подані позивачем зазначені вище письмові документи з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності суд зазначає наступне.
Як вбачається із дослідженої у судовому засіданні довідки ЛКК №287 від 29.04.2016р. про стан здоровя, у ОСОБА_1 встановлено наявність захворювань та потребу у постійному амбулаторному та періодичному стаціонарному лікуванні. Однак, суд оцінює такий доказ як недостатній для підтвердження наявності вищевказаної підстави так як, позивачем не надано суду будь-яких доказів здійснення постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування із зазначенням строків такого лікування, рецептів застосованих лікарських засобів та витрачених позивачем коштів на купівлю таких лікарських засобів під час даних курсів лікування.
Щодо поданих та досліджених у судовому засіданні виписки та довідки про доходи та довідки про наявність заборгованості, суд зазначає, що місячний дохід ОСОБА_1 рівний сумі отриманої пенсії та середнього розміру заробітної плати за шість місяців (обрахунок з квітня по вересень 2017р.) 2 053,02+4 774,78, та становить 6 827,80 грн. Разом з тим, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016р. № 1801-VIII, встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1624 гривні, який діяв станом на день звернення до суду та для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб 1684 гривні, осіб, які втратили працездатність 1312 гривень. З огляду на вказане, залишок з доходу ОСОБА_1 після сплати аліментів у розмірі 2 000,00 грн. на малолітню дочку ОСОБА_6 та середнього розміру сплачених аліментів за 6 місяців (обрахунок з квітня по вересень 2017р.) на повнолітню ОСОБА_4 у розмірі 640,74 грн. становить: 6 827,80-(2 000,00+640,74)=4 187,06 грн., що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум, а відтак, відсутні підстави вказувати на неможливість сплати таких аліментів.
Окрім того, суд зазначає, що оцінюючи довідку №01-33/1225 від 07.12.2017р. про наявність заборгованості у Острозької ЦРЛ перед ОСОБА_1 по заробітній платі, суд вважає її недостатньою для встановлення факту відсутності можливості сплачувати аліменти, адже в останній не зазначено ні розміру такої заборгованості, ні періоду за який наявна така заборгованість у виплаті заробітної плати.
Щодо наявності договору про сплату аліментів на дитину від 26.04.2016р., договору про надання платних стоматологічних послуг від 26.02.2016р., квитанції до прибуткового касового ордера №282 від 26.02.2016р. як підтвердження неможливості сплачувати аліменти, суд вказує, що останні були дослідженими та їм було надано оцінку, як окремо так і в сукупності при вирішенні позовних вимог про призначення розміру аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_4 у справі №567/352/16-ц, у якій було ухвалено рішення про часткове задоволення позову. Та в даному рішенні суду було встановлено потребу у матеріальній допомозі ОСОБА_4 та зазначено про часткове визнання позову ОСОБА_1 із врахуванням даних документів. Окрім того, у даній справі було дано оцінку і довідці ЛКК №287 від 29.04.2016р. про стан здоровя позивача, його сімейний стан та оцінивши зазначені документи у справі №567/352/16-ц з огляду належності, допустимості, достовірності як кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності суд прийшов до вищевказаного висновку. Разом з тим, таке рішення ОСОБА_1, як відповідачем, не оскаржувалося, набрало законної сили, що не заперечувалось у судовому засіданні позивачем та його представником.
Окрім того, суд зазначає, що витрати у розмірі 10 000,00 грн. були здійснені 26.02.2016р., разом з тим, позов про звільнення від сплати аліментів ОСОБА_1 подано у жовтні 2017 року, у звязку з чим, суд приходить до висновку про відсутність причино-наслідкового звязку таких витрат із неможливістю сплати аліментів на повнолітню ОСОБА_4, яка продовжує навчатися, але не більше як до досягнення нею 23-х років, за умови продовження навчання.
Як вбачається із ч.1, 3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З огляду на вищевказане, судом також не встановлено відсутність у потребі у матеріальній допомозі ОСОБА_4, а відтак, приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідність у відмові в задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається із рішення, судом відмовлено у задоволенні позову та судом не встановленно понесення відповідачами будь-яких судових витрат, а відтак відсутня необхідність у розподілі судових втрат між сторонами.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10-11, 60-61, 88, 137, 169, 212, 224 ЦПК України, ст.16 ЦК України, ст.ст.188, 192, 199-200 СК України, суд
в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_10