провадження №2/279/89/17
Справа № 279/1443/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

при секретарі Комаровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ПАТ "ОТП БАНК", в якому просив поновити його на посаді фахівця з розвитку мережі продаж ПАТ "ОТП БАНК", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з наступного дня після звільнення, з 26 січня 2016 року по день поновлення на роботі, а також стягнути моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що працював з 12 вересня 2012 року по день звільнення на посаді фахівця з розвитку мережі продаж. Згідно наказу відповідача №167/16-02К від 25.01.2016 року звільнений з даної посади за п.1ч.1ст.40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки його звільнили без згоди профспілкової організації та не запропонували йому іншу посаду.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просять не враховувати вимогу щодо пропонування роботи згідно висновку МСЕК.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовних вимог не визнав, ствердив, що дійсно мало місце скорочення чисельності штату, позивачу пропонувались ряд посад ,від яких він категорично відмовився, підписувати будь-які документи відмовлявся.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Згідно із статтями 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.2-1,5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань , роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

За вимогами ст.1 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату, і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між роботодавцем і працівником.

Загальні підстави для звільнення працівника з ініціативи роботодавця визначені у статті 40 КЗпП України, і за цими підставами у відповідних у випадках може бути звільнений будь-який працівник, що працює за трудовим договором, незалежно від виконуваної роботи і обійманої ним посади.

Зокрема, п.1ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Скорочення чисельності працівників здійснюється щодо нереєструємого персоналу, коли за планами по праці на певні періоди передбачається збільшення або зменшення чисельності працівників.

Це зменшення кількості працівників за планом по праці на певний період часу і є скороченням чисельності.

Скорочення штату здійснюється щодо реєструємого персоналу, коли за новим штатним розписом передбачається зменшення штатних одиниць із вказівкою на конкретні посади.

Згідно ч.2ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Право власника або уповноваженого ним органу визначити чисельність працівників та штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань у ч.3ст.64 ГК України.

Порядок вивільнення працівників врегульовано ст.49-2 КЗпП України.

Відповідно до коментованої статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільнені працівників і випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те. що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що з 12 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді фахівця з розвитку мережі продажів сектору розвитку мережі продажів Вінницького кредитно-контрольного офісу управління мережі продажів з робочим місцем в м. Житомир . 01.10.2013 року згідно наказу АТ "ОТП БАНК" від 30.09.2013 року №4547/13-01К позивача ОСОБА_1 було переведено на посаду фахівця з розвитку мережі продажів Київського кредитно-контрольного офісу управління мережі продажів.

10 червня 2015 року рішенням №20/2015 Наглядової ради АТ "ОТП БАНК" по питанню №115 було вирішено припинити діяльність сектору розвитку мережі продажів Київського кредитно - контрольного офісу Управління мережі продажів. На виконання вказаного рішення Наглядової ради від 10.06.2015 року 05 листопада 2015 року позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано перелік посад. Проте, позивач відмовився від переведення на дані посади, відмовився підписувати попередження про звільнення, про що відповідачем складались відповідні акти. Крім того, оскільки позивач знаходився на лікарняному з 04 січня 2016 року по 15.01.2016 року та з 18.01.2016 по 22.01.2016 року. А тому наказ про звільнення був виданий 25 січня 2016 року. Наказом № 167/16-01К від 25.01.2016 року (а.с.7 т.1) було звільнено позивача з роботи у зв'язку із скороченням чисельності (штату працівників п.1ст.40 КЗпПУ).

Ознайомитись із наказом позивач відмовився, в зв'язку з чим було складено акт.

Факт скорочення чисельності підтверджується штатним розписом (а.с.152-170т.3).

Профспілкова організація на підприємстві не діє, відтак, згідно з положеннями ст.43-1 КЗпП України звільнення відбулося без згоди первинної профспілкової організації.

Накази про скорочення чисельності штату та про звільнення позивач ОСОБА_1 не оскаржує.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Однак, дана позовна вимога про стягнення середнього заробітку та про відшкодування моральної шкоди є похідною від попередньої.

З наведеного вбачається, що відповідач дотримався норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників і на підприємстві дійсно мало місце зміна в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності штату працівників. А тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 40,237-1 Кодексу законів про працю України , суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Коваленко В.П.