Справа № 360/2312/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3522/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 38 29.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Шибенська сільська рада, Бородянська районна державна нотаріальна контора, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину спадкового домоволодіння,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матері - ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці АДРЕСА_1. Оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала у вказаному будинку, то вважала, що після смерті матері разом з вітчимом ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_7 прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер вітчим, ОСОБА_6. Після його поховання відповідачі заволоділи всіма правовстановлюючими документами, чим позбавили її можливості звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері. У вересні 2016 року вона дізналася, що відповідачі 23 вересня 2016 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, по 1/2 частині кожна на спадковий будинок по вулиці АДРЕСА_1.

В листопаді 2016 року відповідачі змінили замки у спірному будинку та виставили його на продаж, чим порушили її права на користування спадковим домоволодінням.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд першої інстанції визнати житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 23 серпня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори на житловий будинок АДРЕСА_2, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що вона не проживає в спірному будинку та не врахував те, що єдиним зареєстрованим місцем проживання є саме спірний будинок, в якому вона проживала разом з померлими.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с.9,11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_3 що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 1987 року (а.с.116).

На момент смерті ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_2 була зареєстрована у спірному будинку по АДРЕСА_4 що підтверджується довідкою Шибенської сільської ради №339 (а.с.10). З показів свідків та пояснень позивачки наданих в судовому засіданні вбачається, що позивачка за вказаною адресою постійно не проживала, інколи навідувалась, допомагала батькам по господарству.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.67-70, 128-138).

Встановивши вказані обставини та з'ясувавши, що позивач не проживала за зареєстрованим місцем проживання, суд першої інстанції прийшов до висновку про не доведеність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно до частини 3 статті 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказаного Закону передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року.»

Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

Таким чином спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, вже після рішення Бородянського районного суду в цій справі позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері і була відкрита спадкова справа. Судова колегія оглянула

Надані представником позивача документи, які підтверджують вказані обставини, але не приєднувала їх до матеріалів справи, оскільки вони не існували на час ухвалення судом першої рішення і суд не давав їм правової оцінки.

Проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, судова колегія вважає, що висновки суду про те, що позивач фактично не проживала за місцем реєстрації, отже не прийняла спадщини після смерті матері є неправильними, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення .

Розглядаючи даний спір судова колегія виходить з того, що встановленими обставинами справи доводиться, що спадковий будинок був набутий в 1987 році під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в якому вони перебували з 1983 року по день смерті, а тому є спільною сумісною власністю в силу вимог закону щодо спільності майна подружжя. Ці обставини випливають із вимог закону, ніким не оспорюються, а тому додаткового судового рішення для їх встановлення не потребують.

Пясля смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилась на ? частину будинку АДРЕСА_5

На час смерті ОСОБА_5 до кола спадкоємців входили її чоловік ОСОБА_8, а також три дочки ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Однак були зареєстровані разом із спадкодавцем лише ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, отже вони автоматично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 Однак із заявами до нотаріальної контори не звертались.

Після смерті ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину на весь будинок отримали ОСОБА_7 та ОСОБА_4, в тому числі і на частку, яка за законом належала позивачу з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5. Таким чином право позивача на отримання спадщини було порушене, а тому підлягає захисту . Способом захисту своїх порушених прав позивач вважає як визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, видані на ім'я відповідачів, так і визнання за нею права власності на 1/6 частину будинку.

Судова колегія вважає, що підлягають до задоволення лише позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я відповідачів. В частині визнання права власності на будинок необхідно відмовити, оскільки позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, відкрита спадкова справа, а тому при відсутності свідоцтв про право на спадщину на ім'я відповідачів позивач не обмежена у праві отримати свідоцтво про право на належну їй частку у спадщині в нотаріальній конторі. Також відповідно відповідачі не позбавлені можливості оформити нові свідоцтва про право на спадщину за законом на інші частки у спадковому будинку, ніж були зазначені в свідоцтвах, які цим рішенням суду скасовуються. Крім того, для визнання права власності на частину будинку рішенням суду, суду необхідно перевіряти право власності та наявність обтяжень будинку на час ухвалення судом рішення. Однак таких документів матеріали справи не містять.

Враховуючи, що колегією суддів вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 у даній справі задовольнити, то відповідно апеляційним судом повинно бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат.

Так, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на день звернення до суду з позов це 640 грн.

Оскільки позов у даній справі позов задовольняється частково, а саме в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, тому з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання позову по 320 грн. з кожної. Також з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі по 352 грн. з кожного ((640*1,1)/2). Загальна сума судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів становить по 672 грн. з кожного.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7, ОСОБА_4 державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори 23 серпня 2016 року на житловий будинок в АДРЕСА_6 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 672 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 672 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: