Справа № 758/8091/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок збудований ним на межі з його земельною ділянкою гараж.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0586 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Поряд з його земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка, яка згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить відповідачу, площа земельної ділянки 0,0543 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, адреса: АДРЕСА_2. Відповідачем на своїй земельній ділянці за вказаною адресою побудовано гараж, який фактично знаходиться на межі його земельної ділянки. Стверджує, що відповідач створив такі умови, які навпаки завдають найбільше незручностей (затінюється його ділянка; стічні атмосферні опади стікають на його земельну ділянку, тощо). За захистом своїх порушених прав позивач звертався до КБУ «Контактний центр міста Києва», звернення розглядалось КП «Керуюча компанія з утримання житлового фонду Подільського району м. Києва. Листом від 18.02.2016 №А-11477, повідомлено, що гараж за адресою: АДРЕСА_2, побудований з порушенням санітарних та будівельних норм та рекомендовано вирішувати питання по знесення гаража в судовому порядку. Відповідач добровільно зносити гараж не хоче.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав, пояснивши, що з 2002 року позивач є власником свого будинку та земельної ділянки. Наполягає, що гараж відповідача побудований з порушенням норм ДБН та санітарних норм. Крім того, з даху падає цегла, позивачу неможливо на своїй земельній ділянці посадити рослини, оскільки, вода з даху заливає їх.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши, що даний гараж не будувала, а в 2013 році придбала будинок разом з гаражем. Вона пропонувала позивачу відштукатурити гараж, але останній відмовився він цієї пропозиції. Стверджує, що позивач до попереднього власника гаража не звертався, а вода ллється на її ділянку. Через канцелярію суду подала письмові заперечення, посилаючись на те, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження перешкод у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, вчинення відповідачем неправомірних дій, спрямованих на свідоме порушення прав позивача на володіння, користування чи розпорядження своєю земельною ділянкою. Стверджує, що відповідач вже четвертий власник домоволодіння, яке відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт було побудовано ще в 2008 році. 11.12.2010 р. ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 придбала земельну ділянку площею 0,0543 га та об'єкт незавершеного будівництва, який належав продавцю на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві за № 08-16-Пд/Ш від 10.10.2008р. Після смерті покупця ОСОБА_5, за заповітом отримала земельну ділянку з домоволодінням її дочка ОСОБА_6, яка і продала відповідачу вказану земельну ділянку і недобудований будинок. При оформленні трьох попередніх договорів на право власності на нерухоме майно, жодних обтяжень, даних про незаконне (самочинне) будівництво не було встановлено. В технічному паспорті на недобудований будинок зазначений гараж під літерою «Д». Відповідач вважає, що якщо, гараж був побудований самочинно, з порушенням і без дозволу - в технічному паспорті по це була б відмітка «самочинне будівництво» і жодний правочин за таким об'єктом вчинити неможливо. Вважає, що набула право власності на будинок та гараж правомірно. Стверджує, що коли будувався будинок, ще в 2007-2008 році забудовник домовився зі спадкодавцями (власниками земельної ділянки по АДРЕСА_1) про будівництво гаражу на належній забудовнику земельній ділянці вздовж лінії межі, що розділяє суміжні земельні ділянки. Свою згоду спадкодавці дали - забудовник заплатив їм гроші. Відповідач зазначає, що під час будівництва буднику та гаражу до забудовників (власників нерухомого майна) адміністративна відповідальність за будь-які порушення будівельних норм не застосовувалась. Право власності позивача на суміжну земельну ділянку підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за законом 1/3 частини, яку він отримав 25.09.2013р. та на підставі договору купівлі продажу від 02.12.2014р. 2/3 частин домоволодіння в інших спадкоємців. Земельною ділянкою користувались всі спадкоємці і жодних скарг чи претензій відносно гаражу не було. Будівництво гаражу проводилось за життя спадкодавців - з їхньої згоди. Отже, право спадкоємців на земельну ділянку не порушено і відповідно вони отримали у спадок земельну ділянку, де вздовж лінії межі був побудований гараж. Отримана у спадок земельна ділянка, як реальність, з уже наявними спорудами по її периметру (паркан сусідів, гараж, споруди нежитлового призначення інших сусідів, тощо). Позивач отримав у спадок 1/3 частину домоволодіння ще у вересні 2013 року і управляв спадковим майном повністю та не бачив перешкод у користуванні земельної ділянки. Та навіть придбав 2/3 частини домоволодіння в інших спадкоємців, які в свою чергу будь-яких труднощів (обмежень) у використанні земельної ділянки не вбачали. Жодних претензій по розміщеному гаражу позивач не мав ні до відповідача, ні до продавців 2/3 частини домоволодіння.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.12.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О за реєстром № 2598, є власником земельної ділянки площею 0,0586 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, що знаходиться за адресою в Подільському районі м.Києва: АДРЕСА_1.

Суміжна земельна ділянка, яка розташована за адресою: адреса: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О. за реєстром № 1932, земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_2, площа земельної ділянки 0,0543 га, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, належить відповідачу ОСОБА_9.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 31.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бердес М.О. за реєстром № 1933, відповідач ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2, що складається з недобудованого будинку загальною площею 281,6 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., який на плані позначений літерою Г; також на придбаній земельній ділянці розташований гараж під літ.Д.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-84цс14 слідує, що при зверненні особи за захистом порушеного її права чи інтересу суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Приписами ст.386 ЦК України передбачено, що власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення свого права власності.

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права власності на земельну ділянку шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок вищевказаний гараж під літерою Д, розташований на земеленій ділянці відповідача, позивач зазначає, що гараж зведений відповідачем та збудований з порушенням санітарних та будівельних норм.

Відповідно до ч.1, 3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частин 4 та 7 ст.376 ЦК залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за їх рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинним будівництвом.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з наданим позивачем листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» від 18.02.2016 р., отриманим у відповідь на звернення позивача до даного житлового органу, зазначено на те, що гараж на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, побудований на межі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням санітарних та будівельних норм. При цьому у даному листі відсутнє посилання на конкретні норми, які порушені при будуванні вказаного гаражу.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого Київським міським БТІ станом на 06.06.2011 р., вищевказаний гараж, який розташований на земельній ділянці відповідача та придбаний нею за договором 31.10.2013 р., був побудований в 2010 р.

На підставі ст.59 ч.2 ЦПК України певні обставини повинні буди підтверджені засобами доказування.

Представнику позивача у встановленому законом порядку була роз'яснені можливість заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та наслідки нез'явлення такої експертизи. Від заявлення такого клопотання представник позивача відмовився.

В зв'язку з наведеним, суд не приймає до уваги на підтвердження доводів позивача вказаний вище лист житлового органу від 18.02.2016 р. за вих.№ А-11477 та надані представником позивача фотографії гаражу, оскільки вони є неналежними доказами.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачем вищевказаний гараж під літерою Д не будувався, а був придбаний у встановленому законом порядку за договором купівлі-продажу від 31.10.2013 р.

Відповідно до ст.328 ЦК України відповідач набула право власності у встановлений законом спобіб - на підставі нотаріально посвідченого правочину, який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Статтею 41 Конституції України та ст.319 ЦК України закріплено принцип, відповідно до якого право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власнику майна.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.12 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав ОСОБА_3 як землекористувача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача знести належний їй гараж.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не засновані на законі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,2 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 6, 376, 386, 391 ЦК України, ст.ст.95, 120, 152 ЗК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не булиприсутні у судовому засіданніпід час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційнускаргупротягом десяти днів з дня отриманнякопіїцьогорішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова