Номер провадження: 22-ц/785/2701/17
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Дрішлюка А.І.

- Цюри Т.В.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на долю та про розподіл спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів № 14 в м. Ізмаїлі з розташованими на ньому будівельними матеріалами і конструкціями; припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вказаної земельної ділянки; припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструкцій розташованих на земельній НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області; присудити ОСОБА_4 за належні їй 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів № 14 м. Ізмаїл, Одеської області з розташованими на ній будівельними матеріалами і конструкціями грошову компенсацію в розмірі 50 800 грн.

Визнати право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів № 14 м. Ізмаїл, Одеської області.

Визнати право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструкцій розташованих на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів № 14 м. Ізмаїл, Одеської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що в 2006 році позивач з відповідачкою уклали шлюб, який розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду 31.10. 2012 року.

29.02.2012 року рішенням 20 сесії № 1891 - УІ ОСОБА_4 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів № 14 для ведення садівництва. Оскільки рішення винесено в період шлюбу, вважає вказану ділянку спільною сумісною власністю, і такою, що підлягає розподілу, як майно подружжя. Колишня дружина виїхала за межі України в Туреччину, де народила другу дитину і вірогідно на Україну не повернеться. В зв'язку з чим звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку та на будівельні матеріали і конструкції, що на ній знаходяться, а з нього стягнути на користь відповідачки 50800 грн. компенсації.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що майнові питання були вирішено між сторонами ще до розірвання шлюбу, 26.10 2012 року уклавши між собою Мирову угоду і підписавши її.

На виконання угоди відповідач - її донька не зверталась до суду про стягнення аліментів. Так як сторони домовились, що будівельні матеріали, які знаходились на ділянці, належатимуть їй в рахунок аліментів.

Земельну ділянку рішенням міської ради виділено дочці ОСОБА_4 - відповідачці по справі. Державний акт не видавався, кадастровий номер не присвоювався і не внесений до державного реєстру. Будиночок із будматеріалів збудовано самовільно і будь-які документи на будматеріали і будиночок відсутні. тому вважав, що ділити нічого.

Крім цього позивач звернувся до суду в квітні 2016 року, тобто, через чотири роки після розірвання шлюбу (з пропуском позовної давності), передбаченої ст. 267 п. 4 ЦК України, причиною цього стало, що у позивача з'явилась інша сім'я та друга дитина він вирішив звернутись до суду та поділити майно подружжя.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області та визнання права власності на будівельні матеріали і конструкції розташовані на вказаній земельній ділянці відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ч. 1 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач та відповідачка з 22 грудня 1995 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Рішенням міської ради виділено ОСОБА_4 - відповідачці по справі земельну ділянку. Державний акт не видавався, кадастровий номер не присвоювався і не внесений до державного реєстру. Будиночок із будматеріалів збудовано самовільно і будь-які документи на будматеріали і будиночок відсутні. тому вважав, що ділити нічого.

Стосовно земельної ділянки в матеріалах справи містяться суперечливі докази, а саме: членська книжка товариства садоводів № 14 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 450 кв. м. на ім'я ОСОБА_3 від 03.02.2007 року - в матеріалах відсутні підстави її видачі (а/с 16);

Також на цю ж земельну ділянку НОМЕР_1, площею 450 кв. м. в товаристві садоводів № 14 в м. Ізмаїлі видана членська книжка на ОСОБА_4 08.08.2009 року(а.с. 59)

18.04.2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 в простій письмовій формі укладається договір купівлі - продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0.05 га в садовому товаристві № 14 м. Ізмаїла;(а.с.49);

09.07.2010 року Постійно діючий третейський суд при Ізмаїльській універсальній біржі «Вітязь, ухвалив рішення суду, яким визнав дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1, площею 0.05 га яка розташована у садовому товаристві №14 в м. Ізмаїлі, укладений 18.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6(а.с. 42,43);

Ні договір купівлі-продажу, ні рішення третейського суду не було зареєстровано в реєстрі в МБТІ, ні в Державному реєстрі.

29.02.2012 року рішенням 20 сесії № 1891 - УІ ОСОБА_4 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 для ведення садівництва(а.с. 9)

На час розгляду судом справи даних про те, що держаний акт видавався, кадастровий номер присвоювався і був внесений до державного реєстру не було.

З матеріалів справи вбачається, що право власності, у встановлений законом спосіб ні за ким із сторін не визнавалось, відсутні переконливі докази, того що сторонам на праві власності належить спірне майно, позивачем не додано доказів суду вказуючих на протиправність дій відповідача.

Таким чином позивачем суду не було надано всіх необхідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи є заява представника відповідача ОСОБА_5 про застосування позовної давності.

Часиною 2 статті 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно позовної заяви видно і не заперечувалось позивачем і відповідачкою, що шлюб між сторонами розірвано Ізмаїльським міськрайонним судом 31.10.2012 року.

До суду з зазначеним позовом позивач ОСОБА_3 звернувся 28.04.2016 року, тобто з пропущеним 3-х річного строку позовної давності про яку заявила сторона по справі. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що це є підставою у відмові в позові.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні в позові необхідно відмовити саме з цих підстав.

Що стосується доводів зазначених в апеляційній скарзі, то вони спростовуються матеріалами справи та викладеним вище, або не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: А.І. Дрішлюк

Т.В. Цюра