Справа № 522/9559/14-ц
Провадження № 2/522/3004/17
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Чернявської О.С. до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участі третьої особи - ОСОБА_2 про припинення поруки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №.18-01-08 від 01.04.2008 року, та з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3193649,18 гривень.

Позовні вимоги мотивує вимоги тим, що 01.04.2008 року між ТОВ «Базіс-Авто» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-08, згідно із яким ТОВ «Базіс Авто» надано кредит у розмірі 5000000,0 гривень строком до 01 квітня 2011 року із сплатою 17,5 відсотків річних за користування кредитними коштами (а за користування кредитним коштами з моменту, зазначеного в п.3.1 договору сплатити відсотки у підвищеному розмірі). 01 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №604/08, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Базіс-Авто» зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-08 від 01 квітня 2008 року. Також, 12 серпня 2010 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі керуючого філією «Одеське регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Базіс-Авто» зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-08 від 01 квітня 2008 року. Оскільки ТОВ «Базіс-Авто» не виконало належним чином перед банком боргових зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами до поручителів боржника.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки №604/08 від 01 квітня 2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (далі Поручитель) , в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №18-01-08 від 01.04.2008 року було укладено договір поручительства №604/08.

Відповідно до частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому строк виконання основного зобов'язання відповідно до п. 1.1 Договору відновлюваною кредитної лінії №18-01-08 від 01.04.2008 настав 01.04.2011 року на протязі 6 місяців з цієї дати ним не було отримано жодних вимог від ВАТ « Банк «Фінанси та Кредит» та будь-яких додаткових угод укладено не було. При цьому ніяких додаткових угод він не підписував. Також у зустрічному позові ОСОБА_3 посилається на укладення між Банком та ТОВ «Базіс Авто» додаткової угоди №5 від 28.10.2011 року до Договору відновлюваної кредитної лінії від 01.04.2008 року , відповідно до якої була збільшена сума кредиту з 5000000 гривень до 7 480 560 гривень та строк виконання основного зобов'язання було збільшено до 27.09.2013 року. При цьому ніяких додаткових угод з ним, як фінансовим Поручителем боржника, укладено не було та повідомлень не отримано. У позові ОСОБА_3 зазначає, що додатковою угодою №5 від 28.10.2011 року до Договору відновлюваної кредитної лінії №18-01-08 від 01.04.2008 року без його відома було значно збільшено його грошові зобов'язання та обсяг відповідальності, тому як було збільшено суму кредитування та строк виконання основного зобов'язання, що є законними підставами для припинення поруки за ч.1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, ч.1 ст. 251 ЦК України, ч.1 ст. 252 ЦК України.

Справи за вищевказаними позовами банку були об'єднані в одне провадження для спільного розгляду.

В судовому засіданні представник банку позовні вимоги підтримав та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю, стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, неустойку та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими, та такими, у задоволенні яких слід відмовити, підтримав раніше подані письмові заперечення на позовну заяву.

Представник ОСОБА_3 позов банку не визнав, вимоги зустрічної позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник банку в судовому засіданні зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні через необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягають задоволенню з огляду на їхню необґрунтованість, зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовних вимог банку до відповідача ОСОБА_2 судом враховано наступне.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заперечень відповідача на позовну заяву банку, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року між ТОВ «Базіс-Авто» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-08, згідно із яким ТОВ «Базіс Авто» надано кредит у розмірі 5000000,0 гривень строком до 01 квітня 2011 року із сплатою 17,5 відсотків річних за користування кредитними коштами (а за користування кредитним коштами з моменту, зазначеного в п.3.1 договору сплатити відсотки у підвищеному розмірі).

12 серпня 2010 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі керуючого філією «Одеське регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №55/10.

Відповідно до зазначеного договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Базіс-Авто» зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-08 від 01 квітня 2008 року, до якого станом на підписання договору поруки вже були внесені зміни додатковими договорами №1 від 12 травня 2008 року, №2 від 07 листопада 2008 року.

Як було встановлено під час судового розгляду до договору про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-08 від 01.04.2008 року неодноразово підписувались додаткові угоди між банком та позичальником.

Так, згідно останньої додаткової угоди №6 від 30 жовтня 2012 року до кредитного договору №18-01-08 від 01 квітня 2008 року сторонами викладено п.1.1 договору у новій редакції, згідно із якою, зокрема, збільшено ліміт кредитної заборгованості до 7480560,0 гривень, а також змінено відсотки за підпунктами а,б,в пункту 3.1 кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із зазначеним між ОСОБА_2 та банком укладено додаткові договори №№1,2,3 до договору поруки №55/10 від 12 серпня 2010 року.

Згідно додаткової угоди №3 від 30 жовтня 2012 року сторони виклали п.1.1 договору поруки №55/10 від 12 серпня 2010 року у новій редакції, в якій зазначено лише про збільшення ліміту кредитної заборгованості до 7480560,0 гривень, та щодо відсотків за підпунктами а,б,в пункту 3.1 кредитного договору.

Разом з тим, ані додатковою угодою №3, ані попередніми додатковими угодами до договору поруки сторони не погодили інших змін у кредитному договорі, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що, в свою чергу, має наслідком припинення поруки ОСОБА_2

Збільшення обсягу відповідальності шляхом збільшення кінцевого строку користування кредитними коштами та зміни графіку погашення кредитної лінії.

Як вбачається з редакції кредитного договору №18-01-08 від 01 квітня 2008 року (станом на дату підписання договору поруки) кошти надаються позичальнику строком до 01 квітня 2011 року у відповідності до графіку, встановленому у додатку №1 до договору.

В подальшому кінцевий строк погашення кредиту та графік його погашення неодноразово змінювався додатковими договорами №3 від 10 листопада 2010 року та №5 від 28 жовтня 2011 року, в результаті чого кінцевий строк погашення кредиту збільшено до 27 вересня 2013 року.

Таким чином, шляхом збільшення строку погашення кредиту та зміни графіку його погашення відбулося збільшення відповідальності ОСОБА_2, оскільки відповідно збільшився і період нарахування процентів на кредитні кошти та їх загальний розмір.

Та обставина, що збільшення строку погашення кредиту збільшує обсяг відповідальності поручителя та, як наслідок, є підставою для припинення поруки, підтверджується висновком Верховного Суду України, викладеним в ухвалі від 23 лютого 2011 року по справі 6-57272св10.

Збільшення обсягу відповідальності шляхом введення комісійних винагород.

Як вбачається з редакції кредитного договору №18-01-08 від 01 квітня 2008 року (в редакції станом на дату підписання договору поруки) жодних положень щодо обов'язку зі сплати комісії боржником на користь банку не міститься, тобто порука ОСОБА_2 не охоплювала обов'язку зі сплати будь-яких комісійних винагород.

Втім, в подальшому додатковими договорами до кредитного договору №3 від 10 листопада 2010 року, №5 від 28 жовтня 2011 року та №6 від 30 жовтня 2012 року були внесені зміни, згідно із якими сторони дійшли згоди щодо сплати позичальником на користь банку комісії.

Так, за останньою редакцією п.2.5 кредитного договору за зміну умов кредитування позичальник сплачує 50000,0 гривень у відповідності до графіку: 10000,0 гривень - до 27.11.2012 року; 15000,0 гривень - до 27.12.2012 року; 10000,0 гривень - до 29.01.2013 року, 15000,0 гривень - до 27.02.2013 року.

Отже, враховуючи, що редакцією кредитного договору, яка існувала на час підписання договору поруки, не було передбачено жодних положень щодо сплати банку комісії, це свідчить про збільшення відповідальності ОСОБА_2

При цьому, та обставина, що порукою забезпечується також зобов'язання позичальника зі сплати комісійних винагород, підтверджується п.2.2 договору поруки №55/10 від 12 серпня 2010 року, згідно із яким «Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у тому числі за основним боргом, сплати щомісячних процентів та підвищених процентів, оплати комісійної винагороди, сплати неустойки за основним боргом та процентами, а також по відшкодуванню усіх збитків», а також пунктом 4.2 договору.

Та обставина, що збільшення комісійних винагород збільшує обсяг відповідальності поручителя та, як наслідок, є підставою для припинення поруки, підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10 вересня 2014 року по справі 6-28цс14.

Збільшення обсягу відповідальності шляхом введення підстав для збільшення процентної ставки.

Як вбачається з первинної редакції п. 8.3 кредитного договору №18-01-08 від 01 квітня 2008 року, сторонами не було передбачено підстав та випадків для збільшеної сплати процентів в разі порушення окремих умов п.8.3 кредитного договору.

В подальшому редакцію п.8.3 кредитного договору №18-01-08 від 01 квітня 2008 року було неодноразово змінено додатковими договорами №3 від 10 листопада 2010 року, №5 від 28 жовтня 2011 року та №6 від 30 жовтня 2012 року.

Так, за останньою редакцією п.8.3 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у разі порушень умов п.8.3 (в-ж) цього договору, процентна ставка, зазначена в п.3.1.(а) цього договору збільшується на 5п.

Отже, фактично між банком та позичальником укладено додаткові договори, якими змінено у повному обсязі редакцію п.8.3 договору, а саме: введено підстави для сплати позичальником підвищених процентів за користування кредитними коштами, чого взагалі не було передбачено первинною редакцією кредитного договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі внесених змін до кредитного договору (умови про збільшення строку повернення кредиту, п.п. 2.5, 8.3) зміни до договору поруки, який укладений із ОСОБА_2, не вносились.

Укладені між ОСОБА_2 та банком додаткові договори №№1,2,3 до договору поруки стосувались лише зміни суми кредиту та відсотків, втім, це не охоплювало усієї відповідальності поручителя.

Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок, що порука, яка виникла на підставі договору №55/10 - припинилася, з огляду на положення ч.1 ст.559 ЦК України, згідно із якою порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із наведеним положенням однією з підстав припинення поруки законодавець визначив таку зміну основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок якої збільшується обсяг його відповідальності.

Як наголошено у п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої етапі 559 ЦПК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У даному випадку згідно із укладеним між банком та ОСОБА_2 договору поруки не вбачається, що сторони узгодили можливість зміни строку повернення кредиту, внесення змін щодо сплати комісії та підстав для підвищених процентів тощо без додаткового повідомлення поручителя.

Навпаки, згідно з п.4.4 договору поруки №55/10 від 12 серпня 2010 року сторони узгодили, що внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності не допускається без узгодження із поручителем.

Таким чином, оскільки до кредитного договору були внесені умови, які збільшили обсяг відповідальності ОСОБА_2 без його згоди, це свідчить про припинення поруки.

Зазначене повною мірою також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 року по аналогічній справі № 6-88цс11, висновки по якій суд зобов'язаний взяти до уваги під час розгляду цього позову.

Так, згідно із наведеним рішенням до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Судом додатково враховано, що згідно із рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.04.2015 року позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, як майнового поручителя ТОВ «Базіс Авто» задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №18-01-08 від 01 квітня 2008 року в розмірі 8959131,63 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку, площею 4,0 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом визнання права власності за банком за вартістю у розмірі 15542000,0 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом наведених положень Закону звернення стягнення на предмет іпотеки задовольняє вимоги кредитора за основним зобов'язанням, а, отже, це є підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

За правилом ч.8 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом.

Таким чином, право кредитора на задоволення своїх вимог після звернення стягнення на предмет іпотеки можливо лише у випадку, коли вартість предмета іпотеки виявилася меншою від розміру заборгованості за основним зобов'язанням.

У даному випадку банк задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі, оскільки визначена вартість предмета іпотеки майже у 2 рази перевищує суму заборгованості станом на день ухвалення рішення.

При цьому, судом враховано, що згідно із клопотанням про зменшення позовних вимог банк фактично визнав, що задовольнив свої вимоги за кредитом за рахунок предмета іпотеки ще 30.04.2015 року, при цьому, безпідставно продовжував нараховувати поручителям заборгованість, що є неприпустимим порушенням вимог закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення у повному обсязі вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки згідно із рішенням від 30.04.2015 року призвело до припинення забезпеченого зобов'язання, що є окремою самостійною підставою для визнання поруки позивача припиненою.

Такого самого висновку дійшов і Вищий господарський суд України у постанові від 01.12.2015 року, в якій встановлено, що вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до позичальника ТОВ «Базіс-Авто» щодо повернення кредитних коштів за договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-08 від 01 квітня 2008 року, задоволено майновим поручителем за рахунок вартості предмета іпотеки, що значно перевищує розмір заявлених банком у травні 2015 року кредиторських вимог до боржника у даній справі про банкрутство, а тому зобов'язання боржника перед банком припинилися в момент їх належного виконання майновим поручителем.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт припинення зобов'язання між банком та позичальником встановлений іншим судовим рішенням, що має преюдиційне значення для вирішення цієї справи, а, отже, не потребує додаткового доведення.

За правилом ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 10.09.2014 року по справі № 6-32цс14 Відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, з огляду на що звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що порука ОСОБА_2 є припиненою, з огляду на що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог банку до відповідача ОСОБА_3 та його зустрічного позову судом враховано наступне.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заперечень відповідача на позовну заяву банку, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року між ТОВ «Базіс-Авто» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-08, згідно із яким ТОВ «Базіс Авто» надано кредит у розмірі 5000000,0 гривень строком до 01 квітня 2011 року із сплатою 17,5 відсотків річних за користування кредитними коштами (а за користування кредитним коштами з моменту, зазначеного в п.3.1 договору сплатити відсотки у підвищеному розмірі).

01 квітня 2010 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі керуючого філією «Одеське регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №604/08.

Відповідно до зазначеного договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Базіс-Авто» зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-08 від 01 квітня 2008 року.

Під час судового розгляду було встановлено,що до договору про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-08 від 01.04.2008 року неодноразово підписувались додаткові угоди між банком та позичальником.

Так, відповідно до додаткової угоди №5 від 28.10.2011 року до Договору відновлюваної кредитної лінії від 01.04.2008 року була збільшена сума кредиту з 5000000.00 гривень до 7 480 560.00 гривень та строк виконання основного зобов'язання було збільшено до 27.09.2013 року.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3, як фінансовим поручителем не було укладено додаткових угод до договору поруки з цього приводу, тобто сторони не погодили зміни у кредитному договорі, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що, в свою чергу, має наслідком припинення поруки ОСОБА_3

Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок, що порука, яка виникла на підставі договору №604/08- припинилася, з огляду на положення ч.1 ст.559 ЦК України, згідно із якою порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із наведеним положенням однією з підстав припинення поруки законодавець визначив таку зміну основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок якої збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до положень у п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

У тому випадку, якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої етапі 559 ЦПК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Згідно, Договору поруки №№604/08 укладеному між банком та ОСОБА_3, не вбачається, що сторони узгодили можливість зміни строку повернення кредиту, внесення змін щодо сплати комісії та підстав для підвищених процентів тощо без додаткового повідомлення поручителя.

Сторони п.4.4 Договору поруки узгодили, що внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності не допускається без узгодження із поручителем.

Таким чином, оскільки до кредитного договору були внесені умови, які збільшили обсяг відповідальності ОСОБА_3 без його згоди, це свідчить про припинення поруки.

За правилом ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що порука ОСОБА_3 є припиненою, з огляду на що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Виходячи з цього суд вбачає підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення Договору поруки №604/08 від 01.04.2008 року.

Керуючись ст. ст. 16, 526, 553, 554, 559, 599 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати припиненим Договір поруки №604/08 від 01.04.2008 року до Договору відновлюваної кредитної лінії №18-01-08 від 01.04.2008 року, що укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чернявська

20.02.2017