Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4177/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Косигіної Л.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути від права на спадкування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3, який помер 21.09.2015 року. Позовні вимоги мотивував тим, що після смерті батька відкрилась спадщина за законом на належне померлому майно. На момент смерті ОСОБА_3 досяг 86-річного віку, в останні роки життя тяжко хворів, не міг пересуватись, був лежачим, знаходився в безпорадному стані, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, обслуговувати себе. Доглядав за батьком лише він та його дружина, відповідач батька не провідував, матеріальної допомоги йому не надавав, кошти на лікування не витрачав, не поніс витрат і на поховання. Враховуючи викладене просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги навів ті ж доводи, що і в позовній заяві, яким, на його думку, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки і, як наслідок, ухвалено неправомірне рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що

апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність такої підстави для усунення відповідача від права на спадкування майна ОСОБА_3, як ухилення від надання допомоги спадкодавцеві в період перебування тим у безпорадному стані, позивачем не доведена, також не доведено, що відповідач ухилявся від надання будь-якої допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_3 був батьком сторін та помер 21.09.2015 року у віці 85 років /а.с.6,7,22/. Після його смерті відкрилась спадщина на його майно та приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 заведена спадкова спрва№83/2015 до майна померлого. ОСОБА_3 заповіту не складав.

Відповідно до вимог ст.1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що свідчать матеріали спадкової справи.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та роз'яснень вказаного Пленуму Верховного Суду України випливає, що суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та можливість надавати таку допомогу, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Доведення вказаних обставин згідно з ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, а також потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача.

Судом першої інстанції на підставі письмових доказів встановлено, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні безпосередньо перед своєю смертю з 10 по 16 вересня 2015 року /а.с.12-20/.

Доказів того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані до зазначеного періоду матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджено, що батько сторін проживав у власному будинку, отримував пенсію та мав грошові заощадження, які зберігались на депозитних рахунках банків та увійшли до спадкової маси, в загальній сумі 112580,28грн. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 був матеріально забезпечений, мав змогу матеріально себе утримувати та не потребував сторонньої матеріальної допомоги.

Позивачем не спростовані доводи відповідача про те, що він доглядає свою 88-річну матір (матері у сторін різні), а тому не міг залишатись довго з батьком після того як він (відповідач) з позивачем забрали його з лікарні.

Доводи позивача, підтверджені показаннями свідків, про те, що він, проживаючи разом з батьком, надавав йому побутову допомогу, не стосуються предмету доказування у цій справі, оскільки позивач повинен довести факт ухилення відповідача від надання батькові допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача, можливість її надавати та факт перебування спадкодавця в безпорадному стані.

З огляду на те, що такі обставини позивачем не доведені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову за недоведеності позивачем факту одночасного настання обставин, визначених ч. 5 ст. 1224 ЦК України є обґрунтованими, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з"ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді