Справа № 569/9324/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Хлуд І.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільному майні подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати за нею право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідача 94446,68 грн. за ? частку автомобіля марки Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем. За час подружнього життя приватизували квартиру та придбали автомобіль. Бажає визначити свою частку у праві спільної сумісної власності, щоб не виникало питань щодо її права на спільну майно. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, не заперечує, щоб транспортний засіб залишився відповідачу, а їй було компенсовано половину його вартості.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Представник позивача пояснила, що між сторонами виникають суперечки з приводу спільного майна, а тому позивач бажає визнати своє право власності на частку у спліьному сумісному майні. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 26 січня 2017 року заперечував проти позовних вимог з мотивів завищеної вартості автомобіля. В судове засідання 16 лютого 2017 року не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 січня 1976 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 038197.

За час перебування у шлюбі сторони приватизували квартиру АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності та придбали автомобіль марки Opel Combo, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого зазначений відповідач, про що свідчать свідоцтво про право власності на житло від 11 жовтня 1994 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 687349 від 14 січня 2014 року.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 10 жовтня 2016 року становить 180893,36 грн.

Згідно із ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не надано. Відтак, суд вважає, що сторони придбали вказане майно за спільні кошти подружжя.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Правових підстав для застосування ч.2 та ч.3 ст.70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні.

Згідно із розясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом ( ст.11 ЦПК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд встановив, що сторонами не досягнуто домовленості щодо компенсації частки автомобіля однією із сторін на користь іншої ні до судового засідання, ні під час судового розгляду справи. Суду не надано доказів внесення відповідачем на депозитний рахунок суду суми компенсації вартості ? частки автомобіля. За таких обставин компенсація з відповідача на користь позивача вартості ? частки автомобіля не може бути стягнена у звязку із не внесенням таких коштів на депозит суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання ідеальних часток подружжя у спільному майні без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло і так належить позивачу на праві спільної сумісної власності з відповідачем, суд вважає за необхідні визначити частку позивача у спільному сумісному майні, а не визнати право власності на неї.

У відповідності до правил ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідач на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.365, 368, 370, 372 ЦК України, ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільному майні подружжя - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 становить 1/2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобіля марки Opel Combo, 2009 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2046 ( дві тисячі сорок шість ) грн. 87 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :