У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 75 884 долари 78 центів США за програмою «Перше житло», зі сплатою 13,99 % річних, строком до 27 липня 2018 року. 29 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідатиперед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 6 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 091 долар 09 центів США та 735 284 грн 29 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Комерційний банк «Надра» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 124 091 долар 09 центів США та 735 284 грн 29 коп.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір поруки.

Зазначала про те, що у листопаді 2013 року банком було направлено на адресу позичальника досудову вимогу про погашення заборгованості за спірним кредитним договором, в якій встановлено тридцятиденний строк для погашення кредиту, тобто банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Вказувала про те, що банк до неї як поручителя вимоги в установлений законом шестимісячний строк не пред'являв, а з позовом звернувся до суду лише у вересні 2015 року. Крім того, між позичальником та банком укладено додаткову угоду до договору поруки, унаслідок чого збільшено обсяг її відповідальності як поручителя, що також призвело до припинення поруки.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати договір поруки від 29 липня 2008 року припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 27 липня 2008 року, укладеного між ПАТ«Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4, такою, що припинена. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 091 долари 09 центів США, з яких: 70 838 доларів 18 центів США - заборгованість по тілу кредиту; 53 252 долари 91 центів США - заборгованість по процентам; 736 284 грн 29 коп. - пеня; 4 019 грн 40 коп. - судового збору. У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» судові рішення неоскаржуються, тому в касаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_3 за спірним кредитним договором, оскільки позичальнику було видано суму коштів, що перевищує вказаний у договорі розмір кредиту і нарахована комісія, розмір якої кредитним договором не встановлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й задовольняючи позов ПАТ «Комерційний банк «Надра», виходив із того, що ОСОБА_3, підписуючи спірний кредитний договір, погодився з його умовами, а, отже, позичальник знав про те, що за здійснені розрахунки по кредитному договору банком нараховується комісія, яка входить до суми кредиту. Доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає умовам договору безпідставні, так як вказана заборгованість обчислюється з виданих кредитних коштів та нарахованої комісії.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 29 липня 2008 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 75 884 долари 78 центів США за програмою «Перше житло», зі сплатою 13,99 % річних, строком до 27 липня 2018 року, для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири від 23 липня 2008 року.

29 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язанняза вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідатиперед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом установлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 29 липня 2008 року банком було видано позичальнику у готівковій формі кредит у розмірі 73 247 доларів 86 центів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29 липня 2008 року та валютним меморіальний ордером від 29 липня 2008 року. За видачу вказаних коштів банком була нарахована комісія у розмірі 3 007 доларів 94 центи США, як комісія за розрахунки згідно з п. 1.2. спірного кредитного договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, отже суд належним чином не дослідив, чи передбачено нарахування такої комісії законом.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта