АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання частково недійсним кредитного договору, розірвання договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року,

встановила:

у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним та відповідачем, посилаючись на те, що договір було укладено у валюті - дол. США, однак договором не було визначено умов перерахунку долара США у гривні, що є порушенням прав позивача, як споживача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що 21 січня 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 126 630 дол. США та зазначав, що вказаний договір є недійним, оскільки укладено в іноземній валюті, тоді як грошовою одиницею України є гривня. Також позивач вказував на те, що банком було порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомлено його про умови надання кредиту, які є несправедливими.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено заявлені вимоги. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.3, 203,215, 523, 524, 533, 626, 627, 638, 1046, 1049 ЦК України, ст. 11, 15, 19, 23, 28, 34 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 126 630 дол. США строком до 20 січня 2028 року зі сплатою 12,89% на місяць.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, судом першої інстанції не було враховано те, що кредитні кошти насправді було видано у гривні, а не в доларах США, а також зазначав, що банком не було попереджено його про валютні ризики та не надано повної інформації про умови кредитування. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими, всі були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з п. 1.1. оспорюваного договору, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту в доларах США. Позивач був ознайомлений з умовами кредитного договору, що підтверджується його особистим підписом.

Судом першої інстанції було вірно встановлено про те, що кредитний договір було укладено в доларах США у відповідності до норм чинного законодавства.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при укладенні оспорюваного договору відповідачем було порушено норми чинного законодавства, позивачем не наведено підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю та не доведено наявність умислу в його діях.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 521/20289/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1243/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А..

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.