Провадження №22-ц/784/535/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/4104/16-ц Головуючий І інстанції Павлова Ж.П.
Провадження № 22-ц/784/535/17 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі Шагай О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства (далі ДП) «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ДП «Адміністрація морських портів України» до Комісії по трудовим спорам Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення комісії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до суду з даним позовом, в якому посилалось на те, що 03.08.2016 р. на адресу Миколаївської філії підприємства надійшло рішення комісії по трудовим спорам Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» № 4/2 від 28.07.2016 року, яким вирішено: зобов'язати Філію наказ від 17.03.2016 р. № 171 скасувати; негайно виплатити ОСОБА_1 належну суму згідно п. 5.20. колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018 рр. Однак, з даним рішенням підприємство не може погодитись, оскільки пунктом 3.1. «Положення про Миколаївську філію ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18.04.2014 року, встановлено, що філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Комісія у порядку визначеному нормами чинного законодавства України не створювалась, тому її діяльність є незаконною. Також, позивач посилався на те, що у рішенні зазначено, що при його прийнятті були відсутні 3 члени комісії, присутні 5 членів, що складає менше двох третин від її складу (8 осіб).Таким чином засідання Комісії у складі 5 осіб з 8 не було правомочним приймати Рішення. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 227 Кодексу законів про працю України оскаржуване Рішення не містить повного найменування підприємства, прізвища, імя та по батькові працівника, який звернувся до комісії; дати звернення до комісії; прізвищ представників ДП «АМПУ» або даних про їх відсутність; мотивоване рішення комісії. Також, Комісія розглядала скаргу ОСОБА_1 щодо скасування наказу № 172, однак всупереч цим обставинам прийняло Рішення про скасування наказу № 171, який ОСОБА_1 взагалі не стосується. ОСОБА_1 08.07.2016 р. особисто звернувся із заявою до Адміністрації з проханням скасувати наказ № 172 від 17.03.2016р. Заява ОСОБА_1 отримана Адміністрацією 08.07.2016 р. 22.03.2016 ОСОБА_1 ознайомився з наказом «Про дисциплінарне стягнення» від 17.03.2016 № 172. Однак, до комісії по трудових спорах він звернувся лише у липні 2016 року, чим пропустив строк, встановлений для звернення до Комісії. Тому, в порушення вказаної норми закону, Комісія розглянула вимоги ОСОБА_1, по яких був пропущений строк для звернення. За таких обставин, у Комісії не було правових підстав розглядати по суті вказане звернення, як індивідуальний трудовий спір. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Комісії по трудових спорах Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) від 28.07.2016 р. № 4/2, прийнятого на підставі заяви ОСОБА_1

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2017 року у задоволенні позову ДП «Адміністрація морських портів України» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник КТС Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідно до вимог глави ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України комісія по трудових спорах є одним з органів, який розглядає трудові спори. Враховуючи положення ст. ст.224-227 КЗпП України, до компетенції комісії по трудових спорах відноситься виключно розгляд трудових спорів за заявами працівників по трудовим спорам, що виникають між працівниками та підприємствами, установами, організаціями в особі їх власників або уповноважених ними органів. І саме по заявам працівників комісія по трудовим спорам, розглянувши відповідний спір, приймає рішення. У разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах, згідно ст. 228 КЗпП України, працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду. Згідно пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» незалежно від того, працівником, власником або уповноваженим ним органом чи прокурором порушена справа, після вирішення спору в КТС, суд розглядає її в порядку позовного провадження, як трудовий спір, що вирішувався в КТС, тобто, як вимогу працівника до підприємства, установи, організації.

Судом було встановлено, що Комісія по трудовим спорам МФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Миколаївського морського порту) створена рішенням конференції трудового колективу Адміністрації 23 липня 2013 року, оформленого постановою №1/123-2 у складі 8 членів. Голова, заступник та секретар комісії обрані на підставі рішення, оформленого протоколом №1 КТС МФ ДП «АМПУ» 15 травня 2015 року.

Також судом було встановлено, що наказом № 172 від 17.03.2016 року за неналежне виконання посадових обовязків, що призвело до не освоєння запланованих витрат у 1У кварталі 2015 року, передбачених фінансовим планом адміністрації Миколаївського морського порту на 2015р. начальнику відділу технічного нагляду ОСОБА_1 оголошено догану. ОСОБА_1 звернувся до комісії із трудових спорів та оскаржив вищезазначений наказ. Рішенням Комісії від 28.07.2016 року за № 4/2 ДП «АМПУ» було зобовязано скасувати наказ від 17.03.2016 року № 171 щодо оголошення догани за неналежне виконання посадових обовязків ОСОБА_1 та зобовязано адміністрацію виплатити ОСОБА_1 належну суму згідно п.5.20 колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р.

Однак, наказом № 667 начальника Адміністрації від 09.09.2016 року наказ № 172 від 17.03.2016 р. було скасовано. Тому суд дійшов висновку, що через те, що на час розгляду справи в суді спірний наказ скасовано позивачем, то предмет спору відсутній, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Висновки суду стосовно того, що предметом спору по даній справі з урахуванням положень пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є саме індивідульно трудовий спір, який виник між ОСОБА_1, як працівником ДП «Адміністрація морських портів України», та ДП «Адміністрація морських портів України», як роботодавцем, відповідає обставинам справи та діючому законодавству.

Проте, поза увагою суду залишилося те, що згідно заявиОСОБА_1 до КТС предметом спору, який підлягав розгляду КТС була саме правомірність позбавлення ОСОБА_1 права на матеріальну допомогу на оздоровлення, передбачену п.5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р. через накладення на нього дисциплінарного стягнення, а не скасування самого наказу № 172 від 17.03.2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Не зважаючи на це, висновок суду стосовно даних вимог в рішенні суду відсутній. Натомість, судом розглянуті тільки вимоги про правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за наказом № 172 від 17.03.2016 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції фактично не вирішив індивідульно трудовий спір, який повинен був бути предметом розгляду КТС згідно заяви ОСОБА_1 до КТС. Матеріали справи свідчать про те, що суд фактично розглянув вимоги працівника, викладені в його заяві до адміністрації від 08.07.2016р., а не вимоги, викладені в його заяві до КТС від 06.07.2016р. Крім того, вирішуючи індивідуально- трудовий спір, суд в резолютивній частині рішення не зазначив стосовно якого саме позову було постановлено рішення про відмову у його задоволенні, тобто у задоволенні позову працівника до роботодавця чи у задоволенні позову ДП «Адміністрація морських портів України» до КТС Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення КТС.

Тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, виходячи з наступного.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 до КТС від 06.07.2016р., предметом трудового спору, за вирішенням якого він звернувся до КТС, є правомірність позбавлення його права на матеріальну допомогу на оздоровлення через наявність випадку порушення ним трудової дисципліни протягом року до надання відпустки та зобовязання адміністрації виплатити належну йому суму матеріальної допомоги на оздоровлення згідно Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р.

Наявні в матеріали справи докази свідчать про те, що наказом № 172 від 17.03.2016 року за неналежне виконання посадових обовязків, що призвело до не освоєння запланованих витрат у 1У кварталі 2015 року, передбачених фінансовим планом адміністрації Миколаївського морського порту на 2015р. начальнику відділу технічного нагляду ОСОБА_1 оголошено догану. Наказом № 233 від 07 квітня 2016р. дане дисциплінарне стягнення було знято. Однак, при оформленні щорічної планової відпустки в липні 2016р. ОСОБА_1 був позбавлений виплат матеріальної допомоги на оздоровлення, передбаченої п. 5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р., у звязку з тим, що ним протягом року було допущено порушення трудової дисципліни.

Пунктом 5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р. дійсно передбачено, що всім працівникам адміністрації Миколаївського морського порту при наданні щорічної відпустки виплачується матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі їх середньомісячного заробітку, яка надається один раз на рік при умові надання відпустки за графіком, крім працівників, які протягом року до надання відпустки мали випадки порушення трудової дисципліни.

Однак, 05 серпня 2016р. Адміністрація Миколаївського морського порту звернулася до ДП «Адміністрація морських портів України» з листом, в якому просила погодити скасування наказів начальника Миколаївської філії про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, в тому числі і ОСОБА_1 за наказом № 172 від 17 березня 2016р.( а.с.62) Листом від 01 вересня 2016р. ДП «Адміністрація морських портів України» повідомила про відсутність заперечень проти скасування наказів ( а.с.63). Тому наказом № 667 начальника Адміністрації від 09.09.2016 року на підставі листа ДП «Адміністрація морських портів України» від 01 вересня 2016р. було скасовано наказ № 172 від 17.03.2016 р.(а.с.64).

Наказом № 703 від 26 вересня 2016р. у звязку із скасуванням наказом № 667 від 09.09.2016 року наказу № 172 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення(а.с.116). Згідно службової записки в.о.головного бухгалтера від 10.11.2016р. ОСОБА_1 була нарахована матеріальна допомога на оздоровлення та перерахована на картковий рахунок 28 вересня 2016р.( а.с.115).

Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що індивідульно трудовий спір, який виник між ОСОБА_1 та ДП «Адміністрація морських портів України» з приводу правомірності позбавлення його права на матеріальну допомогу на оздоровлення через наявність випадку порушення ним трудової дисципліни протягом року до надання відпустки та зобовязання адміністрації виплатити належну йому суму матеріальної допомоги на оздоровлення згідно Колективного договору, було вирішено сторонами даного трудового спору в добровільному порядку і на час ухвалення судом рішення по справі він дійсно був відсутній. Даний факт підтвердив в судовому засіданні також і представник ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи. Оскільки трудові права ОСОБА_1 були поновлені і він не наполягав на їх судовому захисті шляхом розгляду його індивідульно трудового спору, а також враховуючи те, що ДП «Адміністрація морських портів України» також не наполягало на розгляді по суті індивідульно трудового спору, який виник між ОСОБА_1 та ДП «Адміністрація морських портів України» в звязку з вирішенням його сторонами цього індивідульно трудового спорув добровільному порядку, підстави для винесення рішення про поновлення його прав на час ухвалення рішення судом першої інстанції відпали. Тому у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про зобовязання виплатити належну йому суму матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п. 5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р.р. слід відмовити через відсутність спору між сторонами за даним трудовим спором.

При прийнятті рішення по справі, колегія суддів враховує також те, що строки звернення до суду з заявою про оскарження рішення КТС ДП «Адміністрація морських портів України» не порушені, так як рішення КТС було направлено ДП «Адміністрація морських портів України» 03 серпня 2016р., а до суду ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося 15 серпня 2016р., тобто в строк, так як 13 та 14 серпня 2016р. були вихідними днями.

3-місячний строк звернення ОСОБА_1 до КТС, виходячи з вимог, викладених працівником в заяві до КТС, також пропущено не було, так як предметом спору були саме вимоги щодо правомірності невиплати матеріальної допомоги, а не скасування наказу № 172 від 17.03.2016 року. При цьому колегія суддів враховує також те, що про своє порушене право працівник, з урахуванням того, що дисциплінарне стягнення з нього було знято ще 07 квітня 2016 року, дізнався тільки тоді, коли при наданні йому відпустки у червні 2016 року йому не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення.

В той же час, доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду через те, що судом не надано правової оцінки правомірності утворення та діяльності КТС, не є підставою для скасування рішення, виходячи з наступного.

Як уже зазначалося раніше, предметом спору по даній справі є саме індивідульно трудовий спір між робітником та роботодавцем, завирішенням якого працівник звернувся до КТС.

Матеріалами справи встановлено, що вАдміністрації Миколаївського морського порту на конференції трудового колективу Адміністрації 23 липня 2013 року була створена КТС, про що свідчить протокол конференції №1/123 від 23 липня 2013р., витяг з постанови конференції від 23 липня 2013р. про затвердження складу комісії у складі 8 членів. 15 травня 2015р. на засіданні КТС були обрані голова, заступник голови та секретар КТС( а.с.73). Листом від 15 травня 2015р. КТС повідомило Адміністрацію Миколаївського морського порту про зазначене організаційне засідання КТС( а.с.74), а листом від 11.01.2016р. просило здійснити технічне забезпечення роботи КТС ( а.с.75).

Зазначене свідчить про обізнаність ДП «Адміністрація морських портів України» як про початок діяльності, так і про створення КТС Адміністрації Миколаївського морського порту, так як на конференції 23 липня 2013р., на якій було прийнято рішення про утворення КТС, у якості уповноваженого представника ДП «Адміністрація морських портів України» був присутній начальник Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України».

Аналіз правомірності створення КТС виходить за межі розгляду індивідуально трудового спору, так як не згода адмінстрації ДП «Адміністрація морських портів України» з правомірністю утворення на підприємстві КТС у філії має ознаки колективного трудового спору. Так, згідно ст. 2 Закону України Про порядок вирішення колективних трудових спорів ( конфліктів) колективним трудовим спором є розбіжності, що виникли між сторонами соціально трудових відносин, в тому числі щодо укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю. Для вирішення таких спорів передбачений інший порядок розгляду за правилами Закону України « Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)». Отже, саме в порядку, передбаченому даним Законом, а в не в порядку цивільного судочинства і повинні розглядатися колективні трудові спори. Тому розгляд такого спору виходить за межі предмету розгляду індивідульно трудового спору між робітником та роботодавцем.

Доводи апеляційної скарги стосовно необхідності скасування рішення КТС через порушення КТС порядку розгляду індивідульно трудового спору зазаявою ОСОБА_1 та неправильного оформлення рішення КТС, також не є підставою для скасування рішення, виходячи з наступного.

До прийняття в 1996 році Конституції України розгляд більшості трудових спорів у суді здійснювався лише після їх попереднього розгляду у КТС. Відсутність попереднього розгляду була підставою для відмови судом у прийнятті позову від працівника з приводу захисту його трудових прав. З прийняттям Конституції України такий порядок розгляду трудових спорів був фактично скасований нормами ст. 124 Конституції, якою, зокрема, передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами; делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, на сьогодні будь-який працівник має право за власним бажанням звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, зокрема й трудових, без попереднього звернення до будь-яких посадових осіб, органів чи інстанцій, у тому числі й КТС. Проте, усі норми КЗпП України, які не суперечать нормам Конституції України, є чинними. А тому організація діяльності КТС на сьогодні не втратила правового регулювання нормами КЗпП України, вона лише набула добровільного, рекомендаційного характеру. Це означає, що комісії по трудових спорахуповноважені здійснювати не судову функцію, а функцію досудового розгляду трудового спору (у межах визначеної КЗпП компетенції) з винесенням рішення по суті спору та з можливістю подальшого (навіть примусового) його виконання, якщо таке рішення не оскаржено заінтересованими особами до суду.

Стаття 228 КзПП України надає сторонам право оскаржити рішення КТС до суду.Згідно ст. 231 КЗпП України, у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори також і за заявами: працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу). В такому випадку незалежно від того, працівником, власником або уповноваженим ним органом порушена справа після вирішення спору в КТС, суд розглядає її як трудовий спір, що вирішувався в КТС, тобто як вимогу працівника до підприємства (пункт 5 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

У разі звернення працівника, власника чи уповноваженого ним органу до суду із заявою про вирішення трудового спору, посвідчення на підставі рішення КТС згідно ч.3 ст. 230 КЗпП України не видається. Отже, рішення КТС в такому випадку не підлягає самостійному виконанню, так як виконанню буде підлягати вже судове рішення з приводу трудового спору у разі його задоволення.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що фактично у такому випадку предметом судового розгляду є не рішення КТС, оскільки суд рішення КТС не ревізує, не змінює і не скасовує, а звернення до другого органу, уповноваженого розглядати трудовий спір, а не до другої інстанції, бо суд по відношенню до КТС є другим органом по розгляду трудових спорів, а не другою інстанцією, а звернення робітника чи роботодавця до суду з заявою про оскарження рішення КТС є тільки приводом для розгляду трудового спору, з яким працівник звертався до КТС.

З урахуванням викладеного, правильність оформлення самого рішення КТС, як процесуального документу, в тому числі і його вмотивованість, не впливає на прийняття рішення судом за трудовим спором працівника до роботодавця, який був предметом розгляду КТС.

Не обгрунтованими є також доводи апеляційної скарги стосовно прийняття рішення КТС не правомочним складом, оскільки при прийнятті рішення були присутні тільки 5 членів комісії із восьми, що на думку апелянта складає менше 2/3 від складу комісії, так як склад комісії із пяти членів при загальній кількості обраних восьми, складає саме дві третини, і є правомочним. Посилання представника позивача на обовязкову необхідність присутності шести членів комісії із восьми є помилковим, так як в такому разі, це буде три четвертих обраних членів до складу КТС, що не є обовязковим відповідно до вимог ч. 4 ст. 226 КЗпП України.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не має. Проте, приймаючи остаточне рішення по справі, колегія суддів вважає необхіднимзгідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги, оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду слід скасувати з підстав, зазначених в тексті рішення апеляційного суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимогОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про зобовязання виплатити належну йому суму матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п. 5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р.р. у розмірі середньомісячного заробітку через відсутність спору між сторонами за даним трудовим спором.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимогОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про зобовязання виплатити належну йому суму матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п. 5.20 Колективного договору Адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018р.р. у розмірі середньомісячного заробітку відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: