АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1088/17 Справа № 207/4079/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернулися з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» посилалися на те, що 11 квітня 2006 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/126-06, згідно якої банк надав відповідачу кредит в сумі 800 000 грн. строком до 10 квітня 2011 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_4 були укладені договори застави транспортних засобів та договір іпотеки нерухомого майна від 11 квітня 2006 року. 07 лютого 2008 року, 29 лютого 2008 року у зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом ОСОБА_5 було вчинено виконавчі написи про звернення стягнення на нерухоме майно відповідача, транспортні засоби, що належать відповідачу ОСОБА_4 Згідно постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа від 29 лютого 2011 року майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. З метою уникнення подвійного стягнення на підставі рішення суду та виконавчого напису банк не звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до тих пір поки не буде вирішено питання реалізації заставного майна. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 11 квітня 2006 року. Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 серпня 2015 року становить 2 841 653 грн. 37 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 607 992 грн. 73 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 829 547 грн. 71 коп., пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп., яку банк просив стягнути на свою користь солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_2

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитною угодою № 014/08-11/126-06 від 11 квітня 2006 року в сумі 2 841 653 грн. 37 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 607 992 грн.73 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 607 992 грн. 73 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 829 547 грн. 71 коп., в тому числі простроченої заборгованості за відсотками 825 425 грн. 02 коп., пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. та судовий збір 3654 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року було виправлено описку у вказаному рішенні суду (а.с.179).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 11 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», яке змінило назву на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/126-06, згідно якої банк надав відповідачу кредит в сумі 800 000 грн. строком по 10 квітня 2011 року зі сплатою 16,5% річних (а.с. 5, 6).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 11 квітня 2006 року (а.с. 7).

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_4 були укладені договори застави транспортних засобів та договір іпотеки від 11 квітня 2006 року (а.с. 8-16).

29 лютого 2008 року у зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом ОСОБА_5 було вчинено виконавчі написи від 07 лютого 2008 року, якими було звернуто стягнення на транспортні засоби, що належать ОСОБА_4, та вчинено виконавчий напис від 29 лютого 2008 року, яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 (а.с. 22, 23, 24, 25).

Згідно постанови державного виконавця Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 29 лютого 2011 року про повернення виконавчого документа майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с. 30).

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 14 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 становить 2 841 653 грн. 37 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 607 992 грн. 73 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 829 547 грн. 71 коп., пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. (а.с.26-29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2 у звязку з пропуском строку позовної давності при пред`явленні позовних вимог до поручителя та задовольняючи вимоги банку щодо ОСОБА_4 про стягнення з нього на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитною угодою № 014/08-11/126-06 від 11 квітня 2006 року суд посилався на обґрунтованість вимог банку до ОСОБА_4, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

11 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», яке змінило назву на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/126-06, згідно якої банк надав відповідачу кредит в сумі 800 000 грн. строком по 10 квітня 2011 року зі сплатою 16,5% річних (а.с. 5, 6).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 11 квітня 2006 року (а.с. 7).

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_4 були укладені договори застави транспортних засобів та договір іпотеки від 11 квітня 2006 року (а.с. 8-16).

29 лютого 2008 року у зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом ОСОБА_5 було вчинено виконавчі написи від 07 лютого 2008 року, якими було зверну тол стягнення на транспортні засоби, що належать ОСОБА_4, та вчинено виконавчий напис від 29 лютого 2008 року, яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 (а.с. 22, 23, 24, 25).

Згідно постанови державного виконавця Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 29 лютого 2011 року про повернення виконавчого документа майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с. 30).

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 14 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 становить 2 841 653 грн. 37 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 607 992 грн. 73 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 829 547 грн. 71 коп., пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. (а.с.26-29).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем ОСОБА_4 останню проплату за кредитним договором було здійснено 28 березня 2013 року в сумі

10 000 грн. (а.с.26-29).

З матеріалів справи вбачається із зазначеними позовними вимогами банк звернувся до суду 31 серпня 2015 року (а.с. 2, 3, 36).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, кожний окремо, звернулися до суду першої інстанції із заявами про застосування строків позовної давності у даній справі (а.с.80, 81, 113, 114).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 ЦК України зазначено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_4 перед ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором за кредитом в розмірі 607 992 грн.73 коп. та за відсотками в розмірі 829 547 грн. 71 коп., із урахуванням того, що останню проплату за кредитним договором ОСОБА_4 було здійснено 28 березня 2013 року в сумі 10 000 грн., а із позовними вимогами до суду банк звернувся 31 серпня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Стосовно стягнення з ОСОБА_4 пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобовязання, а саме: пеня за прострочення оплати.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 останню проплату за кредитним договором було здійснено 28 березня 2013 року в сумі 10 000 грн., а з позовними вимогами банк звернувся до суду 31 серпня 2015 року, та ОСОБА_4 було подано заяву про застування строків позовної давності у даній справі, в частині стягнення пені слід застосувати річний строк позовної давності та суму стягнутої з ОСОБА_4 пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. слід зменшити до 511 871 грн. 10 коп. (за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року)

Стосовно позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_2 слід зазначити, що суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання поруки припиненою, оскільки з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором (п.4 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних

правовідносин» розяснено, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів судом враховується, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, у кредитній угоді строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - до 10 квітня 2011 року (а.с.5).

Відповідачем ОСОБА_4 останню проплату за кредитним договором було здійснено 28 березня 2013 року в сумі 10 000 грн. (а.с.26-29).

Із зазначеними позовними вимогами банк звернувся до суду 31 серпня 2015 року, тобто після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя (а.с.2, 3,36).

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності належного розрахунку заборгованості за кредитним договором є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду повинно бути змінено в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь банку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості змінити в частині визначення загальної суми заборгованості за кредитною угодою №014/08-11/126-06 від 11 квітня 2006 року та суми пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», зменшивши загальну суму заборгованості, визначену в рішенні суду, з 2 841 653 грн. 37 коп. до 1 949 412 грн. 50 коп. та зменшивши суму стягнутої пені з 1 404 112 грн. 93 коп. до 511 871 грн. 06 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді