УХВАЛА

іменем україни

8 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - відділ державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2008 року між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є дві земельні ділянки площею по 0,1 га, розташовані на території СТ «Захист» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення садівництва, що належать ОСОБА_3 26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» продав право вимоги за вказаними договорами ПАТ «Дельта Банк».

14 червня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області було винесено постанову про арешт усього майна боржника ОСОБА_3 в межах процедури примусового виконання судового рішення.

Позивач зазначав, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки - земельні ділянки, однак органами державної виконавчої служби арештовано вказане нерухоме майно в межах виконавчого провадження.

З урахуванням зазначеного, позивач просив зняти арешт із двох земельних ділянок площею по 0,1 га, розташованих на території СТ «Захист» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення садівництва, що належать ОСОБА_3, який накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області від 14 червня 2011 року.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державним виконавцем було правомірно накладено арешт на спірні земельні ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому суди зазначили, що обраний позивачем спосіб захисту інтересів не узгоджується із законом, позивач не пред'являв вимог про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту, про виключення майна з опису, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у розмірі 700 тис. грн, строком по 25 січня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є дві земельні ділянки площею по 0,1 га, розташовані на території СТ «Захист» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення садівництва, що належать ОСОБА_3

14 червня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області було винесено постанову про арешт усього майна боржника ОСОБА_3 в межах процедури примусового виконання судового рішення.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» продав право вимоги за вказаними договорами ПАТ «Дельта Банк».

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що банк має намір реалізувати своє право іпотекодержателя, а саме - здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Накладення арешту на майно, що передано в іпотеку ПАТ «Дельта Банк», порушує права банку як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, встановлене ст. ст. 1, 36 Закону України «Про іпотеку».

Проте суди вважали, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним, порушень цивільних прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту в межах заявлених вимог не встановлено.

При цьому суди не врахували таке.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: дві земельні ділянки площею по 0,1 га, розташовані на території СТ «Захист» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення садівництва, 25 січня 2008 року зареєстровано обтяження - заборона на вказане нерухоме майно, підстава виникнення обтяження - договір іпотеки від 25 січня 2008 року, договір купівлі-продажу права вимоги від 26 червня 2013 року.

22 червня 2011 року на підставі постанови ВДВС Обухівського РУЮ Київської області зареєстровано арешт всього майна ОСОБА_3

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 7 вказаного Закону).

В силу положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Суди у порушення вимог ст. ст. 214 - 215, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернули та дали оцінку тому, чи позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за рахунок реалізації заставленого майна; не перевірили доводів позивача про те, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконувалися, унаслідок чого у нього виникла заборгованість, а наявність арешту предмета іпотеки порушує права банку як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта