справа №619/3846/16-ц
провадження №2/619/181/17
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення плати за користування житловим приміщенням та виселення,

встановив

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути заборгованість за користування ? частиною житлового будинку в межах загальної позовної давності у розмірі 28800 гривень; з метою захисту права власності та усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження належним йому нерухомим майном виселити відповідача ОСОБА_4 та членів її родини, які проживають з нею, та звільнити житлове приміщення, яке розташоване за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78. В обґрунтування позову позивач зазначив, що є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78. В листопаді 2011 року до ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_4 з пропозицією надати їй та членам її родини частину будинку для проживання. На що він дав свою згоду і вони домовились про те, що щомісячна плата за користування ? частиною житлового будинку буде складати 800 грн. З листопада місяця 2011 року ОСОБА_4 та члени її родини і по теперішній час будь-які грошові кошти (квартплату) за проживання і користування житловим будинком йому не сплатили, хоча вони і по теперішній час користуються зазначеним будинком. Останнім часом у ОСОБА_3 з ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки. Відповідач по справі в добровільному порядку відмовляється внести кошти за користування житловим приміщенням, виселитися та звільнити житловий будинок, який належить позивачу, в звязку з чим він змушений звернутися з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що вона проживає у вказаному будинку із родиною не на підставі домовленості про оренду житла, а на підставі договору про наміри ОСОБА_3 продати їй вказану частину будинку після оформлення права власності на ОСОБА_3, що можуть підтвердити свідки. Також вона є представником єдиної дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка уповноважила на підставі довіреності від 14.11.2016 на догляд за її батьком похилого віку ОСОБА_3 А представник позивача ОСОБА_6 користується похилим віком ОСОБА_3, щоб заволодіти його майном. У позові ставиться питання про виселення малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча це не конкретизовано, а випливає із доданої копії акту проживання. Відсутні жодні докази про те, що вона саме орендувала житло у ОСОБА_3 Натомість є докази, що вона проживає у цьому будинку як опікун ОСОБА_3 та представник його єдиної дочки, яка уповноважила опікуватись її батьком.

У судовому засідання відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні з підстав, які зазначені у письмових запереченнях. Також ОСОБА_4 пояснила, що на даний час так як спірну частину житлового будинку відєднано від газопостачання, то вона іноді приходить у будинок щоб зберегти зроблений нею ремонт, тому не може залишити його. Вважає, що підставою для проживання є те, що ОСОБА_3 не сплатив гроші, які він їй винен.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 просили задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 розповіла, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та допомагала ОСОБА_3 з оформлення документів на житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78, щоб в подальшому продати його ? частину ОСОБА_4, але після оформлення документів на будинок ОСОБА_3 скасував довіреність, яка надавала їй повноваження щодо цього будинку. Свідку достовірно відомо, що між сторонами не укладався договір найму чи оренди, оскільки ОСОБА_4 бажала придбати спірну частину будинку. До того ж був укладений рукописний договір купівлі-продажу спірної частини житлового будинку. До грудня 2016 року ОСОБА_4 проживала у спірній частині житлового будинку, але після припинення газопостачання вона проживає у свідка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 розповіла, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, знає сторони як сусідка, ОСОБА_4 казала свідку, що робить ремонт у спірній частині будинку ОСОБА_3 для свого проживання, також бачила як ОСОБА_4 виходила з будинку ОСОБА_10

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 розповів, що знає ОСОБА_3 з негативної сторони, оскільки був депутатом місцевої ради. Думав, що ОСОБА_4 купила спірну частину будинку, тому і проживає у ній.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №76173701 від 19.12.2016 року, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Щодо вимоги про стягнення плати за користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами була укладена відповідна угода про те, що ОСОБА_4 повинна сплачувати ОСОБА_3 щомісячну плату за користування ? частиною житлового будинку позивача у розмірі 800 гривень.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині за недоведеністю.

Щодо вимоги про виселення.

За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 23.11.2016 року, ОСОБА_4, зареєстрованим/знятим з реєстрації в Харкові та області не значиться.

Згідно паспорту МН 724127, виданого 18.03.2005 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам розяснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78, та відповідно до ст.391 ЦК України вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування житлом шляхом виселення відповідача.

Жодних правових підстав для користування спірним житловим будинком, який належить ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 суду не надала.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8 про те, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку після відключення газопостачання, тобто добровільно виселилася з вказаного будинку, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звільнення відповідачем займаної нею частини спірного житлового будинку.

З цих же підстав, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_10 про проживання ОСОБА_4 у її будинку.

До того ж як у письмових запереченнях так і в судовому засіданні ОСОБА_4 вказала, що вклала кошти у частину спірного будинку, тому і проживає у ньому.

Таким чином, суд дійшов висновку про виселення ОСОБА_4 з житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78.

Щодо виселення членів родини ОСОБА_4, проживаючих з нею, як зазначено у позовній заяві, то суд дійшов висновку про відмову в цій частині позову з наступних мотивів.

За теоретичним визначенням, позов це матеріально-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги позивач та особа, яка повинна відповідати за позовом відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, тобто остання є відповідачем, інші особи у позовній заяві не зазначені.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

ОСОБА_3 клопотання про залучення інших осіб до участі у розгляді справи у якості співвідповідачів не заявляв.

Таким чином, відсутні правові підстави для виселення інших осіб з спірного житлового будинку.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 88 ч.1, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Партизанська №78.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок