Справа № 177/254/15-ц
Провадження № 2/177/10/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 листопада 2017 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

за участі:

секретаря Зборівської І.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів

та третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в її обґрунтування посилається на те, що 03.10.2008 між позивачем та третьою особою ОСОБА_6 укладено кредитний договір № KRP0GA, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 23 943,45 доларів США на строк до 03.10.2012 року, в обмін на зобовязання ОСОБА_6 здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 03.10.2008 року, та між банком і ОСОБА_5 03.10.2008 року укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі взяли на себе зобовязання перед банком солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника ОСОБА_6

В порушення умов кредитного договору, поручителі та позичальник кредитно-договірні зобовязання неналежним чином виконували, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором № KRP0GA від 03.10.2008 року, яка станом на 25.01.2017 становить 105769,35 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 18 856,10 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 17123,36 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 6040,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 63748,90 доларів США.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитом договором № KRP0GA від 03.10.2008 року в розмірі 38666,46 доларів США, що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 1 052887,71 грн., яка включає заборгованість: за кредитом 18 856,10 доларів США, по процентам за користування кредитом 17123,36 доларів США, по комісії за користування кредитом 2687,00 доларів США, а також витрати по оплаті судового збору.

Присутній в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідачів та третьої особи ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи припиненим договір поруки від 03.10.2008 року, укладений зі ОСОБА_4, у звязку зі сплином визначеного п.12 договору 5-річного терміну повернення кредиту за кредитним договором. Стосовно договору поруки, укладеного з ОСОБА_5, вважав його припиненим та неукладеним у звязку з відсутністю в ньому істотної умови дати його укладення, натомість просив застосувати строк позовної давності до предявлених банком позовних вимог, посилаючись на невизнання боргу відповідачами, про що надав письмові заперечення (а.с. 119).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (п.1.1. Статуту, а.с.25), та ОСОБА_6 третьою особою по справі, укладено кредитний договір № KRP0GA, за умовами п.8.1 якого банк надав позичальникові кредит у вигляді не поновлюваної лінії на строк з 03.10.2008 року по 03.10.2012 року включно у загальному розмірі 23 943,25 доларів США, з яких: 22 000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу банку, 660 доларів США сплата винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 151 долар США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 105,65 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, 1026,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених договором (а.с.. 103-105, 106).

За користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки у розмірі 1,25% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом (п.8.1 договору, а.с.105-зворот).

За погодженням сторін погашення заборгованості за кредитним договором визначено в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 01 по 05 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку щомісячний ануїтетний платіж в сумі 708,73 доларів США згідно Графіку погашення кредиту Додатку №2 до договору (а.с.107) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії шляхом зарахування коштів на рахунок № 3779.

За погодженням сторін додатковою угодою №1 від 14.04.2009 року п.8.1 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме збільшено строк дії кредитного договору до 03.10.2018 року, натомість зменшено розмір щомісячного обовязкового платежу до 429,98 доларів США та визначено період його сплати з 12 по 16 число кожного місяця (а.с.108).

Правомірність надання банком кредиту ОСОБА_6 в іноземній валюті підтверджується наявною у ВАТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківською ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №22 від 04.12.2001 року та відповідних дозволів на це згідно офіційних відомостей Національного Банку України з Інтернет - порталу www.bank.gov.ua (а.с.130-133), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року та правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 та від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15.

Відповідно до п.п.5.3, 8.4 кредитного договору (а.с.104, 105-звороти) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, а також пеню в розмірі 0,15% від суми прострочення заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

При цьому, як визначено у п.8.1.2 договору (а.с.105-зворот) у разі порушення термінів оплати на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до п.8.3 кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_6 за кредитним договором № KRP0GA від 03.10.2008 року виступають: іпотека нерухомого майна будинку, що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського буд.12, с. Лозуватка, Криворізького району Дніпропетровської області та договір поруки № KRP0GA від 03.10.2008 року укладеного з ОСОБА_4 (а.с.105 зворот, а.с.109).

Також, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_5 у 2013 році (повна дата договору не зазначена) укладено договір поруки (а.с.118).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 року, яке набрало законної сили 27.08.2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2008 року, укладеним з ОСОБА_6, яка станом на 25.09.2012 року в загальному розмірі становить 42 156, 32 доларів США, звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки шляхом укладення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця ОСОБА_7 з іншою особою-покупцем з наданням необхідних для цього повноважень (а.с. 54-61).

Беручи до уваги наявність рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2015 року, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення осіб, які зареєстровані та проживають в житлі, на яке звернуто стягнення, судове рішення не виконано.

Згідно п.2 вказаних договорів поруки (а.с.109, 110), поручителі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен окремо, взяли на себе зобовязання перед банком солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника ОСОБА_6 у тому ж розмірі, що ї боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_3 виконав належним чином, надавши ОСОБА_6 третій особі у справі, кредит в розмірі 22 000 доларів США на споживчі цілі, свідченням чому є заява на видачу готівки № 1 від 03.10.2008 року з наявним в ній особистим підписом отримувача, що по своїй суті є підтвердженням факту отримання нею кредиту (а.с.19).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення.

Однак позичальник та поручителі взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконували, в результаті чого станом 25.01.2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 105769,35 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 18 856,10 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 17123,36 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 6040,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 63748,90 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 181-185).

В матеріалах справи міститься досудова вимога від 10.11.2014 року про дострокове виконання відповідачами поручителями грошових зобовязань за спірним кредитним договором (а.с.11, 12-13, 14), однак зазначені повідомлення не можуть прийняті судом до уваги оскільки з в доданому позивачем реєстрі поштових відправлень рекомендованих листів претензій до боржників (а.с. 12-13) не міститься опис вкладень, зазначені різні вихідні номери в реєстрі та повідомлені, крім того поручителю ОСОБА_5 направлялася вимога за адресою: вул. Корнейчук, 12/180, м. Дніпро, в той час як в договорі поруки зазначена адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, та на момент виникнення спору він змінив адресу зареєстрованого місяця проживання вул. Пушкіна, 2, смт. Радушне, Криворізький район, Дніпропетровська область, про що зазначив судовому засіданні представник ОСОБА_5 та підтверджено відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДИМ УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 33), а тому суд вважає, що поручителі не повідомлені про наявність заборгованості.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобовязання боржником закон передбачає спеціальні заходи визначає окремі види забезпечення виконання зобовязання, зокрема, поруку (ст. 546 ЦК України).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З аналізу змісту вказаних норм матеріального права суд приходить до висновку, що поручитель хоч і пов'язаний з боржником зобовязальними відносинами, але є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України). Такі доводи суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-701цс15.

Так, будучи солідарними відповідачами у справі, відповідно, солідарними боржниками, поручитель ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову, вважаючи поруку припиненою у звязку зі сплином строку та укладенням додаткової угоди в 2009 році, про яку відповідачу не відомо.

Перевіряючи обґрунтованість висунутих представником відповідачів заперечень відносно предявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з зазначеної норми, порука припиняється за одночасної дії двох умов: 1) внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; 2) ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до таких змін належать: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

В ході судового розгляду встановлено, що додатковою угодою №2 від 31.03.2009 року до кредитного договору №014/3660/152525/74 від 02.09.2008 року (а.с.23) внесено зміни до п.16.3 договору в частині збільшення розміру пені за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором з 0,5% до 1%.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 року у справі № 6-43цс13,) згода поручителя на збільшення обсягу її відповідальності повинна бути очевидною.

Зі змісту додаткової угоди, на чому також акцентував увагу представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, додаткова угода з позичальником не погоджувалась у встановленому порядку, про її укладення та внесення змін до договору в частині збільшення розміру поручителя не повідомляли.

Установивши, що зміни до кредитного договору відносно збільшення розміру пені як однієї з обовязкових складових частин кредитного зобовязання, яка стягується банком в першочерговому порядку згідно п.7.7. договору (а.с.10), істотно змінюють умови кредитування та відповідальність боржника, тому суд приходить до висновку, що внесення таких змін до кредитного договору без згоди поручителя фактично призвело до збільшення обсягу її відповідальності.

Таким чином, оскільки з обставин справи та наявних доказів відсутні дані інформованість поручителя ОСОБА_4 і її згоди на збільшення обсягу її відповідальності, та з огляду на істотність зміни умов основного зобовязання, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів представника відповідача ОСОБА_4 і неправомірність предявлення позивачем до неї вимог як до солідарного боржника, у звязку з чим, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.559 ЦК України та визнати поруку припиненою з момент укладення додаткової угоди №2 від 31.03.2009 року, тобто з 31.03.2009 року.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до поручителя ОСОБА_5 суд вважає наступне.

Цивільний кодекс України не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязань і при цьому водночас сама має зобовязальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобовязання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК).

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 ЦК.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у звязку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як видно, договір поруки укладений між ПРИВАТБАНКОМ та ОСОБА_5 не містить дату його укладення (зазначено тільки рік 2013), в позові указана дата укладення договору 03.10.2008 на підтвердження якого позивачем надано скріншот з датою укладення договору (а.с. 117), однак суд не може прийняти зазначений доказ до уваги, оскільки такий спосіб доказування не передбачений законом.

Також, договір підписаний кредитором факсимільно, однак підписання договору факсімально не узгоджено сторонами, оскільки до матеріалів справ не надано доказів на підтвердження письмової згоди сторін, у якій містяться зразки відповідного аналога власноручного підпису кредитора чи встановлені законом, інші акти цивільного законодавства, про що також в судовому засіданні зазначив представник відповідача ОСОБА_5

Отже, беручи до уваги, що договір поруки укладений між ПРИВАТБАНКОМ та ОСОБА_5 вчинений із недодержанням письмової форми, те, що ОСОБА_5 та його представник заперечують його укладення та дійсність, посилаючись на відсутність дати укладення зазначеного договору, що є істотною умовою для будь-якого договору, оскільки вона визначає момент укладення договору, а відтак і момент виникнення зобовязань, а також, те, що ОСОБА_5 не повідомлений про наявність у нього заборгованості, оскільки повідомлення направлялося не за місцем його зареєстрованого місця проживання, а тому він його не отримав, у звязку з чим, суд вважає необхідним у задоволені позову відмовити.

Оскільки у задоволені позову позивачу відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір з відповідачів на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4-10, 15, 60, 74, 79, 88, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 215, 509, 525, 526, 553, 554, 555, 559, 611, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: