Справа №591/6623/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/434/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, третя особа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради

про зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

12 грудня 2016 року ОСОБА_3 (ОСОБА_4) звернулась до місцевого суду з позовом, який в подальшому уточнила і свої вимоги мотивувала тим, що з 14 листопада 2007 року і по теперішній час безперервно та на законних підставах проживає в кімнаті № 48 буд, 65 по вул. Н. Сироватська в м. Суми.

У вказаній кімнаті вона зареєстрована одна та є її наймачем, на неї відкритий особовий рахунок (№45058) за яким вона оплачує надані житлово-комунальні послуги.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №75 від 02 лютого 2010 року гуртожиток по вул. Н.Сироватська, 65 у м. Суми було передано до комунальної власності територіальної громади м. Суми на баланс управління житлової політики, комунального господарства та благоустрою Сумської міської ради.

В серпні 2016 року вона звернулась до управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради з заявою про приватизацію кімнати №48 будинку 65 по вул. Н.Сироватська в м. Суми, але питання приватизації розглянуто не було, а надано формальну відписку про неможливість визнати її наймачем вказаної кімнати.

Просила зобовязати Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради вчинити дії по приватизації нею кімнати №48 в гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Н. Сироватська, 65.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобовязано Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла вчинити дії по приватизації житла кімнати №48 у гуртожитку за адресою: вул. Н.Сироватська, 65 в м. Суми за ОСОБА_3

На зазначене рішення відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги Сумська міська рада зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ліжко-місце це саме частина жилого приміщення, яка у відповідності до ст. 63 ЖК УРСР не може бути самостійним предметом договору найму. Звільнення інших ліжко-місць у кімнаті №48 по вул. Н.Сироватська, 65 не тягне за собою автоматичного визнання ОСОБА_3 наймачем всієї кімнати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта,заперечення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що в ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є вичерпний перелік для відмови в приватизації, який на спірну квартиру не розповсюджується. При цьому враховано, що ордер на заселення ОСОБА_3 в гуртожиток не був в судовому порядку визнаним недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, не спростував факту законного заселення позивача у гуртожиток, не приймав вмотивованого рішення щодо відмови в визнанні позивача наймачем кімнати в гуртожитку, а тому не мав права відмовляти у приватизації.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 14 листопада 2007 року проживає та зареєстрована у гуртожитку розташованому за адресою м.Суми, вул. Н.Сироватська, 65 кв., 48 як наймач ліжко-місця і дана обставина підтверджується довідкою з місця проживання від 11.01.2017 року (а.с.42) .

Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано 22 листопада 2016 року та після розірвання шлюбу присвоєне їй прізвище ОСОБА_3 (а.с.36).

На час вселення позивача до зазначеного житлового приміщення гуртожиток за вищезазначеною адресою перебував у власності ВАТ «Сумихіпром», але копія ордера та копія рішення про надання позивачу ліжко-місця у зазначеному гуртожитку в архіві підприємства відсутні (а.с.37).

За час проживання позивача в кімнаті № 48 по вул.Н.Сироватська, 65 в м.Суми були зареєстровані і інші мешканці, які займали ліжко-місце у цій кімнаті, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і на час звернення з даним позовом до суду зазначені особи зняті з реєстрації у зазначеному житловому приміщенні і дана обставина підтверджується копією поквартирної картки (а.с.46).

На даний час, будинок, в якому розташована кімната, знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Суми на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 28 вересня 2007 року № 475 зі змінами та доповненнями на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 75 від 2 лютого 2010 року (а.с.11).

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них (ч.1 ст.1 Закону).

Частиною 1 ст.3 вищезазначеного закону передбачено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється у тому числі і шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю ( п.п. «а» п.7 ч.1 ст.5 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація)

- це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у

гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб,

кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і

більше наймачів, та належних до них господарських споруд і

приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду

на користь громадян України.

До обєктів приватизації, відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

За змістом ст.ст. 128, 129 ЖК України підставою для вселення на жилу площу у гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно зі ст.ст. 130, 131 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки.

Частиною 1 ст.61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, повязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що вона є наймачем кімнати № 48 у гуртожитку по вул.Нижньосироватська, 65 в м.Суми і з нею відповідно до ст.61 ЖК України укладався договір найму зазначеного жилого приміщення, тому на даний час відсутні підстави для зобовязання відповідача вчинити дії по приватизації зазначеного житлового приміщення позивачем у справі.

Проживання та реєстрація у даному житловому приміщенні на день звернення із відповідною заявою до відповідача про приватизацію цього житла лише позивача у справі і сплата нею комунальних витрат за користування усією спірною кімнатою у гуртожитку ще не свідчить про передачу позивачу цієї кімнати у користування на умовах найму.

Вселення позивача попереднім власником гуртожитку у дану кімнату на умовах найму лише ліжко-місця не тягне за собою автоматичного визнання її наймачем усієї кімнати у випадку виселення та зняття з реєстрації інших мешканців гуртожитку, які проживали у цій кімнаті, оскільки порядок укладення договору найму житлового приміщення визначений ст.61 ЖК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

За таких підстав колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Сумської міської ради, третя особа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради про зобовязання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -