АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1921/17 Головуючий 1 інст. - Березовська І.В.
Справа № 635/6718/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 21 листопада 2016 року за № 656 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в БТІ зареєстровано з 23 травня 1983 року в 13/20 частинах за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Мереф'янської міської Ради, в 7/20 частинах - за ОСОБА_5 на підставідублікату свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Мереф'янської міської Ради 23 травня 1983 року, дублікат виданий виконкомом Мереф'янської міською Радою 20 квітня 1990 року.На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 1990року (справа № 2-1478) зареєстровано перехід 7/20 частин від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 На підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 1990 року, реєстр № 2-2815, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 продала 7/20 частин житлового будинку ОСОБА_2

Зазначила, що свідоцтвом про право власності на житловий будинок виданий Виконкомом Мереф'янської міської Ради 23 травня 1983 року підтверджено, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 в 13/20 частинах дійсно належить на праві власності ОСОБА_4, свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Мереф'янської міської ради народних депутатів № 7 від 10 травня 1983 року взамін договору купівлі-продажу, посвідченого Мереф'янською Держнотконторою 07 травня 1962року реєстр № 1438, тобто ще з 1962 року ОСОБА_4 була власником 13/20 частин житлового будинку.

Вказала, що ОСОБА_4 була її матір'ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері є вона, донька померлої.У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полякової Л.О. із заявою про прийняття спадщини.Її сестра ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки в спадщині на її користь.

Однак, під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з'ясувалося, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна виявлено арешт житлового будинку, накладений ухвалою народного суду Харківського району від 25 травня 1990 року, власником житлового будинку зазначено ОСОБА_5 У витягу з цього реєстру зазначено, що ухвала, якою накладено арешт не мала номеру, відомості про назву справи, за якою накладено арешт, найменування обтяжувача чи стягувача - відсутні.Вказала, що з листа за підписом завідуючого Харківським обласним державним нотаріальним архівом від 08 серпня 2016 за N° 2172/01-18 вбачається, що архівом перевірено за обліковими документами фонду № 33 на підставі терміну діючого переліку та номенклатури справ «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 1990 рік знищено Першою держнотконторою Харківського району Харківської області (згідно з актом від 31 січня 2001 року про виділення для знищення документів, які не підлягають зберіганню). Із відповіді Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за № 439 від 17 серпня 2016 року вбачається, що дані про накладання арешту (заборону), чи укладання договору іпотеки, а також про видачу дублікатів документів в інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_1 - відсутні.У листі Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12 вересня 2016р. за N9 11700зазначено, що станом на 12 вересня 2016 року увідділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів щодо ОСОБА_4

Зазначила, що будь-які відомості по накладення арешту на житловий будинок відсутні.

Вказала, що постановою приватного нотаріуса Полякової Л.О. від 09 листопада 2016року за № 529/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/20 часток спірного житлового будинку, так як в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна виявлено арешт на цей житловий будинок. У зв'язку з чим вона не має можливості оформити свої спадкові права на частину житлового будинку.

Просила звільнити житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 1990 року, в якому власником житлового будинку вказано ОСОБА_5.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. При цьому посилалась на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд не звернув уваги на те, що на сьогодні не має можливості отримати копію ухвали суду від 25 травня 1990 року, оскільки справу № 2-1478/1990 знищено; що ставити питання про відновлення судового провадження не має сенсу, оскільки осіб, які брали участь у справі не має і не збереглися архівні матеріали; що її мати, ОСОБА_4, не брала участі у розгляді справи № 2-1478/1990, тому вона вважала, що мати і не знала, що розглядається ця справа і що по справі ухвалено постанову про арешт житлового будинку; що судом помилково накладено арешт на увесь житловий будинок, оскільки в той час ОСОБА_5 належала 7/20 частин житлового будинку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 1990 року судом першої інстанції ухвалено рішення щодо визнання за ОСОБА_6 права власності на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які зареєстровані за її батьком ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2. Станом на 17 серпня 2016 року 7/20 частин зазначеного житлового будинку за архівними матеріалами Харківського районного бюро технічної інвентаризації зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 1990 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Власником інших 13/20 частин зазначеного житлового будинку з 23 березня 1983 року була ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем 13/20 частин будинку є ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 пояснили, що ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спірний будинок 25 травня 1990 року ухвалою суду першої інстанції накладено заборону № 57.

Однак, матеріали справи не містять зазначеної ухвали.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи під час чинності цієї ухвали, на яку посилається позивач, здійснено купівлю-продаж 7/20 частин зазначеного житлового будинку ОСОБА_6 ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 зазначили, що постановою приватного нотаріуса від 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Як вбачається з змісту постанови ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі того, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт на зазначений житловий будинок ухвалою народного суду Харківського району Харківської області б/н від 25 травня 1990 року за реєстром № 57 від 25 травня 1990 року, (новий реєстраційний номер обтяження 3477332 від 18 липня 2006 року).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що постанову приватного нотаріуса вона не оскаржувала.

Проте, як вбачається з наданих матеріалах справи є суперечності щодо існування цієї ухвали та накладення в ній заборони або арешту на нерухоме майно, оскільки при наявності заборони на нерухоме майно, як вбачається з змісту пункту 4.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видається свідоцтво про право на спадщину з письмовим повідомленням про це кредитора.

Із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що сторонам роз'яснено право звернення за захистом своїх прав в інший спосіб.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи повно, надавши доказам належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії