Справа № 663/1539/16-ц
Провадження № 2/663/32/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Шульги К. М.

секретаря Артеменка А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Скадовська цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 06.12.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 17868, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 1200,00 доларів США на строк до 06.12.2010 відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 29.06.2016 існує заборгованість у розмірі 1610,55 доларів США, яка складається з наступного: 399,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 412,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 712,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 10,05 доларів США - штраф (фіксована частина) та 76,12 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 17868 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки поручителям було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором 17868, яка залишена без задоволення. Просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 1610,55 доларів США, а також стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких підтвердив викладені у позові обставини, просив позов задовольнити, посилаючись на положення ст.526 ЦК України щодо обов'язку виконати зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, представник відповідача адвокат Старчеус С. І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали письмові заперечення, в яких посилаються на безпідставність нарахування процентів та пені після погашення заборгованості у сумі 1200 доларів США 30.01.2008, що відображено у доданому до позову розрахунку заборгованості. Також вказують на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки за наданим розрахунком заборгованість виникла станом на 18.03.2008, повне виконання умов договору мало бути не пізніше 06.12.2010, тому позивач мав би звернутися до суду з позовом не пізніше 06.12.2015. Також звернули увагу, що у 2009 році позивач звертався з такими позовними вимогами до суду, ухвалою від 18.03.2010 у справі №2-722/09 позов залишено без розгляду. Крім того, 24.07.2009 позивач прийняв в заклад в погашення боргу за договором 17868 майно відповідача на суму близько 3000 грн., яке до цього часу не повернуто, що на думку відповідача, надало позивачу можливість погасити можливу заборгованість за рахунок його реалізації. З урахуванням наведеного просили у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки, про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитну угоду 17868, за умовами якої відповідач отримав кредит в розмірі 1 200 доларів США зі сплатою визначеного розміру відсотків за користування кредитом та строком повернення не пізніше 06.12.2010 (а.с.9-12).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 526, 543, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Як вбачається з наданого розрахунку, 08.01.2008 відповідачем було сплачено 57,40 доларів США, а 30.01.2008 - 1 142,60 доларів США, після чого 15.02.2008 виникла заборгованість у сумі 1200 доларів США (а.с.4-5).

На неодноразові виклики представника відповідача до суду для надання пояснень щодо виникнення нової заборгованості після погашення кредиту, позивач представника до суду не направив, надавши письмові пояснення та виписку по рахунку. При цьому, суперечність усунута не була, пояснень щодо складення такого розрахунку заборгованості суду позивачем не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності згідно ст. 10 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено надання відповідачу кредиту 15.02.2008 у сумі 1200 доларів США, а також не надано докази, які усувають суперечності між наданими позивачем розрахунком заборгованості, доданим до позову, та випискою по розрахунку, долученому до пояснень, наданих в ході розгляду справи.

Одночасно, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно дост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого прав або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс14.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За вказаних підстав порушене право позивача не може бути захищене судом, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 130, 174, 212, 213-215, 223, 224, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Скадовський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя К. М. Шульга

Повний текст рішення

виготовлений 25.02.2017