Категорія 5Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Вінницька міська рада, ОСОБА_6 про припинення права власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Вінницької міської ради, ОСОБА_6 про припинення права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1961 році ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_8 побудували будинок АДРЕСА_1, в 1965 році - сараї «Б», «б», погріб «П/Б», в 1980 році - навіс «б1», що підтверджується технічним паспортом. В 1982 році на присадибній ділянці був побудований новий будинок і рішенням виконкому Вінницької міської ради №83 від 10.02.1983 року за ним закріплено земельну ділянку, площею 600 кв.м., із земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_7, присвоєно новому будинковолодінню адресу - АДРЕСА_1. Цим же рішенням вирішено утворити проїзд до нового домоволодіння за рахунок земельної ділянки ОСОБА_7. 21.02.1983 року в акті про відвід земельної ділянки під забудову та плані земельної ділянки було відображено даний проїзд.

На ділянці, яка передбачалась під проїзд до будинку НОМЕР_1 знаходились сараї «Б», «б», проте, в зв'язку з тим, що сусіди були близькими родичами, це не створювало жодних проблем.

В 2003 році власниками будинковолодіння АДРЕСА_1 стали ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з частками 2/3 та 1/3 відповідно.

Вказані сараї в 2013 році ОСОБА_9, спадкоємець ОСОБА_7, розібрав разом з навісом «б1» та на їх місці самочинно збудував господарські споруди «Б», «б» з бетонним фундаментом, за що був притягнутий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області до адміністративної відповідальності. ОСОБА_9 штраф сплатив, однак самовільно збудовану споруду не демонтував.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що сараї «Б», «б», навіс «б1» фізично перестали існувати влітку 2013 року, на їх місці зведені нові споруди, проте документально право власності на попередні сараї не було припинене, що є суттєвою перешкодою для здійснення прав позивача та відновлення проїзду до її ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, його спадкоємцями є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які оформили спадкові права. В склад спадщини увійшли сараї «Б», «б».

Відповідно до вимог ст. 349 ЦК України, а також з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач ОСОБА_2 просила припинити право власності на сараї літ. Б», «б», які знаходились по АДРЕСА_1, належні ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Шарко О.В., державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 12.10.2016 року за реєстровими номерами 1-2497, 1-2500, в зв'язку з їх знищенням.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника за довіреністю ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на невірно надану оцінку підставам та обставинам позову, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони у справі до суду не з'явилися, однак були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Обираючи саме такий спосіб захисту свого права позивач не довела, що її право на проїзд до належного їй домоволодіння буде відновлене в разі припинення права власності відповідачів на будівлі сараїв.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Тобто, згідно вказаної статті право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об'єкт права власності.

Разом із тим вказана стаття не містить визначення поняття "знищення майна" та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна.

Отже, видається, що зазначена норма поширюється на всі випадки знищення майна (тобто фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого) незалежно від причин настання такого результату. Це стосується випадків знищення майна як через випадкові причини чи дії непереборної сили, так і з волі або вини власника майна чи вини інших осіб.

У разі знищення майна з випадкових причин чи з волі (вини) власника ризик втрати майна лежить на самому власнику (ст. 323 ЦК). Якщо майно знищено з вини інших осіб, особи несуть перед власником майнову відповідальність (ст. 1166 ЦК).

Згідно наведеної норми (ст. 349 ЦК), а також відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням власник подає органу державної реєстрації прав документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов'язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Таким чином, право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

За наведених обставин судова колегія приходить до висновку, що міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а відтак не дають підстав для висновку про незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.