Справа № 274/4333/16-ц Провадження № 2/0274/176/17
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
16.02.17 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості по заробітній платі,
ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 10.11.2016 р. (а. с 39), яка була прийнята Судом до розгляду (а. с. 41), просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 268,00 грн. та компенсацію за не використану відпустку у розмірі 1 250,00 грн.
ОСОБА_3 проти позову заперечив, посилаючись на те, що його заборгованість з заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 7 897,83 грн., а з компенсації за не використану відпустку 1 159,92 грн., але ці заборгованості виникли не з його вини, а у зв`язку з тим, що йому не виплачено компенсації, передбаченої Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 105 (далі Порядок), на даний час він отримує лише пенсію і в нього відсутня можливість виплатити зазначену заборгованість.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_3 як фізичною особою підприємцем та ОСОБА_1 укладено трудовий договір від 01.11.2012 р. (а. с. 5).
З 20.07.2015 р. ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується довідкою від 30.06.2016 р. № 300 Військової частини НОМЕР_1 (а. с. 9).
З листа від 29.07.2016 р. № 8 ОСОБА_3 (а. с. 10) та пояснень останнього вбачається, що ОСОБА_1 звільнений 30.09.2016 р. у зв`язку з припиненням ОСОБА_3 господарської діяльності як фізичної особи підприємця.
ОСОБА_1 та його представник проти цієї обставини не заперечили.
27.12.2016 р. проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням від 27.12.2016 р. державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а. с. 59).
Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Таким чином за ОСОБА_1 зберігались місце роботи, посада і середній заробіток у ОСОБА_3 .
Згідно з частиною першою статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
ОСОБА_3 визнано, що він має перед ОСОБА_1 заборгованість: з заробітної плати за період з січня по вересень 2016 р. у розмірі 7 897,83 грн., з компенсації за не використану відпустку за 2015 р. у розмірі 1 159,92 грн., на підтвердження якої він подав зведену відомість та розрахунок компенсації відпускних (а. с. 26, 46).
ОСОБА_1 будь-яких доказів того, що розмір заборгованості ОСОБА_3 з заробітної плати складає 8 268,00 грн., а з компенсації за не використану відпустку 1 250,00 грн., не подав.
Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Зазначені норми Кодексу законів про працю України не ставлять обов`язок підприємства, установи, організації здійснити виплату всіх сум, що належать працівнику, який звільнений, в залежність від отримання компенсації відповідно до Порядку, а відтак заперечення проти позову ОСОБА_3 не можуть бути визнані Судом такими, що ґрунтуються на вимогах законодавства України.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином з ОСОБА_3 в дохід держави має бути стягнено судовий збір у розмірі 524,50 грн., оскільки ОСОБА_1 від сплати цього судового збору звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 77, 88, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за період з січня по вересень 2016 р. у розмірі 7 897,83 грн., та заборгованість з компенсації за не використану відпустку за 2015 р. у розмірі 1 159,92 грн.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 " в дохід держави судовий збір у розмірі 524,50 грн.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.В. Корбут