№2/760/257/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бобровника О. В.

при секретарі: Яковенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 - про поділ спільного майна подружжя.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 15 жовтня 1997 року до 17.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що за час шлюбу сторони набули у власність майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартира АДРЕСА_1 яка складається із двох кімнат, жилою площею 29,20 кв.м. та загальною площею 64,50 кв.м. та легковий автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1. Зазначені квартира та автомобіль оформлені на відповідача.

Позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, в зв'язку з чим позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м.; припинити за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м.; залишити за ОСОБА_2 право приватної власності на легковий автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету позову. В зв'язку зі зміною предмету позову позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м.; визнати частку на автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 в розмірі 1/2; визнати частку на автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1 в розмірі 1/2.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, яка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та просила суд відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Суд, заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 15.10.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, у позивача є повнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

14.03.2003 року між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» Головного управління забезпечення Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_2 було укладено інвестиційний договір №43-1334 про фінансування будівництва об'єкта нерухомості (квартира АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м.).

Згідно Довідки, виданої Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» Головного управління забезпечення Київської міської державної адміністрації, від 07.07.2003 року ОСОБА_2 сплатив всю суму згідно з вищезгаданим інвестиційним договором.

22.12.2003 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається із 2-х кімнат, жилою площею 29,20 кв.м., загальною площею 64,50 кв.м., видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19.12.2003 року № 2227-С/КІ.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме автомобілю марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 засвідчує право власності ОСОБА_2 на даний автомобіль, дата реєстрації 13.11.2007 року.

Відповідно до част.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищевикладеного вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно набуте в період шлюбу.

Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не було досягнуто.

Відповідно до част.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 проживає з матір'ю.

Доводи позивача, що відповідач не дбає про матеріальне становище сім'ї, участі у вихованні дітей не приймає, грошових коштів на утримання дитини не надає і забезпеченням дітей всім необхідним для їхнього фізичного і духовного розвитку займається виключно позивач, не підтверджуються матеріалами справи. Натомість, відповідно до копії чеків про електронні перекази грошових коштів відповідач щомісяця сплачує аліменти на дитину, згідно з наданих копій проїзних документів та туристичних ваучерів відповідач їздить разом з сином відпочивати. Таким чином вбачається, що відповідач дбає про свого сина, сплачує аліменти, сума яких перевищує прожитковий мінімум доходу дитини відповідного віку, забирає дитину зі школи, організовує та проводить дозвілля з сином, дарує йому подарунки, їздить разом з ним відпочивати.

Інших обставин, що можуть бути підставою для відступу від засад рівності часток у спільному сумісному майні, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи відсутність жодних доказів з боку позивача про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, а лише посилання на такі підстави, суд дійшов висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши право власності на спільне сумісне майно подружжя в рівних частках, а саме: визнати право приватної власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, визнати за право приватної власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, визнати частку на автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 в розмірі 1/2; визнати частку на автомобіль марки «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1в розмірі 1/2.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1519,20 грн.

Керуючись ст.. ст.. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.. 368 ЦПК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Мазда 3» державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Мазда 3» державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1519,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: