Справа№340/496/17
Провадження № 2/340/257/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей встановлених рішенням суду та звільнення від сплати заборгованості, -

в с т а н о в и в:

01.09.2017 позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей встановлених рішеннями суду від 25.04.2012, від 10.04.2013 та звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25 516,85 грн. та 12 919,17 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25.04.2012, з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2012 до повноліття дитини. 27.09.2016 по виконавчому листу, який видано 10.05.2012, на підставі ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено стягнення. Заборгованість по сплаті аліментів складає 25516,85 грн.

Відповідно до рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2013, з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2013 до повноліття дитини. 27.09.2016 по виконавчому листу, який видано 23.04.2013, на підставі ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено стягнення. Заборгованість по сплаті аліментів складає 12919,17 грн.

У березні 2014 року він став повністю непрацездатним, 01.04.2016 йому встановлено І групу інвалідності безстроково. Він ніде не працює, потребує постійної сторонньої допомоги, отримує пенсію в розмірі 1312,02 грн., а тому не може сплачувати аліменти на утримання дітей у встановлених судом розмірах. Крім того зазначає, що в нього в цивільному шлюбі народився син, на утримання якого також потрібні кошти, транспортних засобів та нерухомого майна у нього у власності немає, а оскільки змінився його сімейний стан та значно погіршилося його здоровя, просить зменшити розмір аліментів до суми 200 грн. та звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів.

Позивач в судове засідання не зявився про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В прохольній частині позову, просить розгляд справи проводити без його участі, оскільки у звязку із станом здоровя, він не може зявитися до суду.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач, ОСОБА_4 16.11.2017 через канцелярію суду подала заперечення, де позовні вимоги не визнає, вказала, що заборгованість по сплаті аліментів у позивача виникла з моменту стягнення аліментів, а не з часу отримання ним травми. З огляду на наведене, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює рішення про таке.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з виконавчим листом №0903/435/2012 виданим 10.05.2012 Верховинським районним судом Івано-Франківської області (а.с.6) на виконання рішення цього суду від 25.04.2012 вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 19.03.2012.

Згідно з виконавчим листом №340/234/13-ц виданим 23.04.2013 Верховинським районним судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 10.04.2013 (а.с.7) вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, 15.01. ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі по 300 грн на дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.03.2013 та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вважає, що на даний час його стан здоров'я та матеріальне становище істотно погіршились, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а тому звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Дійсно, у відповідності до положень ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Згідно з п. 23 даної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином суд встановлений розмір аліментів згодом судом може бути переглянутий та збільшений або зменшений у випадку наявності для цього передбачених законом підстав.

Згідно із представленою випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.8) вбачається, що дійсно ОСОБА_2 31.03.2016 встановлено І-у групу інвалідності безтерміново.

Крім цього, згідно із свідоцтвом про народження (а.с.12) вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Таким чином дійсно наведені позивачем обставини свідчать про погіршення його стан здоров'я, а також зміну сімейного стану з часу стягнення на підставі рішень суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Однак, статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як судом було вже встановлено, за рішеннями суду на утримання дітей стягуються аліменти, в розмірах, що є значно нижчим встановленого законодавством розміру, а позовні вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів визначених рішеннями суду та стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 гривень щомісячно, направлені на значне погіршення становища та інтересів дітей та порушення принципу рівності обов'язку батьків в участі в утриманні дітей, що є недопустимим та призведе до порушення конституційних прав дітей та належне матеріальне забезпечення, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості, яка виникла внаслідок несплати аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Заявляючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач посилається на те, що він з березня 2014 року являється інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги, отримуючи при цьому пенсію по інвалідності (а.с.13), розмір якої не дозволяє йому утримувати сімю, сплачувати аліменти за рішеннями суду та погасити наявну заборгованість по сплаті аліментів.

Однак, як встановлено із акту огляду МСЕК (а.с.8), І група інвалідності позивачу встановлена з 31.03.2016.

В той же час, із записів у примітках до виконавчих листів вбачається, що заборгованість позивача по сплаті аліментів виникла значно раніше, та розрахована станом на 01.09.2016.

Враховуючи наведене, та за умов непредставлення позивачем інших доказів, суд приходить до переконання, що в силу вимог ст.60 ЦПК України позивачем у встановленому законом порядку не доведено перед судом факту виникнення заборгованість по сплаті аліментів саме у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. А тому в цій частині у позові також слід відмовити у звязку з необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей встановлених рішенням суду та звільнення від сплати заборгованості, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Б. Бучинський