АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в останній редакції якого просила поновити її на посадах секретаря та прибиральниці Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», стягнути на її користь 11 441грн.30коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2015р. по 08.02.2016р., 5 200грн. заробітної плати за період з липня 2014 року по серпень 2015 року, 5 000грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на незаконність її звільнення з 03.07.2015р. з основного місця роботи з посади секретаря та з посади прибиральниці, яку займала за сумісництвом, недоплату їй заробітної плати у передбаченому розмірі за час роботи та на спричинення моральної шкоди порушенням її трудових прав.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 30.03.2017р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, ухвалено стягнути на її користь з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» 5 200грн. заробітної плати, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на невідповідність рішення суду у цій частині вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі на посаді секретаря, стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на дотримання відповідачем передбаченого законом порядку при її звільненні за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

31.12.2013р. внаслідок реорганізації Дніпропетровського державного обласного навчально-курсового комбінату шляхом його приєднання до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» та створення на базі реорганізованого комбінату філії наказом директора Павлоградського відділення ОСОБА_2 прийнята на посаду секретаря відділення з 01.01.2014р. на підставі п.5 ст.36 КЗпП України з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.95-98). Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 31.12.2013р. №4 на секретаря Вахненко Ю.А. з 02.01.2014р. покладено обовязки прибиральниці службових приміщень на 0,5 одиниці за суміщенням посад (а.с.107).

Наказом генерального директора до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.05.2015р. №143 вирішено скоротити посади, зокрема, шляхом додавання функцій секретаря учбової частини в обовязки викладачів та ведення документації по учбовому процесу одним працівником (а.с.99).

Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 02.06.2015р. №46, зокрема, скорочено посаду секретаря та попереджено ОСОБА_2 про скорочення (а.с.104). 02.06.2015р. ОСОБА_2 попереджена про її звільнення у звязку із скороченням її осади після закінчення двомісячного терміну (а.с.108). Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 03.08.2015р. №72 ОСОБА_2 звільнена з посади секретаря Павлоградського відділення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.109).

За положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно штатних розписів філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» відповідно станом на 01.01.2015р. штат працівників складав 51,25 одиниць та включав, зокрема, посаду секретаря з посадовим окладом у сумі 1500грн. та посаду прибиральника службових приміщень 0,5 ставки; станом на 01.06.2015р. штат складав 51 одиницю, у тому числі 2 одиниці прибиральника службових приміщень (а.с.135,139,162). За довідкою в.о. філії станом на 02.06.2015р. вакантної посади прибиральника службових приміщень не малось, а станом на 03.08.2015р. малось 0,5 одиниці вакантної посади прибиральника службових приміщень (а.с.249).

Між тим, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_2 за суміщенням посад виконувала обовязки прибиральниці службових приміщень за 0,5 ставкою з 02.01.2014р. по день звільнення. Тобто, на час попередження про звільнення та нас її звільнення з посади секретаря фактично вивільнялось 0, 5 одиниці прибиральника службових приміщень. Більш того, за штатним розкладом станом на 01.06.2015р. взагалі існувало не 0, 5 одиниці прибиральника службових приміщень, а 2 одиниці. ОСОБА_2 претендувала на залишення на роботі на посаді прибиральника службових приміщень, проте зазначена вакантна посада їй не пропонувалась. Зазначені обставини свідчать про допущені порушення роботодавцем вимог ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за наявності можливості переведення її на іншу роботу.

Враховуючи встановлені обставини ОСОБА_2 на підставі ч.1 ст.235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».

У звязку з поновленням на роботі на користь ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України підлягає стягненню середня заробітна плата за вказаний у її позовній заяві час вимушеного прогулу з 04.08.2015р. по 08.02.2016р. у сумі 10 153грн.44коп., розрахована у передбаченому п.п.2,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати порядку. Зокрема, за табелями робочого часу та довідкою відповідача заробітна плата ОСОБА_2 у квітні та травні 2015 року складала 1125грн. у кожному місяці за фактично відпрацьовані 39 днів (а.с.175,176,250). При цьому рішенням суд першої інстанції в частині, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили, встановлено, що заробітна плата ОСОБА_2 у вказаний період складала 1500грн. Зазначена обставина підтверджується і відповідним штатним розписом (а.с. 139). Таким чином, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_2 за два вказані місці роботи перед звільненням склала відповідно 76грн.92коп. (1500 + 1500 = 3000 : 39 (21 + 18) = 76,92), а сума середнього заробітку за 132 у розрахунковому періоді - 10 153грн.44коп. (76,92 х 132 = 10 153,44).

Відповідно до вимог п.п.2,4 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині стягнення присудженої суми середнього заробітку у межах місячного платежу у сумі 1500грн.

Вказана грошова суми середнього заробітку 10 153грн.44коп., у тому числі, і її частина у місячному розмірі - 1500грн., визначені без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів, оскільки їх справляння і сплата є відповідно обовязком роботодавця та працівника.

Враховуючи те, що порушення законних трудових прав ОСОБА_2 внаслідок безпідставного звільнення з роботи призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, на її користь з відповідача на підставі ст.237-1 КЗпП України підлягають стягненню 1500грн. на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру морального відшкодування колегія судді враховує ступінь та обсяг завданих позивачу моральних страждань та конкретні обставини спричинення шкоди.

Вирішуючи питання щодо додержання ОСОБА_2 передбаченого законом строку звернення до суду , колегія суддів враховує наступне. За положеннями ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 ознайомлена з наказом про її звільнення та отримала трудову книжку 03.08.2015р. Зазначений факт підтверджений її особистим підписом. (а.с.109). Згідно копій ухвал судді Павлоградського міськрайонного суду вбачається, що вперше ОСОБА_2 звернулась з позовом про поновлення її на роботі на посаді секретаря та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 14.08.2015р., тобто, у передбачений законом місячний строк. Проте її позовна заява залишена суддею без руху з наданням строку для зазначення конкретних розміру суми та періоду середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 24.09.2015р. ОСОБА_2 подано позовну заяву, у якій недолік виправлено та вказано такий розмір суми та період середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте на підставі автоматизованого розподілу справ вказана позовна заява як нова передана у провадження іншого судді. У звязку з цим поданий первісно позов повернуто ОСОБА_2 у той же день 24.09.2015р. за її заявою (а.с.23,76,77). Зазначені обставини свідчать, що причина подання позовної заяви 24.09.2015р. для ОСОБА_2 є поважною,а тому за вказаної вище обґрунтованості заявлених нею вимог передбачений положеннями ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду на підставі ст.234 КЗпП України підлягає поновленню.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про поновлення на основному місці роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині з частковим задоволенням позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині, яка стосувалась її поновлення на сумісній посади прибиральника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у цій частині рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Обовязки за зазначеною посадою ОСОБА_2 займала за суміщенням і в матеріалах справи відсутні докази про те, що при її звільненні з основного місця роботи з посади секретаря видавався і наказ про її звільнення з посади, яку вона займала за сумісництвом. У звязку з цим немає підстав і для ухвалення рішення про поновлення її на роботі на вказаній посаді.

На підставі ч.1,5 ст.88 ЦПК України з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» у дохід держави 974грн.40коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року скасувати в частині відмови у позові про поновлення на основному місці роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_2 10 153грн.44коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Допустити до негайного виконання рішення апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині стягнення щомісячного платежу у сумі 1500грн. присудженої суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» у дохід держави 974грн.40коп. судового збору.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.