Справа № 523/6362/16-ц
Провадження №2/523/880/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовомГуцалюка ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогамив яких зазначив, що 12.11.2015р. навул. Миколаївська дорога в м. Одесі з вини водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки Хюндай,р/н НОМЕР_1,відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_2. За договором добровільного страхування, який був укладений між ним та ПАТ НАСК «Оранта», остання здійснила на його користь виплату страхової суми в розмірі 6888,70грн.З метою врегулювання виниклого сопору ОСОБА_2 сплатив йому в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 3000,00грн. З метою відновлювання пошкодженого транспортного засобу він сплатив ПП «ОСОБА_4В.» 16685,00грн. на запчастини та ремонтні роботи. Різниця між страховою виплатою та фактичним розміром завданої шкоди на даний часскладає 6796,30грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань. Так, він тривалий час не мав можливості користуватися власним автомобілем, та був вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного устрою життя. Моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача в розмірі 10000,00 гривень. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Його представник ОСОБА_6 предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що вимоги позивача не ґрунтується на експертному висновку. Проте, в матеріалах справи є висновок від 28.12.2015р. згідно якого загальна вартість ремонту пошкодженого т/з складає 12231,41грн., а з урахуванням фізичного зносу складає 9958,82грн. Таким чином, на думку представника відповідача розмір неоплаченої позивачу шкоди дорівнює не більше 2342,71грн. Представник вважає, що відповідальність за завдану шкоду повинна нести страхова компанія «Скайд», в якій була застрахована відповідальність відповідача перед третіми особами. Позивачем не обґрунтований позов в частині завданої моральної шкоди. Посилаючись на зазначені обставини, просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що12.11.2015р. близько о 21.10г., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки Хюндай, р/н ВН5974ЕРна вул. Миколаївська дорога в м. Одесі рухаючись по реверсній смузі при вимкненому світлофорі не надав дорогу авто, який повертав ліворуч на зелене світло світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення п.8.7.4.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. з боку водія автомобіля марки Хюндай ОСОБА_2

На час скоєння ДТП, згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/5519215), транспортний засіб маркиХюндай, р/н НОМЕР_1 був застрахований в ПАТ «СК «Скайд». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), зазначеним вище страховим договором встановлено в розмірі 50000 гривень, з визначенням франшизи у розмірі 1000,00 гривень.

В свою чергу т/з ОСОБА_3 ДеоЛанос, р/н НОМЕР_3 за договором добровільного страхування №100-37 від 11.02.2015р. був застрахований в ПАТ НАСК «Оранта», яка здійснила виплату суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 6888,70грн. та в силу ст.993 ЦК України набуло право вимоги до ОСОБА_2, як особи, відповідальної за завдані збитки. З представлених з вказаної страхової компанії матеріалів вбачається, що згідно дослідження №ВН9860СТ-28.12/15 від 28.12.2015р. матеріальна шкода, завдана т/з ОСОБА_3 склала 9958,82грн.з урахуванням фізичного зносу складників КТЗ, при цьому відновлюваний ремонт склав 12231,41грн.

При розгляді справи було встановлено та визнано представниками сторін, що ОСОБА_2 в добровільному порядку сплатив на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3000,00 грн.

В той же час ОСОБА_3 на відновлення т/з було витрачено 16685,00грн., що підтверджується заказом-нарядами виписаних ПП «ОСОБА_7В.» №311015/10 від 14.11.2015р. на суму 1420,00 грн., №241115/11 від 14.11.2015р. на суму 13140,00грн., № 301115/11 від 30.11.2015р. на суму 1610,00грн., № 021215/12 від 02.12.2015р. на суму 515,00 грн. Слід зазначити, що за вказаними нарядами здійснювалися ремонтні роботи пошкодженого т/з марки ДеоЛанос, р/н НОМЕР_3, та замінювалися пошкоджені деталі на нові в обсязі робіт, визначених протоколом огляду т/з від 16.11.2015р.

Отже, різниця між сумою страхового відшкодування, частковою оплатою відшкодування шкоди відповідачем та фактичним розміром понесених позивачем збитками складає 6796,30грн.

Вирішуючи спір, щодо стягнення завданої матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»№1961-IV.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була зазначена у постанові ВСУ № 6-954цс16.

Наявність зазначених обставин спростовує доводи представника відповідача, про обовязок ОСОБА_3 стягувати завдану шкоду з СК «Скайд» та судом до уваги не приймаються.

Заважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки ОСОБА_2, яка перебуває в наслідковому звязку із завданою його майну шкодою, приймаючи до уваги право вибору позивача на відшкодування завданої матеріальної шкоди чи з винної особи, чи з страховика, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача завдану матеріальну шкоди в розмірі 6796,30грн.

Суд вважає, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичної особі неправомірними, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Виходячи з моральних страждань перенесених ОСОБА_3, які виразилися в порушені звичайного устрою його життя, прикладення додаткових зусиль щодо відновлення транспортного засобу належного йому на праві власності, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача 2000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд пропорційно задоволеним позовним вимогам стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1378,00грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.84 ЦПК України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ», такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Судом приймається до уваги, що представники позивача приймали участь в судовому засіданні на протязі 2годин 38 хвилин. Мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення рішення суду складає 3200,00 гривень, що дорівнює 1280,00 грн. оплати за одну годину участі представника у судовому засіданні (3200,00 грн. х 40%).

Керуючись ст.ст. 10,11,57,63,64,66,84,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 у відшкодування завдано ї матеріальної шкоди 6 796,30 гривень, моральної шкоди 2000,00 гривень, судових витрат в розмірі 4378,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя