Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення неправомірно списаних грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення неправомірно списаних грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначає, що вона є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» та в серпні 2014 року відкрила поточний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати та отримала пластикову картку «MasterCard». Умовами договору про відкриття поточного рахунку для зарахування заробітної плати не передбачалось списання відповідачем коштів з особистого рахунку позивача, письмових розпоряджень щодо списання коштів з вищевказаного рахунку остання не надавала.

Після зарахування заробітної плати та отримання виписки по особовому рахунку, позивачу стало відомо, що відповідач списав з її поточного рахунку належні їй грошові кошти у розмірі 50% від суми заробітної плати. З огляду на те, що на неодноразові звернення позивача відповідач у добровільному порядку кошти не повернув, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути на свою користь з відповідача незаконно списані грошові кошти у розмірі 2 821 грн 18 коп.; пеню в розмірі 3% на день від простроченої суми - 8 933 грн 50 коп.; у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 незаконно списані грошові кошти в розмірі 2 821 грн 18 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив на ім'я ОСОБА_4 поточний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати та надав пластикову картку «MasterCard».

В період з 19 вересня 2014 року по 26 травня 2015 року з поточного рахунку № НОМЕР_1 було списано на користь відповідача - 2 821,18 грн, а саме: 250 грн - 19 вересня 2014 року; 282 грн 50 коп та 8 грн 25 коп. - 03 жовтня 2014 року; 997 грн 45 коп - 10 жовтня 2014 року; 250 грн - 24 жовтня 2014 року; 569 грн 66 коп. - 07 листопада 2014 року; 463 грн 32 коп - 26 травня 2015 року.

Частиною 1 ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 128 КЗпП України визначено, що загальний розмір утримувань із заробітної плати не може перевищувати 20 відсотків.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем проведено списання коштів з рахунка позивача в порушення вимог діючого законодавства України, оскільки банком було стягнуто 50 відсотків від заробітної плати ОСОБА_4, дозвіл на списання коштів позивачем не надавався та матеріали справи не містять рішення суду згідно з яким з ОСОБА_4 стягувались кошти за кредитним договором від 02 грудня 2008 року, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню незаконно списані грошові кошти у розмірі 2 821 грн 18 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки позивач не виконала умови кредитного договору від 02 грудня 2008 року та відповідно до п.1.13,1,6, 1,1,3,2,11 Умов та правил надання банківських послуг при списанні коштів банк діяв виключно у відповідності з вимогами закону та договору є безпідставними, а наданий відповідачем витяг Умов та правил надання банківських послуг не може слугувати належним доказом того, що банк діяв в їх межах.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова