Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Юрівської сільської ради Олевського району Житомирської області, про усунення перешкод та визнання способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є бабою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька позивача, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач чинить перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_5 та визначити їй способи участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено ОСОБА_3 час побачення з онукою, а саме: в останні вихідні місяця в суботу з 15:00 год. до 21:00 год., у неділю з 10:00 год. до 13:00 год. та з 15:00 год. до 21:00 год. без присутності батька - ОСОБА_4 за адресою місця проживання дитини або у іншому місці, узгодженому з батьком дитини, у тому числі на території м. Олевськ Житомирської області та с. Юрово Олевського району Житомирської області; у святкові дні: Різдва Христового, Пасхи та у день народження дитини протягом трьох годин за адресою місця проживання дитини або у іншому місці, узгодженому з батьком дитини, у тому числі на території м. Олевськ Житомирської області та с. Юрово Олевського району Житомирської області; у весняно-літній період щорічно 20 днів за місцем перебування (проживання) баби - ОСОБА_3; у зимовий час щорічно 4 дні за місцем перебування (проживання) ОСОБА_3 Зобов'язання відповідача обмежено досягненням дитиною 14-річного віку.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визначення способів участі у вихованні дитини скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в присутності батька ОСОБА_4 шляхом встановлення побачень в останню суботу місяця з 15:00 год. до 20:00 год., в останню неділю місяця з 10:00 год. до 13:00 год. та з 15:00 год. до 20:00 год. за адресою проживання дитини або у іншому узгодженому з батьком місці. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення часу побачення позивача з онукою та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спільний відпочинок баби з онукою у весняно-ліній та зимовий періоди суперечить інтересам дитини.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є бабою по материнській лінії, а ОСОБА_4 - батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мати малолітньої ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 14 лютого 2011 року та померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

З часу смерті матері дитина проживає та виховується в сім'ї батька у с. Юрово Олевського району Житомирської області.

У робочі дні відповідач працює, а дитина відвідує дитячий садок.

Судами також встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні свого права на виховання та спілкування з онукою, що підтверджується рішеннями комісії з питань захисту прав дитини Олевської районної державної адміністрації від 15 березня 2013 року та 30 травня 2013 року, поясненнями позивача, показаннями свідків.

Сам відповідач не заперечував факту неприязних відносин між ним та позивачем.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, фактично проживає по АДРЕСА_1, відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов має всі можливості для забезпечення нормального проживання онуки.

Орган опіки і піклування Юріївської сільської ради Олевського району Житомирської області у висновку від 29 січня 2016 року підтримав встановлення ОСОБА_3 побачень з онукою ОСОБА_5 у присутності батька або без нього (за згодою), а саме: в останні вихідні місяця в суботу з 15:00 год. до 21:00 год. та у неділю з 10:00 год. до 13:00 год. та з 15:00 год. до 21:00 год. у присутності батька - ОСОБА_4 за адресою місця проживання дитини або у іншому місці, узгодженому з батьком дитини; у святкові дні: Різдва Христового, Пасхи та у день народження дитини протягом трьох годин за адресою місця проживання дитини або у іншому місці, узгодженому з батьком дитини; у весняно-літній період щорічно 20 днів за місцем перебування (проживання) баби - ОСОБА_3 або у закладах санаторно-курортного лікування та відпочинку у присутності батька; у зимовий час щорічно 4 дні за місцем перебування (проживання) ОСОБА_3 у присутності батька.

Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що матеріалами справи підтверджено наявність перешкод позивачу з боку відповідача у вихованні онуки та необхідності захисту відповідних прав баби шляхом встановлення систематичних побачень з онукою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин щодо віддаленості місця знаходження баби від онуки та не з'ясував, яким чином можливо здійснити побачення, яке б задовольнило інтереси і баби, і онуки на спілкування один з одним.

Разом з тим, визначаючи спосіб участі позивача у вихованні ОСОБА_5, місцевий суд вірно взяв до уваги висновок органу опіки і піклування Юріївської сільської ради Олевського району Житомирської області від 29 січня 2016 року та віддаленість місця проживання баби від онуки.

Отже, місцевий суд перевірив докази, що містяться у справі та дав їм належну правову оцінку.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року скасувати, рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська