Справа № 209/3051/16-ц
Провадження № 2/209/96/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі: позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування - Адміністрація Дніпровського району Камянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача на її користь 551,20 грн. сплаченого судового збору та 2100 грн. витрат на правову допомогу.

На обґрунтування позову зазначила, що вона є матірю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є відповідач ОСОБА_2. Вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року. З весни 2014 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини та спільне проживання. 05 листопада 2015 року шлюб між ними було розірвано. Дитина зареєстрована та проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2015 року з відповідача на її користь стягуються на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2015 року. Проте рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Станом на 11 серпня 2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 8494,01 грн. З моменту народження, син знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідача не цікавлять потреби та інтереси дитини, він не приймає участі у вихованні сина, повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обовязків. Дитина часто хворіє простудними захворюваннями, має проблеми мовлення, в звязку з чим перебуває на обліку у лікаря невропатолога. Варіть піврічного курсу лікування дитини складає близько 1000,00 грн., додатково дитина займається із спеціалістом - логопедом та відвідує курси раннього розвитку дитини, щомісячна вартість яких становить 480,00 грн. Відповідач негативно відноситься до неї, погрожує та постійно провокує конфліктні ситуації, систематично проявляє до неї та дитини фізичне насилля та жорстокість. Також відповідач має прихильність до вживання алкогольних напоїв. Через протиправну поведінку відповідача та застосування з його боку до неї та до малолітнього сина ОСОБА_4 фізичного насилля, вона 22 грудня 2015 року, 10 березня 2016 року, 14 червня 2016 року, 19 червня 2016 року, 18 липня 2016 року зверталася із заявами до ОСОБА_5 Також 30 травня 2016 року зверталася до ОСОБА_5 із заявою про порушення відносно відповідача кримінального провадження за ухилення від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4. 01 червня 2016 року вона була вимушена разом із сином ОСОБА_4 переїхати проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною вона відповідачу не чинила. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню та утриманню малолітнього сина ОСОБА_4, жорстоко поводиться з нею та з дитиною, вважає, що ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримувала заявлений позов, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просила задовольнити позов, не заперечувала проти подовження розгляду справи за відсутності її представника. Також пояснила суду, що після реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали в її квартирі. У вересні 2014 року вони припинили спільне проживання, і відповідач повернувся до своїх батьків, а вона разом із дитиною згодом переїхала проживати до своїх батьків у квартиру АДРЕСА_3. Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини. Дитина страждає на затримку мови, потребує постійного вживання ліків. Коли відповідач приходить до їх квартири та гучно стукає у двері, щоб його пустили, син лякається. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, у стані алкогольного спяніння вона не дає йому бачити сина. Коли відповідач приходив тверезий, вона дозволяла йому бачити дитину. Вона ніколи не залишала відповідача із дитиною, бо він не слідкував за сином. Відповідач перестрівав її на вулиці, погрожував, один раз штовхнув сина, в звязку з чим вона писала заяви до поліції, щоб прийняли міри до колишнього чоловіка. Проте кримінальні справи закриваються. Відповідач також писав заяви до поліції, що вона не дає йому сина. Після припинення спільного проживання відповідач приходив до дитини два рази на тиждень, часто у нетверезому стані. Після розірвання шлюбу він став агресивним по відношенню до неї, хотів, щоб вони відновили сімейно-шлюбні відносини. Відповідач хотів брати сина, але вона йому не давала дитину, дозволяла спілкуватися тільки у її присутності. Після її звернення до суду відповідач став інколи приходити до неї із продуктами харчування для дитини, запитував, що купити, але ніякі речі дитині не купляв. Зараз відповідач бачить дитину в дні, що встановлені опікунською радою, але не кожного разу. Дитина боїться відповідача. Відповідач сплачує аліменти на підставі рішення суду від 03 вересня 2015 року. В теперішній час він працює, в червні 2016 року переслав їй 1000,00 грн., в жовтні 2016 року прийшли аліменти в сумі 563 грн., але на даний час відповідач має заборгованість по аліментам. Також уточнила свої пояснення з приводу завдання дитині тілесних ушкоджень, пояснивши, що відповідач штовхнув її, а дитина, яка була поруч, впала разом із нею.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні, яке відбулося 14 листопада 2016 року, позов підтримувала, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Вважала, що в інтересах дитини позов слід задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, надав пояснення, аналогічні запереченням проти позову, де зазначив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4. Він працює в ТОВ "Омега" в супермаркеті "ОСОБА_5 №16", сплачує аліменти на утримання сина на користь позивачки та погашає заборгованість по аліментам, бере участь у вихованні сина, придбаває для дитини харчі. Розпорядженням Камянської міської ради йому визначено дні та часи для спілкування з дитиною. Він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Вважає позов необґрунтованим, а всі звернення позивачки до працівників поліції направлені лише на те, щоб перешкоджати йому спілкуватися з дитиною. Також пояснив суду, що він не ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4. Позивачка не давала йому бачити дитину, відключала телефон, не пускала до дитини. Він не бив позивачку і не штовхав дитину. Позивачка сама штовхнула сина, щоб він не підходив до нього і дитина впала. Деякий час він не платив аліменти, бо не мав роботи через захворювання спини. Він вертався до органів опіки та піклування із заявою про визначення порядку спілкування із дитиною, так як позивачка не давала йому сина, не дозволяла спілкуватися ізним, нічого не розповідала про проблеми із здоровям дитини. Згідно розпорядження органу опіки та піклування позивачка дає йому спілкуватися із сином в її присутності та в її квартирі. Навіть коли буває хороша погода, позивачка не дає йому сина для прогулянок. Він дійсно приходив до квартири позивачки та стукав у двері, але не вибивав їх. Оскільки після розірвання шлюбу позивачка не давала йому сина, він не міг спілкуватися із дитиною та приймати участь в її вихованні. Син його не боїться, вони разом грають, спілкуються, дитина не дуже добре вимовляє слова, про проблеми із мовою у сина він дізнався тільки із позовної заяви. Позивачка не хоче домовлятися, оговорює його. Він любить сина, бажає приймати участь у його вихованні, утриманні, дбати про дитину, але позивачка перешкоджала йому виконувати свої батьківські обовязки. Він придбавав для дитини речі та передавав їх через батьків дружини. Офіційно працевлаштувався з 01 вересня 2016 року.

Представник Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування, а також висновок відносно недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши позивачку, її представника, відповідача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10М, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року до 05 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 листопада 2015 року про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.12, 13).

Мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини вказаний ОСОБА_2 (а.с. 12).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 вересня 2015 року та до повноліття дитини (а.с. 15).

Після припинення сімейно-шлюбних відносин малолітній син ОСОБА_4 залишився на вихованні позивачки ОСОБА_1. Дитина зареєстрована разом із своєю матірью за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с. 14), та актом про проживання від 14 липня 2016 року (а.с. 29).

В своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивачка стверджувала, що відповідач повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обовязків, не приймає участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, не надає допомоги у його лікуванні, застосовує до неї та сина фізичне насилля, не сплачує аліменти на утримання дитини, відповідача не цікавлять потреби та інтереси дитини, при тому, що вона ніяких перешкод відповідачу для виконання ним своїх батьківських обовязків не чинила.

Проте такі твердження спростовується встановленими та підтвердженими в судовому засіданні обставинами.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обовязків по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_4, намагався бачитися та спілкуватися із дитиною, але позивачка перешкоджала відповідачу приймати участь у вихованні сина, що підтверджується висновками за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 5774 від 04 липня 2016 року, №7487 від 23 серпня 2016 року за зверненнями відповідача про те, що колишня дружина ОСОБА_1 не дає бачитися з сином (а.с. 63, 64).

16 вересня 2016 року адміністрацією Дніпровського району Камянської міської ради, за заявою ОСОБА_2, було прийнято розпорядження № 86-р "Про порядок побачення ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с. 60). Цим розпорядженням відповідачу був визначений порядок побачення з малолітнім сином ОСОБА_4 у присутності матері ОСОБА_1 в неділю з 11.00 години до 13.00 години та в понеділок з 17.00 години до 19.00 години. Крім того, у розпорядженні було звернуто увагу ОСОБА_1 на її обовязок не ухилятися від виконання даного розпорядження та не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином (а.с. 60).

Зазначене вище свідчить про те, що позивачка перешкоджала відповідачу спілкуватися із їх малолітнім сином ОСОБА_4, приймати участь в його вихованні, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до органу опіки та піклування для усунення йому перешкод з боку позивачки у спілкуванні з сином.

Допитані за клопотанням позивачки свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 не підтвердили факт ухилення відповідача від батьківських обовязків та застосування до позивачки і малолітньої дитини фізичного або психічного насилля з боку відповідача, а лише пояснили, що неодноразово бачили відповідача біля будинку та квартири позивачки та її батьків, який звонив по телефону, стукав у двері та просив, щоб його пустили.

Також судом встановлено, що відповідач з 01 вересня 2016 року працював в ТОВ "Омега" ОСОБА_8 -16" вантажником (а.с. 59), з його заробітної плати стягувалися аліменти на утримання дитини та погашалася заборгованість по аліментам, що не заперечувала в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 Як пояснив відповідач в судовому засіданні 20.02.2017 року він звільнився з вказаної вище поботи і в той же день працевлаштувався в іншому місці, де обіцяють більшу заробітну плату.

Згідно висновку органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради від 11 листопада 2016 року вих. № 6.11/649 (а.с. 55), є недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько дитини намагається зустрічатися з сином згідно з графіком, відчуває відповідальність за виховання і розвиток дитини, працює, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до свого малолітнього сина, а обмеження його участі у вихованні дитини повязано з тим, що позивачка свідомо чинила ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні із сином через неприязні стосунки, що склалися між нею та її колишнім чоловіком після розірвання шлюбу.

Крім того, суд критично оцінює пояснення позивачки про те, що відповідач жорстко поводиться по відношенню до малолітнього сина, оскільки в судовому засіданні позивачка надала пояснення про те, що відповідач не штовхав дитину і не застосовував до сина будь-яке фізичне насилля. Ствердження позивачки про те, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про неї та не надає матеріальну допомогу на утримання сина також спростовуються поясненнями самої позивачки про те, що відповідач приходить до дитини згідно встановленого графіку побачень, спілкується із сином в її присутності, інколи приносить дитині продукти харчування, сплачує аліменти на утримання сина.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належним умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

З урахуванням того, що в судовому засіданні не доведенно ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_4, у суду відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування - Адміністрація Дніпровського району Камянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара