16 лютого 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О. О.
з секретарем Корнійчук В.М.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідача на її користь відповідно до рішення суду здійснюється стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дочки у розмірі 400 грн. Однак, з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в України значно підвищилася вартість життя, а тому вказаний розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір навіть менший ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що свідчить про те, що майновий стан отримувача аліментів погіршився.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Окрім того, вказала, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, яка на даний час становить близько 10 000 грн.
Відповідач в судове засідання не зявився. Справа призначалася до розгляду двічі: 18 січня та 16 лютого 2017 року. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області судова повістка на 18 січня 2017 року та копії документів були вручені відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 16 січня 2017 року відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що просить відкласти розгляд справи, призначений на 18 січня 2017 року на 10 год. 00 хв., в звязку з відпусткою та перебуванням за межами області. Про наступну дату розгляду справи просив повідомити письмово за адресою: Майдан Просвіти, 1, каб. 221Б, м. Рівне. Надіслана на вказану адресу судова повістка на 16 лютого 2017 року повернулася до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений, однак в судове засідання не зявився без поважних причин, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
14 лютого 2017 року відповідач подав до суду заперечення, в яких позов визнав частково та просив стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку/доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заперечення мотивував тим, що позивач не навела жодних вагомих підстав для перегляду встановленого розміру аліментів, окрім того вона є працездатною, офіційно працевлаштованою і обовязок по утриманню дитини є не тільки його обовязком, але і її як матері. Також вказав, що має на утриманні непрацездатну матір, інваліда І групи, не має у власності житла придатного для проживання, так як 10 червня 2011 року будинок №5 по вул. Шкільній в с. Уїздці Здолбунівського району Рівненського області згорів, і він змушений проживати в житловому помешканні по найму та нести значні витрати повязані з цим, також є учасником бойових дій, та по стану свого здоровя постійно потребує проходження оздоровлення, медичної та психологічної реабілітації.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Рівненського міського суду від 27 квітня 2007 року по справі №2-1522/07 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно з подальшою індексацією, відповідно до закону, починаючи з 20 листопада 2006 року і до досягнення повноліття дитиною.

Рішенням Рівненського міського суду від 18 січня 2013 року в справі №1715/17333/12 збільшено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється відповідачем в запереченнях на позовну заяву дочка сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини та через значні інфляційні процеси в Україні в неї змінився матеріальний стан.

Згідно вищенаведеної правової позиції, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час присудження (зміни розміру) аліментів прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років на місяць становив 1 210 грн., на час ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум становить 1 689 грн.

Крім того, матеріальне становище позивача також погіршилося у звязку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

В той же час, відповідач, є офіційно працевлаштованим, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.

Оскільки в ході судового розгляд встановлено факт зміни матеріального становища позивача, як отримувача аліментів, які сплачує відповідач у твердій грошовій сумі на утримання їхньої дочки, при цьому також встановлено, що відповідач має постійний дохід, офіційно працевлаштований, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки суд відповідно до статті 182 СК України враховує відсутність даних про наявність у дитини та платника аліментів захворювань, матеріальне становище платника аліментів, а також відсутність даних про перебування у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб.

Доказів про перебування матері відповідача на його утриманні відповідач не надав, а сам по собі той факт, що матір відповідача є непрацездатною (матір інвалід 1-ї групи) не свідчить про те, що вона перебуває на утриманні відповідача та потребує матеріальної допомоги. Так само факт наявності у відповідача статусу учасника бойових дій сам по собі не свідчить про незадовільний стан його здоровя та потреби в проходженні оздоровлення, медичної та психологічної реабілітації.

Доводи відповідача про відсутність власного житлового майна придатного для проживання через пожежу та пограбування, які сталися 10 червня 2011 року, і необхідності в звязку з цим нести додаткові витрати по найму житла суд до увагу не приймає, так як дані події сталися ще до ухвалення попереднього рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2013 року в справі №1715/17333/12 про зміну розміру аліментів, і були враховані судом при винесенні вказаного рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитини.

Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначила, що просить стягнути аліменти у збільшеному розмірі починаючи з дня подання позовної заяви, однак п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує на те, що визначені в порядку ст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2013 року та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтею 27 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 180-184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментівзадовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2013 року у розмірі 400 гривень щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1на утримання їхньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачем - в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідача), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 16 лютого 2017 року.

Суддя: О.О. Першко