Справа № 368/249/17
провадження № 4-с/368/4/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., при секретарі Гребеневич А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, представник скаржника ОСОБА_2, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», старший державний виконавець Харитонова Н.О. відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

представник скаржника звернувся до суду зі скаргою та просить суд визнати дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області Харитонову Н.О. усунути порушення, прийняти виконавчий документ до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа № 368/38/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання договору оренди припиненим.

18 січня 2017 року судом було винесено ухвалу згідно ст. 93 ЦПК України про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом.

20 січня 2017 оригінал даної ухвали за підписом судді Іванюти Т.Є. було направлено представником позивача до ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області для подальшого виконання.

11 лютого 2017 року на адресу представника позивача надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за підписом старшого державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області Харитонової Н.О.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Направлена до ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області ухвала від 18 січня 2017 року згідно ст. 93 ЦПК України про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом відноситься до п.3 даної статті, а саме: є документом, що надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються державні органи.

Отже, повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним та порушує норми чинного законодавства.

Окрім того формулювання державного виконавця «Крім того в Законі України «Про виконавче провадження» не передбачено виконання категорій справ як тимчасове вилучення доказів» як підстава для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є абсурдним.

Оскільки, відповідно до Глави 9 ЦПК України тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є одним із видів заходів процесуального примусу, що застосовуються судом до осіб, які порушують встановлені в суді правила або протиправно перешкоджають здійсненню цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення або зміст виконавчого документа є незрозумілим, виконавець мав право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення відповідного рішення.

Однак державний виконавець не здійснив заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, чим порушив обовязки щодо вжиття передбачених законом заходів примусового виконання рішень, та неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дії.

Вказані обставини свідчать про неналежне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Адже, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа зобовязаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подавши до суду клопотання, в якому просить суд розгляд справи проводити у відсутність представника та вимоги скарги задовольнити. Окрім того надають дві копії ухвал суду з аналогічних підстав.

Заінтересована особа - старший державний виконавець Харитонова Н.О. відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, однак причини не явки суду не відомі.

Представник заінтересованої особи в особі ТОВ «Комплекс Агромарс» до суду не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, однак причини не явки суду не відомі.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавець, згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню на підставі цього Закону підлягають серед іншого ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В силу ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1)за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2)за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадян;

3)якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4)якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у порядку, встановленому законом;

5)у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ст. 26 ч. 2 вказаного Закону до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Ухвала суду від 18.01.2017 року не передбачає стягнення певної суми, не є рішенням немайнового характеру і не є рішенням про забезпечення позову, а тому сплата обовязкового авансового платежу при примусовому виконанні рішення суду про тимчасове вилучення у відповідача доказу для дослідження в судовому засіданні не передбачена ст.26 ч.2 вказаного Закону.

В силу пунктів 6, 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягував не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Також відповідно до положень ст. 93 ЦПК України, ст. 26 ч.1 п. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено примусове виконання рішення суду про тимчасове вилучення у відповідача доказу для дослідження в судовому засіданні.

Тому скаргу необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, представник скаржника ОСОБА_2, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», старший державний виконавець Харитонова Н.О. відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області Харитонову Надію Олексіївну усунути порушення, прийнявши виконавчий документ до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.І. Шевченко