АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Декаленко В.С.
№22-ц/796/2328/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №758/7407/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського Б.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, стягувач: Товариство з обмеженою відповідністю «Факторинг Фінанс»,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Полінський Б.А. звернувся в суд із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчими документами.

У мотивування вимог посилався на те, що в ході виконавчого провадження боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року - подання задоволено.

Обмежено ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання ним зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Подільського районного суду м. Києва №758/7407/13-ц від 06.03.2015 року про стягнення з нього 1 509 824,83 грн. на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» та виконавчим листом №758/15033/14-ц від 14.08.2015 p. про стягнення з ОСОБА_1 1 646 508,67 грн. на користь ПАТ «Банк «Український капітал».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник боржника ОСОБА_1- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що на момент подачі та розгляду подання державного виконавця Полінського Б.А. ці виконавчі провадження перебувають на виконанні у державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЯсінськоїКатерини Михайлівни. Це підтверджується витягами із єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Будь-яких документів, що державний виконавець Полінський Б.А. має відношення до виконавчих проваджень №47707708 та №49173025 або зведеного - №50711421 в матеріалах подання відсутні. Суд першої інстанції на це уваги не звернув та не надав жодної оцінки тим фактам, що всі документи, які додані до подання складені державним виконавцем Ясінською К.М.

Фактично подання від 09.11.2016 року складене, підписане та подане особою, яка згідно матеріалів подання не мала на це права.

До подання не надано жодного документу, що підтверджував факт направлення, вручення цих документів ОСОБА_1 чи ознайомлення його з ними. Разом з тим, суд першої інстанції досліджуючи докази, не врахував відсутність в матеріалах доказів, що підтверджують факт направлення, вручення цих документів у ОСОБА_1 чи ознайомлення його з ними, та неправомірно встановив факти належного направлення цих постанов сторонам виконавчого провадження.

На момент розгляду подання 16.12.2016 року виконавче провадження №49173025, що входить у зведене виконавче провадження зупинено постановою державного виконавця від 04.04.2016 року (Ясінська К.М.).

При цьому, статус «зупинено» зберігається й на момент складання цієї апеляційної скарги, і жодних постанов про поновлення цього провадження у матеріалах виконавчого провадження чи подання відсутні станом на день прийняття оскаржуваної ухвали.

Проте, про зазначене державний виконавець Полінський Б.А. суд не проінформував, чим звузив суду можливість оцінити правомірність його подання вцілому.

Крім того, до матеріалів подання, що знайшло своє відображення і в оскаржуваній ухвалі, додані акти державного виконавця від 31.10.2016, 03.11.2016 та 08.11.2016 року, в яких вказано, що державний виконавець здійснив вихід по АДРЕСА_1, де встановив, що боржник відсутній або боржник двері не відчинив. Слід зазначити, що інформація державного виконавця Полінського Б.А. про місце проживання ОСОБА_1 за цією адресою є припущенням, що не підтверджується належними доказами. При цьому, у поданні відсутні будь-які отримані належним чином докази, що підтверджують хоча б якесь відношення ОСОБА_1 до цієї адреси. Більш того, до матеріалів подання додано відповідь з адресного бюро, де зазначено, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2., а не АДРЕСА_1.

У своєму поданні, державний виконавець Полінський Б.А. вказує, що ОСОБА_1 ухиляється та не виконує рішення суду. Це не відповідає дійсності, адже заборгованість ОСОБА_1 частково погашається.

Вказує на те, що на момент розгляду подання державного виконавця та винесення оскаржуваної ухвали будь-яка заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Український капітал» відсутня (в т.ч. й по виконавчому провадженню №49173025, що входить у зведене).

У матеріалах подання відсутні будь-які докази чи дані про перетинання кордону України ОСОБА_1 у 2016 році. Це очевидно свідчить про відсутність необхідності приймати судове рішення про обмеження виїзду скаржника за межі України на даний час.

Тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України є крайнім заходом забезпечення виконання судового рішення і може бути застосований лише в тому випадку, коли державним виконавцем вичерпано всі можливі заходи примусового виконання рішень. І при цьому, суд першої інстанції встановив, що державним виконавцем вичерпано можливі заходи примусового виконання рішень.

Проте, суд не врахував, що відповідно до відповіді УДАІ у м. Києві від 02.07.2015 р. вбачається, що поставлено на автоматизований облік до АІС «Арешт», наступні транспортні засоби, які належать боржнику: «ЗАЗ 110557», «MITSUBISHI PAJERO», «SKODA SUPERB ELEG», «ГАЗ 2410, «HYUNDAI GRANDEUR», які оголошено в розшук постановою від 23.10.2015 р.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього коштів.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 50711421 з виконання двох виконавчих листів Подільського районного суду м. Києва №758/7407/13-ц від 06.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 1 509 824,83 грн. на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» та №758/15033/14-ц від 14.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 1 646 508,67 грн. на користь ПАТ «Банк «Український капітал».

02.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47707708 та надано боржнику строк протягом 7 днів на самостійне виконання рішення суду.

2 липня 2015 року державним виконавцем в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а 26 серпня 2015 року державним виконавцем в порядку ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

29 жовтня 2015 року до виконавчої служби надійшов виконавчий лист №758/15033/14-ц від 14.08.2015 Подільського районного суду м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» в розмірі 1 646 508,67 грн.

2 листопада 2015 року державним виконавцем в порядку статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49173025, копії направлені сторонам виконавчого провадження до відома та виконання.

9 листопада 2015 року державним виконавцем в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

4 квітня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, згідно якої постановлено об'єднати виконавчі провадження №47707708, №49173025 у зведене провадження №50711421.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №50711421 було вжито наступні заходи примусового виконання, а саме:

2 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, копія якої була направлена до УДАІ ГУ МВС у м. Києві на виконання, сторонам до відома. Дані про арешт внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно відповіді з МВС України Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві арешт накладено на транспортні засоби.

29 липня 2015 року державним виконавцем повторно підготовлено виклик ОСОБА_1 на 05.08.2015 року до державного виконавця. На вищевказаний виклик державного виконавця боржник до відділу не з'явився та не надав будь-яких документів, що підтверджували б неможливість явки до державного виконавця.

26 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлені до відповідних банків на виконання та сторонам до відома.

23 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортні засоби, які належать боржнику на праві власності, яку в копії було направлено сторонам до відома та Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві до виконання.

За даний час транспортні засоби не знайдені.

30 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в ПАТ «Марфін Банк», копії якої направлені до відповідних банків на виконання та сторонам до відома.

Державним виконавцем було підготовлено та направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо надання інформації стосовно перетину кордону боржником ОСОБА_1

З наданої відповіді вбачається, що боржник неодноразово перетинав кордон впродовж липня-листопада 2015 року.

29 січня 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2, в ході якого було складено акт державного виконавця про те, що боржника та майна, на яке можливо звернути стягнення - не розшукано.

19 квітня 2016 p. державним виконавцем було підготовлено вимогу, яку було направлено сторонам для відома та виконання. Даним викликом боржника ОСОБА_1 викликали на 27.04.2016 року до державного виконавця. На вищевказаний виклик державного виконавця боржник до відділу не з'явився та не надав будь-яких документів, що підтверджували б неможливість явки до державного виконавця.

20 квітня 2016 року державним виконавцем було підготовлено вимогу, яку було направлено сторонам для відома та виконання. Даним викликом боржника ОСОБА_1 викликали на 27.04.2016 року до державного виконавця, на вищевказаний виклик державного виконавця боржник до відділу не з'явився та не надав будь-яких документів, що підтверджували б неможливість явки до державного виконавця.

20 квітня 2016 року до відділу надійшла заява стягувача ТОВ «Факторинг Фінанс», в якій він просив звернути стягнення на частки в статутному капіталі, власником яких є ОСОБА_1

18 липня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1) Арешт на частку у розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «ФЛОРИДА-САН-ТРЕИД» 03115, м. Київ, 2) Арешт на частку у розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «ФЛОРІДА КЛУБ» м. Київ, 3) Арешт на частку у розмірі 66 % ТОВ «ІЗУМРУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» м. Севастополь, 4) Арешт на частку у розмір 33,3% статутного капіталу ТОВ «ТОНУС-СТРОЙ» м. Севастополь, 5) Арешт на частку у розмірі 80% статутного капіталу ТОВ «ФЛОРІДА» ІНЖИНІРИНГ» м. Київ, 6) Арешт на частку у розмірі 20% статутного капіталу ТОВ «САН ВОРЛД Україна» м. Київ, 7) Арешт на частку у розмірі 34% статутного капіталу ТОВ «ФЛОРІДА ДЕВЕЛОПМЕНТ», м. Київ.

Відомості про арешт внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

31 жовтня 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання, яка стала відома державному виконавцеві, а саме: АДРЕСА_1, в ході якого було складено акт державного виконавця про те, що за даною адресою ОСОБА_1 проживає. Доступу до житлового приміщення не надано, зі слів дружини чоловік поїхав на роботу, коли повернеться невідомо. Було зобов'язано з'явитись до державного виконавця на 02.11.2016 року.

3 листопада 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1, в ході якого було складено акт державного виконавця про те, що за даною адресою ОСОБА_1 двері не відчинив, доступу до житлового приміщення не надано, роз'яснено що в разі неявки на прийом до державного виконавця, буде підготовлено та направлено подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Було зобов'язано з'явитись до державного виконавця на 04.11.2016 року.

8 листопада 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання, яка стала відома державному виконавцеві, в ході якого було складено акт державного виконавця про те, що за даною адресою ОСОБА_1 двері не відчинив, доступу до житлового приміщення не надано, роз'яснено, що в разі неявки на прийом до державного виконавця, буде вжито заходів примусового характеру відповідно до вимог чинного законодавства. Було зобов'язано з'явитись до державного виконавця на 09.11.2016 року.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, наявність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1, які свідчать про ухилення від виконання судових рішень, а також ураховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження підтверджують факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовими рішеннями зобов'язань, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення подання.

Державним виконавцем під час виконання зведеного виконавчого провадження було вжито цілий ряд заходів примусового виконання виконавчих листів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», які позитивного результату не дали. Рішення Подільського районного суду м. Києва до цього часу залишаються не виконаними.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді