Справа № 2о-81/07 Провадження №22-ц/773/375/17 Головуючий у 1 інстанції: Савицька Н.В.
Категорія:81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного проваджження

16 лютого 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, ознайомившись з апеляційною скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Луцького міського народного суду Волинської області від 22 березня 1989 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року постановлено заяву ОСОБА_2 вважати неподаною і повернути заявнику.

23 березня 2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу. Однак, при поданні апеляційної скарги на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року ОСОБА_2 не сплатив судовий збір і апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 295 ЦПК України. Крім того, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом строку, клопотання про поновлення цього строку не заявляв із зазначенням поважних причин пропуску строку оскарження.

В звязку з наведеним, ухвалою судді Апеляційного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року апеляційна скарга була залишена без руху і надано можливість ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення такого строку. Для усунення інших вказаних в ухвалі апеляційного суду від 06 квітня 2016 року недоліків апеляційної скарги було надано строк пять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У звязку з невиконанням ухвали апеляційного суду від 06 квітня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, ухвалою судді Апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2016 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року.

Крім цього, з матеріалів справи убачається, що ухвала судді Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2007 року переглядалася в апеляційному порядку та у звязку із письмовим клопотанням ОСОБА_2 про відкликання апеляційної скарги ухвалою судді апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2007 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року повернуто особі, яка її подала.

24 червня 2016 року ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Волинської області від 05 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Луцького міського народного суду Волинської області від 22 березня 1989 року.

Однак 06 лютого 2017 року ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційні скарги подані ОСОБА_2 23 березня 2016 року і 24 червня 2016 року та 06 лютого 2017 року за змістом і за клопотаннями, які заявлені в апеляційній скарзі, повністю ідентичні.

Відповідно до частини 4 статті 297 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Отже, повторне оскарження однією і тією ж особою рішення, ухвали суду першої інстанції, при наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за її ж апеляційною скаргою на ті ж судові рішення не допускається.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати, що має місце зловживання ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень.

Згідно з ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення, оскільки дії ОСОБА_2, що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на ухвалу судді з тривалим проміжком у часі, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних його прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, приходжу до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

Керуючись ч. 4 ст. 297 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2007 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Луцького міського народного суду Волинської області від 22 березня 1989 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом із доданими до скарги матеріалами надіслати ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_1