Справа № 202/126/17
08 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Шишляннікові О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, -
Позивач звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у якій просить суд визнати за нею право власності на квартиру № 102, в буд. № 79, корпус № 7, по вул. Янтарній у місті Дніпро, та зняти арешт з даної квартири.
В обґрунтування таких позовних вимог позивачка посилається на те, що їй та її нині покійному чоловікові ОСОБА_3, з 06 березня 1995р. належить на праві спільної власності кв. № 102, в будинку № 79, корп. № 7, по вул. Янтарній, у м. Дніпро.
В даній квартирі вони з чоловіком були зареєстровані та проживали постійно.
Її чоловік помер 11 квітня 2016 року та заповіту він не залишав.
Після смерті чоловіка вона одна залишилася прописаною та проживає в даній квартирі.
Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаної квартири.
Оскільки дітей у них немає, вона, як єдина спадкоємиця свого чоловіка, згідно з вимог ст. 1261 ЦК України, звернулась у відповідності з вимог ст. 1268 ЦК України після відкриття спадщини, з заявою про її прийняття до приватного нотаріуса ОСОБА_2
02 листопада 2016р. приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа, а їй була видана копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті свого чоловіка ОСОБА_3
Однак нотаріус не видав їй відповідного свідоцтва про право на спадок після смерті чоловіка, через те, що в єдиному реєстрі заборони на відчуження нерухомого майна є відомості про те, що на спірну кв. № 102, в будинку № 79, корп. № 7, по вул. Янтарній у м. Дніпро, накладено арешт.
Нотаріус також видав їй копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, датовану ще 05.09.2001 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Індустріального районного управління юстиції ОСОБА_4 Згідно з цією постановою, арешт було накладено в рамках примусового виконання виконавчого листа 2-319, виданого 21.06.2001р. Індустріальним райсудом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості на користь стягувача ОСОБА_6
Після цього, їй було рекомендовано звернутись до Індустріального ВДВС м.Дніпра щодо скасування цього арешту.
Вона офіційно, 07.12.2016 р., письмово, звернулась з відповідною заявою до Індустріального ВДВС м. Дніпра про скасування даного арешту на квартиру або про надання їй відомостей щодо наявного виконавчого провадження щодо стягнення боргу та накладення арешту на квартиру чи закриття даного провадження.
Згідно з отриманої мною 20.12.2016р. відповіді з Індустріального ВДВС, у даному відділі немає ніякого провадження щодо стягнення боргу з її покійного чоловіка ОСОБА_5, і всі виконавчі провадження за 2001 рік знищені.
Крім того, посадові особи Індустріального ВДВС відмовились виносити постанову про зняття арешту з даної квартири, та рекомендували їй з цього приводу звертатися до суду.
Вона раніше ніколи нічого не знала про наявність якогось боргу за її чоловіком, ніхто до нього за життя не звертався з такого приводу, вона навіть не знає, хто така особа - ОСОБА_6, та чи жива ця людина, і де вона проживала.
Крім того, їй з чоловіком ніколи не надсилались з виконавчої служби ніякі копії відповідних документів щодо накладення арешту на майно чи про відкриття виконавчих провадження. Про дане виконавче провадження вона дізналась лише від нотаріуса в середині листопаді 2016 року.
Зараз її права на отримання спадкового майна порушуються наявністю вказаного арешту на спадкову квартиру, оскільки вона не має відношення до боргу, як і її нині покійний чоловік, а стягувач не звертався до неї чи до її чоловіка, і взагалі невідома доля виконавчого провадження, якого вже в природі не існує.
Тому, відповідно, немає і підстав для подальшого арешту на частину її квартири, та на частину квартири, якою володів її чоловік, і на яку вона має законне право на спадкування. Вона не лише вважає, а й переконана, що 1/2 частина даної квартира належить саме їй, як спадкоємиці першої черги, а на іншу 1/2 частину квартири вона офіційно має як співвласниця.
Іншими способами захисту свого права на спадок, ніж звернення до суду з даною позовною заявою вона не має, бо вона не була і не є стороною виконавчого провадження, а тому не має права на оскарження дій державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України і у звязку з чим вимушена звернутися до суду.
Вважає, що вона не пропустила строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки отримала відмову державного виконавця лише 20.11.2016р., а з листопада 2016р. приймала міри до Індустріального ВДВС щодо зняття спірного арешту на квартиру.
Позивач у судове засідання не з'явилася, повідомлялася у встановленому Законом порядку про день, місце та час судового засідання, завчасно поданою до суду заявою сповістила про можливість розгляду й вирішення справи за її відсутності. Предявлений позов просила задовольнити.
Представник відповідача Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоч зазначений відділ державної виконавчої служи і повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, про причин неявки суд не сповіщено, заперечень проти позовну надано не було.
Треті особи у судове засідання не з'явилися.
Суд, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1962 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ІІІ-УР № 583892.
За життя ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_3 набули у спільну сумісну власність квартиру № 102, корпус № 7, у буд. № 79, по вул. Янтарній у місті Дніпро, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06 березня 1995 року.
ОСОБА_3 11 квітня 2016 року помер у місті Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 691530, та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку спірної квартири.
Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте від нотаріуса дізналася про існування обтяження у вигляді арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.09.2001 року, що була винесена державним виконавцем Відділу ДВС Індустріального районного управління юстиції ОСОБА_4
Через існування зазначеного обтяження нотаріус не видав їй свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка.
Як вбачається із постанови від 05 вересня 2001 року, державним виконавцем Індустріального ВДВС Індустріального районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-319, виданого 21.06.2001 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, було прийнято рішення про накладення арешту на усе майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на спірну квартиру, також заборонено відчуження майна боржника.
Ринкова вартість спірної квартири становить 295020 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 13.01.2017 року.
Відповідно до ч. 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобовязаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Згідно з п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03..06.2016р. «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», якщо особи, які є власниками майна і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належать їм, а не боржникам, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на цей майно і про зняття з нього арешту, згідно з вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Зокрема, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири, оскільки зазначене право жодним чином не заперечується ані відповідачем, ані іншими особами, а тому в цій частині судом не встановлено наявності спору про право.
Позивачка, будучи законним співвласником ? частки квартири, за відсутності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3, не позбавлена можливості після скасування обтяження у вигляді арешту спірного майна та заборони на його відчуження, звернутися до нотаріальної контори та отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зняти арешт із забороною на відчуження з квартири № 102, в буд. № 79, корпус № 7, по вул. Янтарній у місті Дніпро, накладений 05 вересня 2001 року постановою державного виконавця Відділу ДВС Індустріального районного управління юстиції ОСОБА_4
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Д.С. Шклярук