Провадження № 2/127/760/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Сичука М.М,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, розподіл майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в червні 2013 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив згідно збільшених позовних вимог встановити факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 7 червня 2013 року; розділити спільне сумісне майно, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці; визнати за позивачем право власності на майно: котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., пароочисник «KARCHER» - 2500 грн., мийку «KARCHER» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води -1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів -12000 грн., м'які шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9000 грн., телевізор «Philips»- 5000 грн., кінотеатр «YAMAHA»- 10000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн.; визнати за відповідачем право власності на майно: телевізор «ОСОБА_4 -Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/НА - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина виробник «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «ACER» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10000 грн.; усунути перешкоди в користуванні садовим будинком шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі; зобов'язати ОСОБА_2 повернути позивачу особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14000 грн., а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Вінницької міської ради, в місті Вінниці, в садівничому товаристві «Калина» під номером 30.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 31 грудня 2003 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю як чоловік і дружина, без державної реєстрації шлюбу. Шлюб позивача з попередньою дружиною ОСОБА_3 розірвано 30.05.2007 року, а фактично шлюбні відносини припинено 16 травня 2003 року, що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.10.2015 року. За час спільного проживання у сторін склались усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: ними велося спільне господарство, придбавали спільне майно, приймали гостей, спільно виховували та піклувались про неповнолітню ОСОБА_5 - дочку відповідача від першого шлюбу. За час спільного проживання сторони набули майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. В період спільного життя з відповідачем, позивачем, за свої особисті кошти, але в інтересах сім'ї було придбано майно, яке за згодою відповідача оформлялось на ОСОБА_2, оскільки позивач, як підприємець, укладав угоди, які несли певні господарські ризики, а тому, за погодженням з ОСОБА_2, спільне майно оформлялось на її ім'я. Зазначене стосується і побудованого позивачем за його особисті кошти садового будинку.

Як зазначає позивач, до складу спільного сумісного майна сторін входять: земельна ділянка загальною площею 0,0529 га, яка розташована у садівничому товаристві «Калина», діл. АДРЕСА_1, побудований садовий будинок загальною площею 111,1 м2, розміщений на вказаній земельній ділянці, які зареєстровано за ОСОБА_2, а також зазначений у заяві про збільшення позовних вимог перелік побутової техніки орієнтовною вартістю 89214 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позивач вважає, що набув право власності на 1/2 частку у спільному майні, що підлягає поділу.

В жовтні 2012 року позивач запропонував відповідачеві підписати нотаріально посвідчений договір про поділ часток у спільному майні, однак ОСОБА_2 від укладення договору стала ухилятись, а на початку травня 2013 року забрала оригінали документів на будинок та земельну ділянку, а також належні позивачу особисті цінні речі, а саме: золотий ланцюжок, браслет, інші предмети та переїхала до батьків. 08.06.2013 року відповідач намагалась вивезти інші речі з будинку, але йому перешкодило прибуття працівників міліції. Тоді відповідач замінила замок на вхідних дверях, в результаті чого, наступного дня 09.06.2013 року позивач не зміг потрапити в будинок. Зазначений факт зафіксований викликаними працівниками міліції. В будинку залишились цінні речі, гроші та інше майно, подальша доля якого позивачу на даний час невідома.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2015 року позов задовольнено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1, та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 червня 2007 року по 7 червня 2013 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? (одну другу) частку житлового садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 садовим будинком загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці шляхом надання позивачу дублікатів ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3045 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14.01.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2015 року в частині пред'явлених позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким: встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31.12.2003 року по 7 червня 2013 року. Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Вінницької міської ради, в місті Вінниці, в садівничому товаристві «Калина» під номером 30. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судових засіданнях позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач, а також представник відповідача ОСОБА_8 в судових засіданнях з позовними вимогами не погодилися, та просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у позивача з відповідачем ніколи не було сім'ї, спільних коштів та витрат. Земельна ділянка куплена на ім'я та за власні кошти відповідача за договором купівлі-продажу земельної ділянки, а позивач на той час перебував у шлюбі з іншою жінкою. На будівництво будинку відповідачем потрачено кошти, частину яких вона отримала від продажу квартири, іншу частину грошей вона взяла в кредит, а частину отримала у позику, яка не погашена до цього часу, а також частину грошей вона отримала від підприємницької діяльності та доходу у вигляді заробітної плати. ОСОБА_1 сам запропонував відповідачу послуги з організації будівництва, оскільки він постійно займався будівництвом будинків. При цьому ОСОБА_1 надавав ОСОБА_2 послуги щодо організації будівництва будинку та отримував за це відповідну платню.

Третя особа ОСОБА_3 в судові засідання не з'являлася, своїм поясненням від 15.01.2015 року (том. 2, а.с. 120-121) пояснила, що з 2003 року вона з ОСОБА_1 не проживала, при цьому їй було відомо, що на протязі 2003-2013 років позивач проживав з іншою жінкою ОСОБА_2. Їй також відомо, що в 2007 році ОСОБА_1 купив земельну ділянку по АДРЕСА_1 та побудував там будинок. При цьому третя особа пояснила, що через свій стан здоров'я приходити до суду їй важко, а тому просила в подальшому справу розглядати без її участі, претензій до позивача не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він перебуває зі сторонами по справі в сусідських відносинах. З ОСОБА_1 познайомився літом 2007 році. ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_1, коли останній придбав земельну ділянку для будівництва будинку. ОСОБА_1 допомогав ОСОБА_9 по будівництву, так як вони були сусідами, і їхні земельні ділянки були поруч. ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ще один сусід спільно проводили газ до своїх будинків. Також вказує, що будівництвом на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 йому говорив, щщо з сім'єю винаймають квартиру, квартиру винаймати дорого, тому вони з жінкою вирішили побудувати будинок.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебуває в сусідських відносинах. Після того, як виїхав колишній власник сусідньої квартири ОСОБА_12, вселились ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і донька ОСОБА_5. Відносини між сусідами були дружні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в будинку знаходилися постійно. ОСОБА_1 по будинку займався домашніми справами: виносив сміття, вивішував білизну. У ОСОБА_1 був автомобіль «Нива», темно - синього кольору. ОСОБА_14 та його сини допомагали ОСОБА_1 по будівництву. В будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали дружньо, суперечок між ними не спостерігалося. Батьки ОСОБА_2 приходили в гості, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в будинку. Хто саме був господарем будинку ОСОБА_11 не знає.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він з ОСОБА_1 раніше були близьким друзями, так як з останнім він знайомий ще з 90-х років, а з ОСОБА_2 познайомився пізніше, у 2000 році, оскільки вона працювала бухгалтером у нього на підприємстві. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися у 2003 році, і через кілька місяців почали разом проживати неподалік від його будинку по АДРЕСА_2 У них були нормальні сімейні відносини. Крім того, свідок зазначив, що він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 часто відпочивали та ходили на різні святкування. Через деякий час ОСОБА_1 захотів придбати земельну ділянку щоб побудувати будинок. ОСОБА_15 повідомив, що він безпосередньо допомагав ОСОБА_1 вибирати земельну ділянку. Згодом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали ділянку і розпочали будівництво будинку, під час якого ОСОБА_15 неодноразово допомагав ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 ніяких стосунків не має, а от ОСОБА_2 є його рідною сестрою. ОСОБА_16 зазначив, що ОСОБА_2 раніше перебувала у шлюбі з ОСОБА_17 та після розлучення з останнім переїхала жити до батьків. В неї була двокімнатна квартира, яка знаходилася по АДРЕСА_2. Згодом ОСОБА_2 захотіла побудувати власний будинок, та почала підшукувати земельну ділянку для будівництва. Будівництво будинку по АДРЕСА_1 почалось з того, що ОСОБА_2 продала свою квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_16 познайомився з ОСОБА_1 на будівництві. Фінансування на будівництві вела ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_16 вказав, що будинок оформлений на ОСОБА_2, а згодом ОСОБА_1 почав претендувати на будинок, почав скандалити та погрожуватиОСОБА_2

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 перебуває у дружніх відносинах, однак з ОСОБА_1 ніяких стосунків не підтримує. З ОСОБА_2 вона знайома ще з 2001 року. Також вона знайома з її попереднім чоловіком ОСОБА_17, з яким ОСОБА_2 розлучилась в 2005 році. Після її розлучення з ОСОБА_17 ніяких стосунків у ОСОБА_2 не було. Через деякий час ОСОБА_2 захотіла придбати нове житло. Вона ще радилась з ОСОБА_18, що їй краще купувати будинок чи квартиру. Ніяких договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалися. Згодом, ОСОБА_2 повідомила, що купила земельну ділянку та розпочала будівництво будинку. З ОСОБА_1 свідок ОСОБА_18 познайомилась, будучи в гостях у ОСОБА_2 в квартирі по АДРЕСА_2 однак остання ніколи не представляла своїм чоловіком ОСОБА_1. ОСОБА_1 прїздив до ОСОБА_2 лише в гості.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що являється колишнім власником квартири по АДРЕСА_2, яку купив батько ОСОБА_2 Переговори щодо розміру ціни за квартиру вів ОСОБА_1 В момент укладення угоди ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що зі сторонами по справі не перебуває ні в яких відносинах. З ОСОБА_1 познайомився 2007 року з приводу будівництва. ОСОБА_20 керував бригадою, яка складалася з кількох людей, в їх обов'язки входили розчистка ділянки, монтаж фундаменту, стін, покрівля. За поставлені матеріали, оренду будівельної техніки, виконання будівельних робіт розраховувався ОСОБА_1. Замовлення ОСОБА_20 також приймав від ОСОБА_1. Договір на покрівлю будинку укладався з ОСОБА_1 в усній формі.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що являється матір'ю ОСОБА_2 Свідок зазначає, що її донька ОСОБА_2 була тільки один раз у шлюбі, від якого є донька ОСОБА_5. Вказує, що ОСОБА_1 був найманим працівником на будівництві по АДРЕСА_1. Ніколи зятем ОСОБА_1 ОСОБА_21 не вважала, а ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю не проживали. Бабуся ОСОБА_2 залишила частку будинку по АДРЕСА_3, яка згодом була продана, і на ці кошти була придбана кооперативна квартира на АДРЕСА_4. ОСОБА_2 не мала бажання жити у даній квартирі, хотіла мати земельну ділянку та власний дім. Продавши квартиру по АДРЕСА_4, ОСОБА_2 зайнялася пошуками земельної ділянки та придбала земельну ділянку по АДРЕСА_4. До купівлі земельної ділянки ОСОБА_1 немає ніякого відношення. Дана земельна ділянка оформлена на ОСОБА_2 Кошти, які використовувалися для будівництва будинку надходили від місця роботи, де працювала ОСОБА_2, також ОСОБА_2 оформила кредитний договір, взяла у борг 10000 доларів США, щоб накрити кришу. У будівництві приймали участь чоловік ОСОБА_21, який являється і батьком ОСОБА_2, племінники і т.д. ОСОБА_21 ОСОБА_1 знає з моменту будівництва будинку, тобто з весни 2007 року. Будівництво закінчилося у 2008 році, був виданий акт введення будинку в експлуатацію, після чого ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_5 вселились у даний будинок.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий ще 1995 році, коли ОСОБА_22 працював у МРЕВ ДАІ, а ОСОБА_1 займався купівлею та продажем автомобілів. Згодом дружба їхня перейшла у більш тісні стосунки, сторони зустрічалися сім'ями, ці зустрічі стали регулярними. ОСОБА_1 представляв ОСОБА_2 як свою дружину.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши юридичну оцінку доказам в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2007 року, яке набрало законної сили 10.06.2007 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (том. 2, а.с. 37).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_2 розірвано 13 червня 2005 року (т. 2, а.с. 239)

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ № 707597 від 05.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_23, ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 529 кв.м., яка розташована на території Вінницької міської ради, в місті Вінниці, в садівничому товаристві «Калина», під АДРЕСА_1. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 46055,00 грн. ( т. 1 а.с. 89).

11.04.2007 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Вінницького міського управління земельних ресурсів з проханням переоформити на її ім'я державний акт на право власності на землю згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1/588 від 31.07.1997 року, площа якої 529 кв.м. та яка розташована на території садівничого товариства «Калина», під АДРЕСА_1. (т.2 а.с. 27).

26.07.2007 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, згідно з яким остання, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2007 року № 784, є власником земельної ділянки площею 0,0529 га, яка розташована в садівничому товаристві «Калина»по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 8).

Визначаючись щодо позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд виходить з наступного.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, визначає СК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про наступні ознаки сім'ї: особи спільно проживають, пов'язані спільним побутом, а саме ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, наявність спільних витрат, участь у витратах на утримання житла, особи мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, з вищенаведених норм права вбачається, що головною передумовою поділу майна подружжя, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі є встановлення самого факту проживання сторін однією сім'єю, визначення періоду часу з якого сторони проживали однією сім'єю та встановлення, чи придбано майно, про поділ якого заявлено стороною в цей період.

Позивачем на виконання зазначених положень законодавства не надано суду безспірних доказів того, що він з відповідачем в період з 31.12.2003 року по 07.06.2013 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю.

Так, шлюб позивача з попередньою дружиною ОСОБА_3 розірвано 30.05.2007 року, а сама відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із роз'яснень, викладених у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13.07.2016 року під час перегляду попередніх судових рішень, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився частково й апеляційний суд, не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не дав належної оцінки наданим сторонами доказам, у їх сукупності, дійшов помилкового висновку про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту та бюджету, тобто однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі та інших позовних вимог які є похідними.

Ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказує, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави, передбачені ст. 74 СК України, оскільки спільний відпочинок та близькі стосунки не є достатньою підставою для висновку про те, що сторони на момент придбання спірного будинку проживали однією сім'єю і що спірні земельна ділянка та житловий будинок у зв'язку з цим являється їх спільною сумісною власністю.

На момент придбання вказаної земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, а відтак в силу вимог статті 74 СК України зазначена земельна ділянка не може вважатись спільним сумісним майном, а належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Також щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частки земельної ділянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці,та ? частки житлового садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого на даній земельній ділянці слід зазначити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підствердження даного факту.

Так, в судовому засіданні позивач та його представник не змогли пояснити, чому під час купівлі земельної ділянки позивач не оформив її на себе та якими саме майбутніми ризиками цей правочин міг би супроводжуватись. Також не було вмотивовано, чому позивач не виявив бажання оформити будинок на себе як співвласника під час його будівництва та введення в експлуатацію.

Суд не бере до уваги показання свідків, допитаних за клопотанням позивача, оскільки вказані свідки не зазначили, що сторони мали спільний бюджет, побут та вели спільне господарство. Крім того, позивач повинен був довести, що з ОСОБА_2 вони дійсно проживали без реєстрації шлюбу, що він своєю трудовою та матеріальною участю приймав участь у придбанні земельної ділянки та в будівництві будинку. Посилання на те, що вони проживали однією сімєю, та те, що ОСОБА_1 приймав участь у будівництві будинку, повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами, які позивачем суду не надані.

Фотографії, які позивач надає суду як докази спільного проживання з відповідачем, також не доводять факт, що у вказаний період між ним та ОСОБА_2 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 в своїх поясненнях на ім'я о/у ВКМСД УМВС України у Вінницькій області від 16.05.2012 року вказувала, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 Водночас зазначила, що чоловік заробляє гроші періодичним заробітками, а вона постійно на роботі. Також ОСОБА_1 ні їй, ні її доньці грошей не виділяє, тобто, все, що вона заробляє, вона виплачує за комунальні послуги, харчування на всю сім'ю, а також одягає доньку і себе за свої зароблені, а позивач кошти витрачає «на все інше» (т. 1, а.с. 65).

Надаючи пояснення 09.06.2013 року оперуповноваженому ОСОБА_4, ОСОБА_2 зазначила, що вона дійсно проживаю за вищевказаною адресою зі своїм чоловіком (цивільним) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та своєю дочкою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 то живе у них, то ні (т. 3, а.с. 161-162).

Надані позивачем звіти субєкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку свідчить лише про обсяги витручки за звітні періоди, однак вони не підтверджують, що прибуток спрямовувався на ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

При цьому слід критично оцінити надані позивачем копії накладних на придбання будівельних матеріалів, які як він зазначає було ним придбано саме для будівництва оспорюваного будинку (т. 2, а.с. 85-98), оскільки оригіналів цих накладних позивачем не надано.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13.07.2016 року звернув увагу, що на придбання вказаної земельної ділянки та будівництво будинку ОСОБА_2 витратила власні кошти, надавши суду докази (а. с. 89-97 т. 1).

Дані обставини підтверджується довідкою Вінницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 02.08.2013 року № 231/Б/17/415 за якою сума доходу ОСОБА_2 за 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 роки складала 1185892,05 грн., за 3-4 квартал 2011 року сума доходу - 387317,00 грн., за 1 квартал 2012 року сума доходу 199973,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири серії ВВВ № 484750 від 20.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ковальовою В.М., ОСОБА_25 (батько ОСОБА_2.) продав, а ОСОБА_26 купила двокімнатну квартиру, житловою полощею 24,7 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м. за номером 35, що знаходиться в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_4. За домовленістю сторін, продаж квартири вчинено за 83740,00 грн. (т.1 а.с. 92).

Відповідно до договору позики від 03.03.2006 року "позикодавець" - ТОВ "ВТД - Україна" в особі генерального директора Палагнюка С.М, "позичальник" - ОСОБА_2 Сума позики, яку отримала ОСОБА_2 становить 50000,00 грн.

Згідно генерального договору про здійснення кредитування № 050/27-373 від 14.11.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" в сумі 25000,00 доларів США.

Позовні ж вимоги про визнання за позивачем права власності на майно: котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., пароочисник «KARCHER» - 2500 грн., мийку «KARCHER» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води -1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів -12000 грн., м'які шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9000 грн., телевізор «Philips»- 5000 грн., кінотеатр «YAMAHA»- 10000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн.; та визнання за відповідачем права власності на майно: телевізор «Соні -Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/НА - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина виробник «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «ACER» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10000 грн., також задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Як зазначила відповідач в судовому засіданні частини з переліченого позивачем в позовній заяві майна, в будинку за адресою: 1 пров. Максимовича, 30, немає в наявності та ніколи не було. Зокрема, за твердженням відповідача в будинку ніколи не було та на даний час немає мийки «KARCHER», електрообігрівачів «Термія», морозильної камери «Атлант», фотоапаратів «CANON», котла опалювального «Solitar», палатки кемпінгової «Together 4P», набору кухонних меблів, м'яких шкіряних меблів (куточок) у вітальні, телевізора «Filips», кінотеатра «YAMAHA», пилососа «DYSON», телевізора «Соні -Тринінтон», телевізора «LG», посудомийної машина виробник «Ariston», ноутбука «ACER».

Зазначені обставини щодо відсутності вище перелічених об'єктів також підтверджуються висновком за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної та товарознавчої експертизи № ОС-144 від 18.04.2014 року, яка призначалася ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2013 року.

Крім того, позивачем не надано доказів придбання вищеперерахованої техніки та відповідно матеріали справи їх не містять.

Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування як факту придбання побутової техніки, так і факту її наявності в будинку за адресою: АДРЕСА_1, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв'язку з недоведеністю таких вимог.

Суд не приймає до уваги копії товарних чеків від 06.02.2007 року, від 02.11.2010 року, від 18.09.2009 року на придбання електричного котла, домашнього кінотеатру, електродуховки та посудомийної машини, оскільки оригіналів цих документів позивачем не надано, при цьому з наявних копій не вбачається ким саме ця побутова техніка була придбана та кому вона належить.

Що стосується зобов'язання відповідачу повернути позивачу особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14000 грн., а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США, то така вимога також задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що у відповідача наявне вказане майно, речі та кошти, а відповідач заперечує щодо їх наявності.

Копії фіскальних чеків та податкових накладних можуть свідчити лише про придбання позивачем крісла офісного «Леон» та перфоратора «Деккер», однак такі документи жодним чином не підтверджують факту перебування цих речей у відповідача.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13.07.2016 року котел електричний «Protherm» вартістю 8 100 грн. та котел газовий «Vailand» вартістю 15 000 грн. є елементом системи опалення будинку, тобто є його невід'ємною частиною.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 60, 63, 69, 74, 104 СК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, розподіл майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном відмовити.

Судові витрати залишити без відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя