Провадження № 22ц/790/6414/17 Головуючий 1 інст. - Вікторов В.В.
Справа № 2024/2-1718/11 Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15153, 76 дол. США, що станом на 21 червня 2011 року становить еквівалент у розмірі 120775 грн. 47 коп. та пені у розмірі 57413 грн. 01 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 17 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на загальну суму 26500 дол. США.

У забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_4 укладено договори поруки.

Взяті на себе зобов'язання сторони не виконували, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором № М-10/127-07-МФ від 17 травня 2017 року в розмірі 15153, 76 дол. США, що по курсу НБУ станом на 21 червня 2011 року складає 120775 грн. 47 коп., та пені у розмірі 57413 грн. 01 коп. Вирішено питання розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог банку до ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 17 травня 2017 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № М-10/127-07-МФ.

Додатковою угодою від 17 травня 2017 року банк та ОСОБА_3 узгодили, що повернення кредитних коштів та сплата процентів здійснюється позичальником у наданій валюті й строки згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до цієї додаткової угоди до договору).

Згідно графіку погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється частинами - щомісячними платежами, не пізніше 15 числа кожного місяця.

Пунктом 3.4 кредитного договору передбачено, що позичальник у складі щомісячного платежу за кредитом сплачує щомісяця проценти за користування кредитними ресурсами в розмірах та в строки, зазначених в Графіку погашення кредиту відповідно до додаткової угоди до нього.

В забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_4 того ж дня укладено договір поруки № М-10/127/1-07-П, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язання позичальником.

Крім того, 17 травня 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № М-10/127/2-07-П, згідно умов якого останній взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язання позичальником.

Згідно п. 2.2 договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Свої зобов'язання банк виконав належним чином, надавши кредит в розмірі та строки обумовлені кредитним договором.

23 червня 2011 року позивач направив відповідачам вимогу щодо погашення простроченої заборгованості у розмірі 4886,70 дол. США., а також пені.

З розрахунку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вбачається, що станом на 21 червня 2011 року заборгованість за кредитним договором складає 15153,76 доларів США, що еквівалентне 120775 грн. 47 коп. по курсу НБУ станом на 21 червня 2011 року, та пені у розмірі 57413 грн. 01 коп., з яких: прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 3154,80 доларів США; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 1731,90 доларів США; строкова заборгованість по кредиту у розмірі 10125,43 доларів США; строкова заборгованість по процентам у розмірі 141,63 дол. США; пеня за прострочення погашення кредитних ресурсів у розмірі 40006 грн. 15 коп.; пеня за прострочення погашення процентів у сумі 17406 грн. 86 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконані їх зобов'язання за укладеними з позивачем договорами, у зв'язку з чим з них підлягає солідарному стягненню сума заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Розділом 5 договору поруки передбачено, що порука припиняється із припинення зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Згідно п. 6.1 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичним платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовими платежами).

З розрахунку банку вбачається, що останнє погашення траншу кредитних коштів ОСОБА_3 було здійснено 07 вересня 2010 рок, з жовтня 2010 року погашення траншу кредитних коштів не здійснювалось, таким чином з 15 жовтня 2010 року у банку виникло право протягом шести місяців на звернення до поручителя, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом лише 30 червня 2011 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для відмови в позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат задоволенню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, судовою колегією відповідно до вимог ст. ч. 1 ст. 303 ЦПК України не перевірялось та ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України, пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України та частини 4 статті 559 ЦК України змінює рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог банку до ОСОБА_1 і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволені позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, ч. 3 ст. 551, ч. 4 ст. 559, ст.ст. 610, 625, 1049, 1050 ЦК України,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2011 року змінити.

У задоволені позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -