АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1419/17 Головуючий у 1 інстанції -Гончарук В.П.
Унікальний №755/4363/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Шахової О.В., Пікуль А.А.

При секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ»Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 27.02.2015 року у загальній сумі 14.909 грн.14 коп., яка була укладена сторонами у зв»язку з невиконанням відповідачкою кредитного карткового договору від 26.12.2012 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 27.02.2015 року він уклав з позичальницею ОСОБА_1 договір, відповідно до якого позичальниця отримала кредитні кошти з лімітом 10.457 грн.35коп. на платіжну карту зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Послався на те, що відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода від 27.02.2015 року разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та Банком договір, згідно якого ПАТ «КБ»Приватбанк» відкрив на ім»я позичальниці указаний картковий рахунок з лімітом кредитування 10.457грн.35коп. на 24 місяці, а позичальниця зобов»язана погашати кредит щомісячними платежами у сумі 523,29 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

За твердженням позивача позичальниця не виконувала належним чином зобов»язання за Генеральною угодою, у зв»язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року у позові відмовлено /а.с.51-53/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову /а.с.58-62/.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 26.12.2012 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний картковий договір, на підтвердження чого ОСОБА_1, як позичальник, 26.12.2012 року підписала Анкету-заяву про виявлене бажання оформити на своє ім»я платіжну картку Кредитка «Універсальна».

Крім того, позичальниця розписалась в Анкеті-заяві за те, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір між сторонами про надання банківських послуг. Тут же зазначено, що Клієнт ознайомлений з Правилами і Тарифами банка.

Тобто, сторони обумовили, що всі інші умови карткового кредитного договору, які не зазначені у Анкеті-заяві, передбачені Правилами і Тарифами, затвердженими Правлінням ПАТ «КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, підписавши заяву від 26.12.2012 року відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, а також зобов»язалась повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії щомісячними платежами.

Із наведеного, суд дійшов висновку про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальниці про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальниця ОСОБА_1 не виконувала свої зобов»язання з погашення карткового кредиту, сторонами 27.02.2015 року підписана Генеральна угода про реструктуризацію боргу, згідно якої Банк відкриває на ім»я позичальниці картковий рахунок на побутові потреби з лімітом 10.457 грн.35 коп. під 18% річних терміном на 24 місяці, а позичальниця щомісяця зобов»язана сплачувати Банку заборгованість за картковим рахунком від 26.12.2012 року у сумі 523 грн.29 коп.

Підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію боргу 27.02.2015 року, відповідачка підтвердила, що ознайомлена з запропонованими Банком Умовами та Правилами кредитування, надання їй повної інформації про умови кредитування, а також зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки щомісячними платежами.

Згідно п.3.1 Умов і Правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає Клієнту картку, її вид та строк дії визначений у заяві та у пам»ятці Клієнта, підписанням якої Клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви.

З наявної інформації із Генеральної угоди від 27.02.2015 року вбачається, що рахунок був відкритий 27.02.2015 року.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-16цс15 від 11.03.2015 року з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З урахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду України, та встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема того, що позичальниця розписалась в Генеральній угоді про те, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, отримання повної інформації про умови кредитування у ПАТ «Приватбанку», і виразила згоду з тим, що Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг - колегія суддів вважає, що між сторонами мають місце ознаки кредитного договору, а предметом спірних відносин є виконання цього договору, а не питання укладення договору, як помилково вважав суд першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 не виконувала свої зобов»язання за Генеральною угодою про реструктуризацію боргу від 27.02.2015 року, у неї, за розрахунком Банку виникла перед кредитором заборгованість у загальній сумі 14.909 грн.14 коп., із розрахунку: 10.457,35 грн., як заборгованість за тілом кредита; 1.882,32 грн., як заборгованість за відсотками; 2.659,47 грн., як заборгованість по комісії.

Розрахунок боргу виконаний позивачем правильно і відповідачкою не оскаржувався.

Оскільки цей спір виник з приводу неналежного виконання кредитного договору, а не з підстав неналежного укладення договору, як помилково вважав суду першої інстанції, колегія суддів, дійшла висновку про ухвалення нового рішення про задоволення позову, виходячи з того, що Банк належним чином виконав свої договірні зобов»язання перед позичальником та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору, а тому банк вправі вимагати від позичальника належного виконання ним зобов»язань з погашення кредиту.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А,згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність позовних вимог ПАТ «КБ»Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, у зв»язку з неналежним виконанням боржницею договірних умов.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене всупереч дійсним обставинам справи та вимог закону, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ«Приватбанк» належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 2.893грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним картковим договором від 26 грудня 2012 року б/н у сумі 14.909 (чотирнадцять тис. дев»ятсот дев»ять) грн.14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у сумі 2.893(дві тис. всімсот дев»яносто три) грн. 80 коп.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді