Справа № 686/5386/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В. за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 15 жовтня 2015 року близько 08 год.20 хв. на перехресті вул. І.Франка та вул. Т.Шевченка сталася дорожньо-транпортна пригода: водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, здійснюючи поворот праворуч, з вул. І.Франка на вул. Т.Шевченка в порушення п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України не дотримавшись безпечної дистанції руху, допустив зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 в АДРЕСА_2. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 07 грудня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення перебачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався тому публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» відмовляється в добровільному порядку здійснити страхову виплату у розмірі заподіяної шкоди.

У судове засідання представник позивача не зявився, надіслав заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності, та за відсутності позивача

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» у судове засідання не зявився, надіслав клопотання в якому просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, надіслали клопотання в якому заперечили проти позовних вимог та категорично заперечували вину ОСОБА_2 в скоєному ДТП.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року близько 08 год.20 хв. на перехресті вул. І.Франка та вул. Т.Шевченка сталася дорожньо-транпортна пригода: водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, здійснюючи поворот праворуч, з вул. І.Франка на вул. Т.Шевченка в порушення п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України не дотримавшись безпечної дистанції руху, допустив зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 в АДРЕСА_2. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 07 грудня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення перебачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 була застрахована згідно страхового полісу страховою компанією публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна».

Згідно даних висновку судової автотоварознавчої експертизи №028/07/2016 від 29 вересня 2016 року автомобіля «Peugeot 301» 1.6D, 2012 року випуску д/н НОМЕР_2 вартість матеріального збитку виходячи зі стану пошкоджень та необхідного обєму і характеру відновлювального ремонту, які визначені при огляді, в цінах станом на 04.08.2016 року складає 26909,73 грн.

При цьому відповідно до описової частини вказаного висновку величина втрати товарної вартості досліджуваного автомобіля складає 5278,61 грн., яка входить до складу загальної вартості заподіяного матеріального збитку.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 32 п.32.7 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

У справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції зробив помилкові висновки про неможливість нести вказану відповідальність особою, з вини якої завдано шкоду, оскільки згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Зважаючи на викладене суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Зазначену правову позицію закріплено у Постанові ВСУ від 04 червня 2014 року по справі №6-49цс14.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 32 п.32.7 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Суд вважає, що представником відповідача не представлено жодних доказів, які б вказували б на те, що шкоди автомобілю ОСОБА_1 завдано не з вини ОСОБА_2 Не доведено тих обставин, на які посилався представник відповідача як на підставу своїх заперечень, не надав докази в їх обгрунтування, не спростував тих обставин на які посилався представник позивача в обгрунтування своїх вимог, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги що дії водія ОСОБА_2 перебувають у причинному зв'язку з заподіянням шкоди автомобілю ОСОБА_1 результаті дорожньо-транспорної пригоди суд вважає, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Країна» зобов'язана виплатити позивачу матеріальні збитки у розмірі 21631,12 грн. (26090,73-5278,61 (втрата товарної вартості автомобіля), відповідач - ОСОБА_2 зобов'язаний виплатити позивачу 5278,61 - втрату товарної вартості автомобіля..

Суд рахує, що згідно ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача рівними частками, відповідно до пропорційного задоволення позовних вимог у розмірі 1871,70 грн.(вартість проведення експертизи), 551,20 грн. судового збору.

Керуючись.ст.10,60, 209, 212-213 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166,1167, 1187 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» () м. Київ вул. Електриків, 29А на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 21631,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму втраченої товарної вартості автомобіля 5278,61 грн.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Країна» () та ОСОБА_2 рівними частинами на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн., витрати за проведенння експертизи - 1871,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Стефанишин