РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Коломойцеві М.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб ОСОБА_7, Київського районного відділу опіки та піклування Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, примусове виселення з приміщення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів з вимогами про усунення перешкод в користуванні ним своєю власністю шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою №88 в будинку №227 по вул.. Дружби Народів у м. Харкові та виселення їх з вказаного житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ№882067 від 12.04.2007 року, посвідченого Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова є власником квартири №88 в житловому будинку №227, що знаходиться по вул. Дружби Народів у м. Харкові. Вказувала, що в цій кватирі крім нього мешкають ОСОБА_7 його дружина, яка є третьої особою у справі, ОСОБА_3 його син та ОСОБА_4 невістка, яка є відповідачами по справі, ОСОБА_8 його донька, ОСОБА_9 онук. Вказані особи зареєстровані у квартирі.

Зазначав, що відповідачі за спожиті комунальні послуги не сплачують, на вимоги про виселення добровільно не реагують, порушують громадський порядок, постійно вчиняють безпідставні скандали та погрожують фізичною розправою, що призводить до того, що він та його родина перебувають в стані постійної напруги, страху та тривоги, не почуваються дома в безпеці, не можуть спокійно відпочивати. Вказував, що неодноразово був змушений звертатися до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки відповідачів.

Вказував, що своєю систематичною протиправною поведінкою відповідачі роблять неможливим сумісне проживання із ним в одній квартирі, тому посилаючись на ст.ст. 116 ЖК України просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_10 із квартири №88 в житловому будинку №227, що знаходиться по вул. Дружби Народів у м. Харкові без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому вказував, що ОСОБА_3 має у своїй власності житловий будинок, який знаходиться в селі Шлях Валківського району Харківської області по вул. Колгоспній, 11, що не поставить відповідачів у складну життєву ситуації щодо їх проживання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 яка діє на підставі довіреності від 25.08.2016 року позовні вимоги підтримали, в обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у заяві, та зазначили, що поведінка відповідачів робить неможливе подальше сумісне проживання та посилались на те, що позивач та третя особа неодноразово звертались з заявами до правоохоронних органів, але прийняті заходи впливу на відповідачів виявились безрезультатними. Відповідачі продовжує вчиняти сварки, застосовувати силу, погрожувати фізичною розправою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, вказував, що не порушує правил співжиття, проте не заперечував, що інколи вчиняються сварки між його родиною та родиною його батька. Допитаний в якості свідка за клопотанням його представника, зазначав, що уся ситуація склалась через неприязне відношення до нього та його дружини з боку його сестри ОСОБА_11, яка також мешкає в цій квартирі. Вказав, що ніколи не піднімав руку на матір, своєчасно надавав батькам гроші для оплати комунальних послуг, ключів та документів на будинок, який йому належить на праві власності він не має, вони знаходяться у його батьків. Підтвердив, що інколи його дитина присутня при сварках, але він з дружиною намагається огородити його від цього. Зазначав, що позивач та третя особа самі не бажають спілкуватися із онуком, не проявляють до нього інтересу. Наполягав на тому, що меблі вдома не розбиває, щодо зазначених у акті пошкоджень квартири та меблів, то зазначив, що ремонт в квартирі робився дуже давно.

Відповідач ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, вказувала, що вона разом із своїм чоловіком не порушує правил співжиття, проте не заперечувала, що інколи вчиняються сварки між її родиною та родиною батька її чоловіка. Допитана в якості свідка за клопотанням її представника, зазначала, що уся ситуація склалась через неприязне відношення до неї та її чоловіка з сестри ОСОБА_11, яка також мешкає в цій квартирі. Зазначала, що завжди залишали гроші позивачу та його дружині для оплати комунальних послуг, а пізніше почали здійснювати оплату самостійно. Наполягала на тому, що її чоловік немає ключів від свого ж будинку, який належить йому на праві власності, а тому вони їм навіть не користуються. Вказувала, що їх спільна із чоловіком дитина ходить до дитячого садка, який знаходиться зовсім поряд з будинком, в якому вони мешкають, вже звик до викладачів та дітей. Зазначала, що позивач та третя особа самі не бажають спілкуватися із онуком, не проявляють до нього інтересу.

Представники відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють на підставі довіреності від 01.11.2016 року, в судовому засіданні наполягали на недоведеності вимог позивача, на відсутності підстав для задоволення позову, звертали увагу суду на неналежність доказів, які були долучені до матеріалів справи зі сторони позивача, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що дружиною позивача та матірю відповідача ОСОБА_3 Підтвердила, що відповідач ОСОБА_3 застосовує до позивача та неї фізичну силу, через що у останній погіршилось самопочуття. Зазначила, що боїться знаходиться вдома, постійно чує погрози життю від відповідачів, заперечувала, що останні хоч раз надавали їм кошти для сплати за комунальні послуги що того, як дізнались про позов у суді. Щодо будинку, який належить її сину на праві власності зазначила, що дійсно ключі від нього та правовстановлюючі документи від нього зберігаються у них, проте місце зберігання відповідач відомо, заборон щодо користування ним вона з чоловіком їм не чинить. Підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, вказувала, що сумісне проживання з відповідачами є неможливим, оскільки це загрожує їх життю та здоровю.

Третя особа представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_12, яка діє на підставі довіреності від 05.01.2017 року №32 просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважала, що в разі задоволення позовних вимог позивача будуть порушенні законні права та інтереси малолітнього ОСОБА_9, який мешкає у спірній квартирі разом із своїми батьками, які є відповідачами по справі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що є донькою позивача та мешкає разом зі своїми батьками у квартирі №88 в житловому будинку №227, що знаходиться по вул. Дружби Народів у м. Харкові. Вказала, що разом 6 років тому до них у квартиру вїхала ОСОБА_4 як дружина її брата ОСОБА_3 Засвідчила, що у їх квартирі на ґрунті побутових проблем та неприязних стосунків постійно виникають сварки. Стверджувала, що до звернення позивача до суду відповідачі за комунальні послуги не сплачували. Зазначала, що відповідач ОСОБА_3 постійно погрожує батькам, бє їх, руйнує майно. Підтвердила те, що її батьки та вона неодноразово звертались до працівників поліції, проте кримінальне провадження не було порушено через те, що вони постійно жаліли ОСОБА_3 Вказувала, що вона не має наміру переїжджати з квартири, а спільне мешкання її та її батьків з відповідачами є неможливим.

Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу у справі на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 23.08.2016 року та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13, 35-36).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 47 Конституції України кожний має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Ч. 3 ст. 156 ЖК передбачає, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що систематична противоправна поведінка відповідачів робить неможливим для нього, його дружини та доньки проживання з ними в одній квартирі, а багаторазові звернення до органів поліції з заявами щодо такої противоправної поведінки відповідачів виявились безрезультатними. На підтвердження надав наступні документи.

Так, відповідно до досліджених у судовому засіданні адміністративних матеріалів, складених на ОСОБА_3, ОСОБА_4 та долучених до справи копій постанов Київського районного суду м. Харкова вбачається, що відносно цих осіб були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КпАП України, за всіма з них були винесені постанови суду про закриття провадження по справі у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, у двох з них була встановлена провина відповідачів (а.с.150-153). Вказані обставини сторонами у справі не заперечувались.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей, які надійшли з Київського ВП ГУ НП в Харківській області громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у них на обліку як «сімейні насильники» (а.с.118-119).

Аналізуючи пояснення позивача, покази свідків, письмові документи, які були долучені до матеріалів справи, суд в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного.

Так, підстави та порядок виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника квартири передбачені ст. 157, ч. 1 ст.116 ЖК.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення, згідно із ч. 1 ст.116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

В листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» в п. 48 розяснено, що виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів сімї на підстав ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами. А заходів громадського впливу органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

Разом з тим, позивач не надав доказів наявності вказаних умов для виселення на підставі ст. 116 ЖК України.

Так, за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не надано підтвердження систематичного порушення відповідачами правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні, також не надано доказів вживання заходів громадського впливу, які б виявились безрезультатними, а одноразове встановлення провини відповідачів у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КпАП України не є доказом систематичності. Доказів того, що відповідачів притягались до відповідальності за всі вказані в позовній заяві протиправні на думку позивача дії, суду не надано, як і не надано письмових доказів про виставлення їм відповідного офіційного попередження.

Крім того, позивач та третя особа визнали ті обставини, що відносно них за заявами відповідачів також складались адміністративні матеріали за ст.. 173-2 КУпАП, копії яких було долучено до справи (а.с.123-128), а тому наявність цих справ лише підтверджують існування обоюдної конфліктної ситуації між сторонами, що в свою чергу не є безумовною підставою для виселення з квартири її мешканців.

Що стосується показань свідка ОСОБА_8, то вони також свідчать лише про неприязні стосунки сторін, та не можуть судом враховуватися як доказ систематичного порушення відповідачами правил співжиття.

Щодо наявних в матеріалах справи копій медичної документації, а саме виписок із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 з діагнозом гіпертонічний криз та висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №1024-2016 від 09.09.2016 року щодо виявлення у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень від травматичних дій тупих твердих предметів (а.с.23-27), то суд вважає, що вони не є доказами в розумінні доведення обставин відносно предмета розгляду, оскільки лише свідчать про стан здоровя третьої особи та не є прямими доказами того, що саме від дій відповідачів цей стан погіршився або, що саме відповідачем ОСОБА_3 останній були спричинені легкі тілесні ушкодження, оскільки відповідні рішення правоохоронних та судових органів з цього приводу не прийняті.

Долучена до матеріалів справи фото таблиця із зображенням зовнішнього вигляду дверей та стін у спірній квартирі, що було підтверджено відповідачами як дійсний стан квартири АДРЕСА_1 (а.с.20-21) та наявний в матеріалах справи акт огляду квартири, зроблений у присутності позивача, третьої особи та сусідів від 31.01.2017 року (а.с.131), не є належними доказами виникнення пошкоджень, зображених на фотографіях та перелічених у акті, саме від дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилання позивача щодо неналежного виконання відповідачами своїх обовязків зі сплати за комунальні послуги є на думку суду лише підставами для його можливого звернення до суду з метою стягнення понесених ним витрат з відповідачів, а не підставною для їх виселення.

У звязку з наведеними, викладене свідчить про те, що на час звернення позивача з позовом до суду була відсутня система порушення відповідачами правил співжиття, та вони не попереджались про наслідки відповідної поведінки у вигляді виселення з будинку.

Таким чином, позовні вимоги про виселення відповідача з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України не підлягають задоволенню. До того ж, виселення на підставі ст. 116 ЖК України є крайньою мірою, а попередні заходи впливу мають намір змінити ставлення особи до житла та своєї поведінки.

На підставі вищевикладеного, керуючись: ст. 40 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 10, 59-60, ст.ст. 88, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб ОСОБА_7, Київського районного відділу опіки та піклування Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, примусове виселення з приміщення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 лютого 2017 року

Суддя Н.В. Якуша