У х в а л а

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Старобезрадичівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Обухівського районного суду Київської області

від 03 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області

від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельні ділянки площею 0,53 га та 2,17 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на зазначені земельні ділянки, які покійний заповів позивачу відповідно до заповіту від 02 листопада 2006 року.

ОСОБА_3 зазначав, що звернувшись до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини, він отримав відмову у зв'язку із відсутністю оригіналів дублікатів державних актів на вказані вище земельні ділянки, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,53 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 2,17 га, кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 та своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, проте отримав відмову через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову масу, а тому дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування за чинним заповітом на вказані вище земельні ділянки.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що незалучення до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_5 не призвело до неправильного вирішення спору, оскільки у ОСОБА_5 відсутнє право на спадкування за заповітом, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2012 року було визнано недійсним.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заповіту від 02 листопада 2006 року ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3 дві земельні ділянки, загальною площею 2,70 га, за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які розташовані в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, та були надані йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 24, 53).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим виконавчим комітетом Старобезрадичівської сільської ради 27 квітня 2011 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6, 48).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_3 - із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 (11 травня 2011 року), та ОСОБА_5 - із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 як за заповітом (01 жовтня 2011 року), так і за законом (12 листопада 2014 року).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Притягнувши до участі в якості відповідача Старобезрадичівську сільську раду, суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували та не звернули уваги, що орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може бути стороною у справі про визнання права власності в порядку спадкування у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України.

Місцевий суд, розглядаючи позов, на порушення вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, безпідставно залучив до участі у справі у якості відповідача сільську раду за наявності спадкоємців після смерті ОСОБА_6, внаслідок чого розглянув справу з порушенням норм процесуального права.

Залишивши рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд допущені судом порушення норм процесуального закону не усунув, чим порушив вимоги ст. ст. 303, 315 ЦПК України.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович