Справа № 462/2232/16 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/377/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4,

представника ТзОВ «ОСОБА_5 ЛТД» - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львоіва Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державного підприємство «СЕТАМ» в особі Львівської філії ДП «СЕТАМ», третя особа, без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 ЛТД» про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: Лоту № 118954 (нежитлове приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службове приміщення 9,8 кв.м.) та протоколу, складеного за результатами проведених електронних торгів за лотом №118954.

Оскаржуваним рішенням узадоволенні позову ОСОБА_2 до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державного підприємство «СЕТАМ» в особі Львівської філії ДП «СЕТАМ», третя особа, без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 ЛТД» про визнання недійсними електронних торгів та протоколу електронних торгів - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що посилання відповідача на подання ПАТ «Дельта Банк» виконавчого листа, в якому не зазначена інформація щодо здійснення звернення стягнення саме на предмет іпотеки, що призвело до реалізації зазначеного нерухомого майна відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» без урахування Закону України «Про іпотеку», є неправомірним, оскільки у виконавчому листі чітко зазначено про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в межах вартості предмета іпотеки заборгованості за кредитним договором. Апелянт звертає увагу на те, що суд безпідставно не взяв до уваги відсутності доказів на підтвердження повідомлення боржника про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна, а сама реалізація спірної нерухомості проводилась за правилами реалізації арештованого майна без врахування Закону України «Про іпотеку», чим порушено її права, як боржника. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4, представника ТзОВ «ОСОБА_5 ЛТД» ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України)

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсними електронних торгів від 25.01.2016р. з реалізації арештованого майна, а саме: нежитлового приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224 загальною площею 226,0 кв.м., що було предметом електронних торгів по лоту №118954, з відсутності підстав, передбачених ст. ст.203, 215 ЦК України, для визнання електронних торгів недійсними.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 17.09.2007 року, між ПАТ «УкрСиббанк», як «іпотекодержателем», ОСОБА_2, як «іпотекодавцем майновим поручителем», ОСОБА_7, як «позичальником», було укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавець надав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, нежитлові будівлі: складське приміщення літ. О-1 площею 678.7 кв.м; ПТО з гаражем літ . Щ-1 площею 570,8 кв.м; споруда УМС літ. Б-1 площею 241.1 кв.м, будівля ГРП площею 7.0 кв.м; склад навіс літ Т-1 площею 226.0 кв.м; пожежний пункт літ М-1, загальною площею 1734 кв.м, які розташовані м. Львів, вул. Городоцька 224.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_7 зобов»язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, ПАТ «УкрСиббанк» 29.03.2010 року звернулося з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та в межах вартості предмету іпотеки з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17.09.2007 року в розмірі 1590352.31 грн. та стягнення судових витрат.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_2, в межах вартості предмету іпотеки, та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1590352. 31 грн., стягнуто судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості, а що стосується ОСОБА_9 в межах вартості предмета іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що 17.09.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець майновий поручитель) та ОСОБА_7 (позичальник) укладено договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - нежитлові будівлі ( складське приміщення загальною площею 1734.4 кв.м, які розташовані м. Львів, вул. Городоцька, 224), іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов»язань позичальником ОСОБА_7 за договором про надання споживчогоькредиту.

З рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року також вбачається, що задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі відповідають перед позивачем, як солідарні боржники з умовою, що відповідач ОСОБА_2 в межах вартості предмета іпотеки, а тому суд прийшов до переконання, що з відповідачів ОСОБА_7 та в межах вартості предмета іпотеки з ОСОБА_2 слід солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором.

Отже, заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року, з відповідача ОСОБА_2, стягнуто заборгованість в межах предмету іпотеки, так як вона, як майновий поручитель, за іпотечним договором від 17.09.2007 року, відповідає перед кредитором за виконання усіх грошових зобов»язань позичальником ОСОБА_7 за договором про надання споживчого кредиту в межах вартості предмета іпотеки, яким є нерухоме майно - нежитлові будівлі ( складське приміщення загальною площею 1734.4 кв.м, які розташовані м. Львів, вул. Городоцька, 224).

Виконавчий лист на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року, яке набрало законної сили 12.03.2012 року, виданий 23.04.2013 року.

В подальшому, у виконавчому провадженні, стягувач ПАТ «УкрСиббанк» був замінений правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2014 року, постановою Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44159929 на виконання виконавчого листа № 2-1274/11 від 23.04.2013 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 1590352. 31 грн. на користь ПАТ «Дельтабанк».

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Сихівському ВДВС ЛМУЮ також перебуває зведене виконавче провадження № 48118022 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 4 897 256,21 грн., що стверджується обліковою карткою на зведене виконавче провадження № ЄДРВП 48118022.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 02.09.2016 року державним виконавцем призначено експерта для проведення оцінки майна та подальшої реалізації іпотечного майна з прилюдних торгів, що підтверджується постановою про призначення експерта від 02.09.2016 року.

З висновку № 3299 від 3099 від 30.09.2015 року, складеного Львівським НДІ судових експертиз, вбачається, що ринкова вартість нежитлового приміщення складу-навісу літ. Т-1, площею 226,0 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька 224 становить 1 559 400,00 грн.

Як вбачається із протоколу № 133857 від 14.12.2015 року про проведення електронних торгів, такі не відбулися у звязку із відсутністю допущених учасників торгів.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2015 року у звязку з тим, що прилюдні торги по реалізації нерухомого арештованого майна, а саме: будівля Т-1, площею 226,0 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224 у м. Львові не відбулися, державним виконавцем вирішено вищезгадане майно переоцінити на 30 % від початкової вартості. Вартість майна псля переоцінки становить 1 091 580,00 грн., що підтверджується актом державного виконавця від 18.12.2015 року.

Судом встановлено, що за результатом проведення повторних електронних торгів за лотом № 118954 було складено протокол № 141844 від 25.01.2016 року, відповідно до якого переможцем торгів визнано учасника № 3, який запропонував 1 091 580,00 грн., що стверджується Протоколом № 141844 від 25.01.2016 року.

Апелянт свої доводи обгрунтовує тим, що прилюдні торги були проведені без дотримання вимог чинного законодавства, а саме, вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки в процесі торгів реалізовувалось майно, що є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов»язань за кредитним договором, заборгованість за яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк», в подальшому ПАТ «Дельта Бапнк», за рішенням суду, що виконувалось у примусовому порядку.

Заперечуючи щодо задоволення апеляційної скарги державний виконавець ВДВС Сихівського РУЮ м. Львова посилався на те, що прилюдні торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості , а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, вважає, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про виконавче провадження» і Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, з дотриманням яких були проведені електронні торги по реалізації нерухомого арештованого майна, що перебувало в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк», а саме: будівлі Т-1, площею 226,0 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224 у м. Львові.

Статтею 16 ЦК України визначений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів . Згідно з п.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних (електронних) торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація іпотечного нерухомого майна на електронних торгах відбувалася на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не на підставі рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає застосування Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому листі, виданому Сихівським районним судом м. Львова 08.08.2011 року, передбачено солідарне стягнення з ОСОБА_2, в межах вартості предмета іпотеки, та з ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1590352.31 грн., у вказаному виконавчому документі не зазначено, що за цим листом здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на обєкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку»), і такий не може бути застосований при виконанні судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Процедура підготовки та проведення електронних торгів щодо реалізації арештованого майна, переданого в іпотеку, визначається, крім Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, чинним на момент проведення оспорюваних торгів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для визнання електронних торгів недійсними є одночасна наявність двох обставин: порушення норм закону при проведенні торгів і порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, і з врахуванням того, права позивачки та її законні інтереси, на думку суду, не є порушеними, прийшов до висновку про відмову в позові.

Згідно зі ст.43 ЗУ «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. За загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Суд першої інстанції не перевірив тих обставин, на які посилалася позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема, наявність публікації принаймі у двох місцевих засобах масової інформації за 15 днів до початку прилюдних торгів, а також належного повідомлення іпотекодержателя про проведення торгів.

Судом першої інстанції встановлено, що на офіційному веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» було розміщено інформаційне повідомлення, у якому наведена детальна інформація про лот № 118954, яка відповідає вимогам Тимчасового порядку, який діяв на момент підготовки до проведення електронних торгів.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції не звернув увагу на порушення при підготовці та реалізації нерухомого майна на електронних торгах ст. 45 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої організатор прилюдних торгів не пізніше, ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів, публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів.

В матеріалах справи відсутні докази публікації за 15 днів до початку торгів повідомлення про проведення торгів у двох місцевих засобах масової інформації. Матеріалами справи встановлено і це підтвердив державний виконавець в суді апеляційної інстанції, що повідомлення було розміщене лише на офіційному веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна».

Відсутність публікації в двох місцевих друкованих засобах масової інформації, і наявність повідомлення про проведення торгів лише на офіційному веб сайті, що перешкодило доступу інформації про проведення торгів більш ширшому колу, що унеможливило реалізацію принципу змагальності та право інших покупців купити майно, відповідно збільшувати ціну, що забезпечувало б передумови для визначення достатньої ціни і можливого продажу предмету іпотеки за більшою ціною, якою б можна було виконати кредитне зобов»язання перед кредитором повністю, а не часткове, як це має місце, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що порушення під час підготовки, а саме, відсутність публікації про проведення торгів принаймі у двох засобах масової інформації, не призвели до порушення законних прав або інтересів позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними, оскільки підставою для визнання торгів недійсними, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними, а позивач, на думку суду, не довів, чим саме неотримання ним повідомлення про проведення електронних торгів порушують його законні майнові права та інтереси.

Матеріали справи дійсно не містять доказів про особисте повідомлення ОСОБА_2 про проведення електронних торгів.

Як стверджує позивачка, відсутність у неї інформації про день, час та місце проведення торгів у зв»язку з не надісланням їй повідомлення про проведення прилюдних торгів, позбавило її права, передбаченого ст. 42 Закону України «Про іпотеку», до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимоги за основним зобов»язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, що є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачка була обізнана з тим, що її майно є предметом іпотеки і що на нього судом звернено стягнення та відкрито виконавче провадження, що зазначене майно арештовано державним виконавцем та здійснено експертну оцінку цього майна, не спростовує необхідність письмового повідомлення іпотекодержателя про проведення прилюдних торгів, у встановлений ст. 45 Закону України «Про іпотеку» строк, у якому має бути зазначена інформація про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну предмета іпотеки, а відсутність такої інформації, на думку колегії суддів, порушує законне право іпотекодавця взяти участь у прилюдних торгах.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, і це ствердив представник ВДВС Сихівського РУЮ, прилюдні торги по реалізації предмету іпотеки, яким є нежитлове приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службове приміщення 9,8 кв.м, проводилося з метою виконання зведеного виконавчого провадження № ЄДРВП № 48118022, а не лише виконавчого провадження, відкритого для примусового виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року, яким з ОСОБА_7 та з ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість на користь ПАТ «УкрСиббанк», у якому зазначано, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в межах вартості предмета іпотеки, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Реалізація на прилюдних торгах предмета іпотеки за іпотечним договором, який був укладений з метою виконання зобов»язань ОСОБА_10 перед ПАТ «УкрСиббанк», для виконання зведеного виконавчого провадження, унеможливлює виконання ОСОБА_2 умов іпотечного договору, який був укладений з ПАТ «УкрСиббанк» саме з метою забезпечення виконання зобов»язань за договором, споживчого кредиту, укладеним між ОСОБА_7 та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступник ПАТ «Дельта Банк».

Фактично зобов»язання за договором споживчого кредиту, виконання яких було забезпечене іпотекою, у зв»язку з виконанням державним виконавцем зведеного виконавчого провадження і реалізацією з цією метою предмета іпотеки, позбавляє можливості ОСОБА_2 виконання нею рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2011 року, яким з ОСОБА_2 стягнуто солідарно заборгованість в межах предмету іпотеки, що порушує право ОСОБА_2 виконати умови іпотечного договору, погасити заборгованість в межах предмету іпотеки.

Для реалізації нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, вимагається дотримання умов, за яких державний виконавець може передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань. Однією із таких умов є наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем, разом з тим, як вбачається із облікової картки на зведене виконавче провадження № ЄДРВП № 48118022, у позивачки наявна заборгованість не тільки перед іпотекодержателем, але і перед рядом інших стягувачів.

За рахунок реалізації предмету іпотеки, а саме, нежитлового приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службового приміщення 9,8 кв.м., яке було предметом іпотеки за іпотечним договором від 17.09.2007 року, фактично проводилось погашення заборгованості не лише перед іпотеко держателем.

За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконавчі дії з примусового виконання виконавчих документів у рамках зведеного виконавчого провадження № 48118022 регулюються лише загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних (електронних) торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.

Враховуючи недодержання вимог закону при проведенні електронних торгів, недотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку», чим порушено права та законні інтереси позивачки, колегія суддів приходить до висновку про підставність вимог ОСОБА_2, а відтак визнає недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, реєстраційний номер Лоту №118954 (нежитлове приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службове приміщення 9,8 кв.м., а також визнає недійсним протокол №141844 від 25.01.2016 року, складений за результатами проведених електронних торгів за Лотом реєстраційний номер № 118954.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, беручи до уваги обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку прозадоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, скасування рішення Залізничного районного суду м.Львова та ухвалення нового рішення про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, реєстраційний номер Лоту №118954 (нежитлове приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службове приміщення 9,8 кв.м. та визнання недійсним протоколу №141844 від 25.01.2016 року, складеного за результатами проведених електронних торгів за Лотом реєстраційний номер № 118954.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, реєстраційний номер Лоту №118954 (нежитлове приміщення складу навісу літ. Т-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 224, загальною площею 226,0 кв.м., склад 216,2 кв.м. та службове приміщення 9,8 кв.м.)

Визнати недійсним протокол №141844 від 25.01.2016 року, складений за результатами проведених електронних торгів за Лотом реєстраційний номер № 118954.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_11