АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1083/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1554/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретаря: Лапка Ю. В.

сторін: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача-позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення вартості отриманого майна, зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору поставки та визнання права власності на поставлене майно,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що відповідно до довіреності від 1 липня 2014 року ТзОВ «Ін-Тайм» було уповноважено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 діяти від імені товариства. До моменту розірвання договору, а саме 11 січня 2016 року він як довірена особа ТзОВ «Ін-Тайм» є директором Нетішинського та Ізяславського департаментів цього товариства. В подальшому вказаний договір-доручення було розірвано та передоручено фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4

Позивачем для нормальної та безперебійної роботи товариства було укладено договори оренди - 1 липня 2015 року з ОСОБА_6 - складського та офісного приміщення, та 6 червня 2015 року з ВКП Хмельницької ОСС «Ізяславська Міжрайбаза» - приміщення магазину №3. На момент подання позову приміщення використовуються відповідачем для потреб товариства у м. Ізяслав, а у м. Нетішин ОСОБА_4 особисті речі позивача та оскаржуване майно перевезла за іншою адресою, у приміщення КП НМР «Торговий центр» та використовує у власних потребах.

Усе обладнання, засоби контролю, зв'язку, матеріальну базу для роботи товариства позивач створював сам, за власні кошти.

Вимоги позивача повернути товарно-матеріальні цінності, які знаходяться в орендованих приміщеннях у м. Нетішин та Ізяслав та використовуються відповідачем, остання ігнорує.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши та зменшивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь зі ОСОБА_4 вартість отриманого нею майна у сумі 50000 грн.

У серпні 2016 року ФОП ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому зазначила, що після припинення партнерських відносин ОСОБА_1 з ТзОВ «Ін-Тайм», товариство запропонувало укласти з нею договір партнерства по містах Нетішин та Ізяслав.

12 січня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір суборенди нежитлового приміщення, за умовами якого останній передав ОСОБА_4 нежитлове приміщення у м. Нетішин у користування терміном до 31 січня 2016 року, що підтверджується актом прийому-передачі від 12 січня 2016 року. У вказаному приміщенні знаходилось майно ОСОБА_1, яке використовувалось для здійснення співробітництва з ТзОВ «Ін-Тайм». Сторони усно домовились, що ОСОБА_1 постачає майно ОСОБА_4, залишаючи його в офісах міст Нетішина та Ізяслава, і що воно викуповується нею за 50000 грн.

За майно, список якого складено позивачем-відповідачем разом з чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_7, останній 12 січня 2016 року передав ОСОБА_1 2000 доларів США готівкою, тобто грошовий еквівалент обумовленої суми договору, у присутності сторін та інших осіб. Офіційно отримати кошти за майно на підприємницький рахунок ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи надмірним податковим навантаженням. Договір поставки було вчинено фактично в усній формі, зобов'язання по ньому сторони виконали. ОСОБА_1 залишив майно за місцем його знаходження (у АДРЕСА_1, і у АДРЕСА_2).

Однак, скориставшись тим, що договір укладався усно, ОСОБА_1 6 квітня 2016 року звернувся до поліції м. Ізяслав із заявою, що ТзОВ «Ін-Тайм» не віддає належне йому майно, на що йому було рекомендовано в подальшому вчиняти правочини у письмовій формі та визначено, що між сторонами існують цивільно-правові відносини.

Жодних претензій чи вимог розірвати договір поставки та повернути майно ОСОБА_1 не висував, так само, як жодних питань про включення свого майна в Акти передачі як по Нетішину, так і по Ізяславу не ставив, а навпаки, 12 січня 2016 року уклав зі ОСОБА_4 договір суборенди на приміщення, яке він орендував і у якому залишив майно, отримавши за нього кошти.

У зв'язку з цими обставинами ОСОБА_4 просила суд визнати дійсним договір поставки, укладений між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, визнавши право власності покупця на поставлене майно: монітор Hanns-9 ціною 1250 грн., принтер Thermal 2844 ціною 3000 грн., принтер Samsung ML-1661 ціною 1800 грн., ваги ціною 1800 грн., клавіатура ціною 200 грн., мишка ціною 100 грн., сейф ціною 500 грн., системний блок ціною 1850 грн., стілець ціною 700 грн., рокла ціною 3500 грн., вогнегасник - 2 шт. ціною 150 грн. кожен, монітор Philips 190S ціною 1250 грн., принтер HP Laser jet 1005 ціною 1800 грн., принтер Thermal 2824 ціною 3000 грн., колонки SVEN ціною 200 грн., стіл ціною 1800 грн., стулко ціною 200 грн., стілець ціною 150 грн., ваги ціною 1800 грн., чайник ціною 400 грн., тумбочка ціною 400 грн., пистолет для стягування, стрічка та скоби ціною 2100 грн., блок живлення до ваги ціною 300 грн., стенд куточок споживача ціною 350 грн., стенд дошка інформації ціною 350 грн., відеореєстратор з вінчестером ціною 2900 грн., камера внутрішня ціною 500 грн., камера зовнішня ціною 700 грн., камера зовнішня ціною 1400 грн., антена вай-фай ціною 1500 грн., пульт керування та датчики сигналізації ціною 1400 грн., рекламний штендер ціною 400 грн., блок безперебійного живлення Ellipse 750 ціною 1900 грн., інфрачервоний обігрівач УДЕН 500 ціною 1100 грн., інфрачервоний обігрівач УДЕН 700 ціною 1400 грн., масляний радіатор ціною 1000 грн., подовжувачі живлення - 2 шт. ціною 150 грн., вивіска 2 шт. ціною 300 грн. кожна. Також просила стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою місцевого суду від 5 жовтня 2016 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року у задоволенні обох позовів відмовлено. Судові витрати залишено на сторонах у розмірах, які вони понесли.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь зі ОСОБА_4 вартість отриманого нею майна у сумі 50000 грн.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив не з встановлених обставин, а з того, що ним не було встановлено, тобто фактично усунувся від з'ясування всіх обставин справи та вирішення спору по суті.

Апелянт зазначає, що сторони у справі взаємно визнали, що 12 січня 2016 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняла індивідуально-визначене майно на загальну суму 50000 грн., між тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 61 ЦПК України вказаний факт визнав недоведеним.

Рішення суду в частині відмови у визнані дійсним договору поставки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнання права власності покупця на поставлене майно не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦК України не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довіреності від 1 липня 2014 року ТзОВ «Ін-Тайм» було уповноважено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 діяти від імені товариства (а. с. 6-10).

Згідно договорів оренди суб'єктів нерухомості від 6 червня та 1 липня 2015 року ОСОБА_1 прийняв у тимчасове платне користування приміщення магазину №3, загальною площею 40 кв. м, у АДРЕСА_2 та приміщення, загальною площею 52 кв. м, у АДРЕСА_1 (а. с. 16-18, 13-15).

ОСОБА_1, згідно інформації про фізичну особу, з 16 травня 2011 року є фізичною особою-підприємцем, 29 січня 2016 року припинив свою підприємницьку діяльність. ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем з 2 червня 2009 року (а. с. 35-40).

Листом ТзОВ „Ін-Тайм" №633 від 9 грудня 2015 року ОСОБА_4 запропоновано укласти договір партнерства з товариством по містах Нетішин та Ізяслав з 1 січня 2016 року та подати інформацію щодо місць розташування відділень у вказаних містах (а. с. 42).

Згідно договору суборенди не житлових приміщень від 12 січня 2016 року ОСОБА_1 передав в суборенду ОСОБА_4 терміном до 31 січня 2016 року не житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 для ведення господарчої діяльності, внаслідок чого було укладено акт прийому-передачі об'єкту оренди (а. с. 43-44, 44-зворот).

11 січня 2016 року між ОСОБА_4 та ВКП Хмельницької ОСС „Ізяславська Міжрайбаза" укладено договір оренди об'єкта нерухомості, загальною площею 40 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 - для діяльності у сфері транспорту (а. с. 47-48).

Згідно актів від 12 січня 2016 року після проведення інвентаризації ФОП „ОСОБА_1." передав ФОП „ОСОБА_4." грошові кошти, вантажі клієнтів товариства, сім-картка Київстар, печатка для товаротранспортних накладних Нетішинського та Ізяславського відділень, пластикові сейфи, пакети, автомобільні пломби, пломби для опломбування мішків (а. с. 52-55).

Як вбачається з листа Славутського відділу Ізяславського відділення поліції ГУНП в Хмельницькій області відносини з приводу відмови повернення майна та обладнання ОСОБА_1 представниками ТзОВ „Ін-Тайм" мають ознаки цивільно-правових відносин (а. с. 56).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що договори купівлі-продажу у письмовій формі між сторонами не укладались. Суд зазначив про відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог зі сторони ОСОБА_1 Поивач-відповідач не надав доказів, що між сторонами виникли договірні відносини, коли і який договір між ними було укладено, чи досягли вони згоди щодо всіх істотних його умов, чи виконаний він, чи ні. Зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Посилання апелянта, що суд відмовляючи у задоволенні його позову виходив не з встановлених обставин, а з того, що ним не було встановлено, тобто фактично усунувся від з'ясування всіх обставин справи та вирішення спору по суті, є необґрунтованим.

Власник, відповідно до ст. 387 ЦК України, має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди, відповідно до п. 19 постанови, Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Між тим, позивач доказів, що підтверджують його право на визначене ним майно не надав.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що сторони у справі взаємно визнали, що 12 січня 2016 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняла індивідуально-визначене майно на загальну суму 50000 грн. Дане твердження спростовується поясненнями сторін, які зазначили, що докази які б підтверджували індивідуальність спірного майна в матеріалах справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя /підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сопронюк О.В. Категорія: 59

Доповідач - Купельський А.В.