Номер провадження: 22-ц/785/1291/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Кононенко Н.А.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2016 року,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилався на те, що з травня 2013 року сторони являються сусідами, та певний час їх відносини були привітними та добросусідськими. Проте в подальшому відповідач безпідставно почала викликати поліцію та ображати позивача, зокрема, 16.02.2016 року відповідач був змушений зафіксувати протиправну поведінку відповідача. У зв'язку із чим, позивач звертається до суду із даним позовом.

Позивач просив відшкодувати моральну шкоду.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовну заяву підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримала надані представником відповідача ОСОБА_6 письмові заперечення на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 8799,00 грн. /вісім тисяч сімсот девяносто дев'ять гривень 00 копійок/.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1378,00 грн. /одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції посилався на те,що з наданого позивачем відеоролику вбачається ,що відповідач неодноразово ображала позивача нецензурною лексикою ,чим була спричинена позивачу моральна шкода.

Проте, з такими висновками погодитися не можна .

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги .

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

За правилами, передбаченими ст. ст. 275, 277, 297 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Фізична особа, при порушенні її особистих немайнових прав внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України, яка крім переліку конкретних способів захисту, містить посилання на те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які містять критику, оцінку дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З матеріалів справи вбачається , що сторони по справі являються сусідами у будинку № 101А/38 по вул. Дача Ковалевського у м. Одесі.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ветераном війни, учасником бойових дій, позаштатним кореспондентом газети «Двір бойових мистецтв», автором підручників для технічних спеціалістів флоту, був віце-президентом «Асоціації морських інженерів-механіків» /а.с. 7, 50-54/.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом , позивач ОСОБА_2 посилався на те, що 16.02.2016 року ним було зафіксовано на відеозапис протиправні дії відповідача ,які складалися у розповсюдженні завідомо неправдивих відомостей, що порочать честь, гідність і ділову репутацію позивача, відповідач давала непристойну оцінку його поведінки і особистості у формі, що суперечить спілкуванню між людьми, чим заподіяла позивачу моральну шкоду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції посилаючись на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, виходив з доведеності позивачем про наявність в діях відповідача юридичного складу правопорушення, оскільки: по-перше, висловлювання ОСОБА_3 16.02.2016 року були поширені на вулиці при інших особах; по-друге, поширена інформація стосується позивача ОСОБА_2; по-третє, ОСОБА_3 поширювала недостовірну інформації, оскільки діє презумпція добропорядності; по-четверте, поширена ОСОБА_3 інформація порушує особисті немайнові права позивача як ветерана війни, учасника бойових дій, особу із активною позицією у суспільстві.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те,що із дослідженого відеозапису подій 16.02.2016 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово ображала нецензурною лексикою та висловлюваннями позивача ОСОБА_2

Суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи та наведені в рішенні суду першої інстанції обставини не відповідають дійсності та матеріалам справи.

Колегією суддів були дослідженні , надані позивачем на підтвердження події, що сталася 16.02.2016 року та в обґрунтування заявленого позову чотири відеоролики, які зберігаються на переносному гнучному диску ,який наявний в матеріалах справи (а.с.13).

З зазначених відеороликів не підтверджується образи нецензурною лексикою позивача, а мають місце оціночні судження та висловлювання ОСОБА_3 щодо сексуальної поведінки позивача , його віку та стану здоровя, при цьому подія відбувається у формі монологу та жодного разу не було оголошено прізвище або імя позивача та не визначено ким був знятий відеоролик.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем позовних вимог про встановлення факту поширення недостовірної інформації, спростування такої інформації не було заявлено. Так само позивачем не було конкретизовано і не заявлено , яка саме недостовірна інформація на думку позивача має бути визнана недостовірною та спростована ,внаслідок поширення якої було спричинено позивачу моральну шкоду.

При зверненні позивачем до суду з зазначеним позовом, позивач посилався на те,що через неправомірні дії відповідача , був порушений звичайним хід його життя ,позивачу прийшлося пояснювати та спростовувати неправдиві розповсюдження відповідачем перед оточуючими та близькими людьми,що потребує додаткової організації свого життя ,кількість ліків ,що приймає позивач значно збільшилося.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять,докази спричинення моральної шкоди , оскільки сам факт події 16.02.2016 року ,який мав місце у дворі багатоповерхових будинків не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди без встановлення та доведеності наслідків від неправомірних дій відповідача.

Матеріали справи не містять докази наслідків від неправомірних дій відповідача , оскільки такі докази мають бути надані позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України.

Таким чином ,у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

За таких обставин , відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,п.4 ч.1 ст.309,316,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9