УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 409-047/07/Р від 05 грудня 2007 року в сумі 21 650,27 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 05 грудня

2007 року між ОСОБА_4 та акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», було укладено вказаний вище кредитний договір (зі змінами та доповненнями), за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 12 889,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 11,99 % річних строком до 05 грудня

2014 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позичальником було укладено договір застави, відповідно до умов якого позичальник передав в заставу автомобіль марки «Део», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Крім того, цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_5, а також між банком та ОСОБА_6 було укладено окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком; строк дії договорів - до 05 грудня 2017 року.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, банк просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що відповідно до п. 9.2. кредитного договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, а тому врахувавши, що останній платіж ОСОБА_4 було здійснено 14 березня 2011 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що з травня 2011 року у банку виникло право вимоги щодо дострокового погашення кредиту, проте останній звернувся з цим позовом лише у серпні 2015 року, тобто після спливу позовної даності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Крім того судами враховано , що 24 грудня 2009 року та 18 січня 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких було збільшено розмір процентної ставки, встановленої кредитним договором, та збільшено розмір щомісячних платежів без згоди поручителів, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для припинення поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до умов ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О. Писана