САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3566/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2017 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Береза І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, ОСОБА_4 про визнання права власності, визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності та реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що в провадженні Самарського районного суду м Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та виселення. В позові відповідач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року належить 65/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Елеваторна буд 24. В свідоцтві про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_6 Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, номер спадкової справи: 685/09, зареєстрованого в реєстрі за №3-2224, зазначено, що «.. спадкоємцем в цілому, майна ОСОБА_7, яка померла 27 квітня 2005 року, є її донька, ОСОБА_8, яка мешкає м. Дніпропетровськ, вул. Елеваторна, 24… Ці 65/100 частин домоволодіння належали померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. ради на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів від 25.06.1997 року №389, та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.01.2006 року, реєстраційний номер 13476384…». Про вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року позивач не знав, побачив його вперше при поданні позову відповідачем за вищевказаною адресою. Так, 10.01.2006 року Виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, де зазначено власником ОСОБА_7, форма власності приватна, частка 65/100. Підставою є рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.06.1997 року номер 389. Однак рішення під таким номером не існує, крім того, вищезазначене свідоцтво було видане після смерті ОСОБА_7 В матеріалах інвентаризаційної справи домоволодіння №103 міститься заява ОСОБА_8 від 08.12.2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яка діє за померлу ОСОБА_7 та в якості підстав зазначено рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.06.1997 року за номером 329 про затвердження ідеальних часток 65/100, замість договору купівлі-продажу від 11.06.1974 року. Реєстратор КП «ДМБТІ» ОСОБА_9, за підписом начальника БТІ ОСОБА_10, зареєструвала в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.01.2006 року, реєстраційний номер 13476384 Свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Самарської районної у м. ради, що є недійсним. Крім того, на час подання заяви відповідачем 08.12.2005 року ще не існувало Свідоцтва про право власності від 10.01.2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. ради. Позивач під час проживання в домоволодінні побудував та переобладнав - А-2-2 житлову прибудову 1995-1996 р; - а-1-1 прибудову 1995 року; - а-2-1 прибудова реконструкція 1995 року; - козирок 1999 року; - М - навіс -1998 року; - Н сарай 1998 року; - О літній душ 1998 року; - Р - навіс 1994 року. Було здійснено прибудову житловою площею 26,2 кв.м., загальною 46,8 кв.м.. Так під час проживання в шлюбі з відповідачем позивачем були внесені значні поліпшення в домоволодіння внаслідок трудових та грошових затрат і тому вартість домоволодіння збільшилася. Так всього інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 240639 грн., внесені поліпшення складають майже 50% від загальної вартості. Загальна сума витрат позивача на збільшення вартості будинку складає 30907,07 грн. Таким чином позивач вважає, що має право на ? частку 65/100 частин домоволодіння. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, видане Виконавчим комітетом Самарської районної у м. ради, визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності нерухомого майна, що зареєстроване в КП «ДМБТІ» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.01.2006 року, реєстраційний номер: 13476384, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року, ВМО №552716 зареєстровано в реєстрі за №3-2224, посвідчене Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, скасувати реєстрацію права власності від 14.01.2010 року, визнати за ним право власності на 65/200 частин домоволодіння № 24 по вул. Елеваторна в м. Дніпропетровську, що складається з: в житловому будинку літ.А-1 прим. 2-2,2-3, житлової прибудови А2-2; прибудови а1-1; сараю з погрібом літ.Г; навісу літ. М; убиральні літ. П; душу літ. О; споруд №2,5,6,8,9,10,ІІ; у загальному користуванні споруди №1, 7, І; житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 79,2 кв.м. В цілому домоволодіння складається з: житловий, будинок А-1; загальною площею 116,9кв.м, житловою площею 68,2 кв.м; сарай Б-шлак; погіб В-цегла; сарай Д цегла; сарай Е глинолит; убиральня Ж- дощ; душ К-дощ; навіс М; душ О- цегла; убиральня П-цегла; споруди № 1-10,І,ІІ; визнати за відповідачем право власності на 65/200 частин домоволодіння № 24 по вул. Елеваторна в м. Дніпропетровську, що складається з: в житловому будинку літ. А-1 прим. 2-2,2-3, житлової прибудови А2-2; прибудови а1-1; сараю з погрібом літ.Г; навісу літ.М; убиральні літ.П; душу літ.О; споруд № 2,5,6,8,9,10,ІІ; у загальному користуванні споруди № 1,7,І; житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 79,2 кв.м.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради позов не визнала.

Представники третіх осіб - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома.

Представник третьої особи - Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.06.1974 року ОСОБА_7 придбала 3/10 частин житлового будинку №24 по вул. Елеваторна 24 в м. Дніпропетровську (а.с. 78-79).

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1991 року по 14.12.2011 року, що підтверджується копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (т.1 а.с.118).

З моменту реєстрації шлюбу сторони проживали у спірному домоволодінні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Елеваторна, 24.

За час спільного проживання позивачем та відповідачем було здійснено розбудову будинку №24 по вул. Елеваторній в м. Дніпропетровську, та переобладнання, а саме: демонтовано вбиральню літ. З та ганок літ.а11; побудовано сарай літ. Н, навіс літ. М, літній душ літ. О, вбиральню літ, П, споруди № 5,6,8,9,10,ІІ, сарай літ. Г було переобладнано в прибудову літ. а2-1. Згідно наданого технічного паспорту від 27.03.2015 року в період з 1994 року по 1999рік на земельній ділянці домоволодіння №24 по вул. Елеваторній побудовано, переобладнано та реконструйовано: житлову прибудову літ А2-2 (1995-1996 рік побудови), прибудову літ а1-1 (1995 рік побудови) козирок (1999 рік побудови), прибудова літ а2-1 (приміщення 2-І, 2-ІІ), реконструйовано (1995 рік побудови), навіс літ. М (1998 рік побудови) сарай літ Н (1998 рік побудови) літній душ літ. О (1998 рік побудови) вбиральню літ П (1998 рік побудови), навіс літ. Р (1994 рік побудови). Крім того, в період з 1994 року по 1999 рік на земельній ділянці домоволодіння №24 по вул. Елеваторній побудовано споруди: колодязь №8 (1998 рік побудови), колодязь №9 (1998 рік побудови), вимощення ІІ (1998 рік побудови). Загалом площа квартири №2 з урахуванням самовільно побудованих приміщень (2-І, 2-ІІ) збільшилась на 65%, без урахування самовільно побудованих приміщень збільшилась на 62%. Дані обставини підтверджуються висновком будівельно-технічної експертизи 5638/56-15 від 19.02.2016 року, а також показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 які пояснили, що після одруження та переїзду позивача за адресою відповідача для сумісного проживання зі згоди ОСОБА_7 розпочалося будівництво будинку.

Згідно рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.06.1997 року про затвердження акта Ідеальних часток БТІ ОСОБА_7 належало 65/100 частин домоволодіння (т.1 а.с. 45).

27.04.2005 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 106 т.2)

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 була її дочка ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року посвідченого нотаріусом ОСОБА_6 Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, номер спадкової справи 685/09, зареєстровано в реєстрі за №3-2224, спадкоємцем в цілому майна ОСОБА_7, що померла 27 квітня 2005 року, є її донька ОСОБА_8, що мешкає м. Дніпропетровськ, вул. Елеваторна, 24. 65/100 частин домоволодіння належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної в м. Дніпропетровську ради на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів від 25.06.1997 року за №389, та зареєстровано в КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.01.2006 року, реєстраційний номер 13476384 (а.с. 49).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється в момент її смерті.

Як встановлено в судовому засіданні Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_18 на 65/100 частин домоволодіння №24 по вул. Елеваторна у м. Дніпропетровську, було видане Виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради 10.01.2006 року, тобто вже після смерті ОСОБА_18, яка померла 27.04.2005 року.

Оскільки з моменту смерті ОСОБА_18 припинилася її цивільна правоздатність, свідоцтво про її право власності на нерухоме майно є недійсним та підлягає скасуванню.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.2009 року було видано на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, що визнано судом недійсним, а отже воно також підлягає скасуванню.

Крім того, вищезазначені свідоцтва були видані на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів від 25.06.1997 за №389, в той час як дійсно існуюче рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.06.1997 року про затвердження акту ідеальних часток має номер 329.

Що стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на частину спірного домоволодіння, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з огляну на наступне.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на положення ст.ст. 62, 70 Сімейного кодексу України, які регулюють правовий стан майна подружжя, однак зазначені норми права не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеного при реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Дослідивши в судовому засідання надані докази, суд вважає доведеним той факт, що за час шлюбу з відповідачем позивач суттєво розбудував та переобладнав житловий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці, що належала його тещі - ОСОБА_18, однак у встановлений Законом порядок право власності на новозбудоване майно не було зареєстровано на подружжя позивача та відповідача.

Таким чином, спірна частина домоволодіння за час перебування сторін у шлюбі не належало жодному із подружжя, тобто з юридичної точки зору воно не є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, а тому положення статей 62-71 Сімейного кодексу України до неї застосовуватися не можуть.

Вимог про визнання спірної частини домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя не заявлялося.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права власності на частину спірного домоволодіння, у звязку з чим вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 25, 203, 321 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-64, 169, 209, 214, 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, видане Виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради на імя ОСОБА_18 на 65/100 частин домоволодіння №24 по вул. Елеваторна у м. Дніпропетровську.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом на 65/100 частин домоволодіння №24 по вул. Елеваторна у м. Дніпропетровську від на імя ОСОБА_8, видане державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори 02.12.2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев