Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/107/17 Головуючий у 1 інстанції: Кочева І.В.
Є.У.№ 311/383/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтегра» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Інтегра» про визнання договору оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що він є власником вказаної земельної ділянки. 01 січня 2006 року він уклав договір оренди земельної ділянки з відповідачем на строк до 31 грудня 2015 року. Однак після закінчення цього строку відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, добровільно повертати її не бажає, хоча 10 серпня 2015 року він надавав відповідачу заяву з проханням не обробляти його земельну ділянку по закінченню 2015-го сільськогосподарського року, також просив не проводити на його ділянці ніяких агротехнологічних робіт у заяві від 14 листопада 2015 року. 17 грудня 2015 року він направив орендарю для підписання акт приймання-передачі земельної ділянки, який на теперішній час не є підписаний відповідачем та не повернутий позивачу, як і земельна ділянка.

23 лютого 2016 року у судовому засіданні позивач дізнався про існування оспорюваного ним за уточним позовом договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, державна реєстрація якого була здійснена 17 лютого 2016 року. Позивач вказує на те, що він не підписував ні договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, ні додатки до нього у вигляді актів, про його існування до 23 лютого 2016 року взагалі не знав. Крім того, 17 грудня 2016 року позивач направляв заяву до Реєстраційної служби Василівського РУЮ з проханням не проводити реєстрацію будь-яких договорів оренди земельної ділянки, належної йому.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Інтегра» - недійсним, зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку площею 5,5039 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року позовну заяву задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,5039 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області від 22 січня 2016 року сторонами якого є: орендодавець - ОСОБА_3 та орендар - Приватне підприємство «Інтегра», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2016 року, номер запису 13329142.

Зобов'язано Приватне підприємство «Інтегра» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 5,5039 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Стягнуто з Приватного підприємства «Інтегра» на користь ОСОБА_3 судові витрати: по сплаті судового збору 551 грн. 20 коп. та 1282 грн. 11 коп., на проведення експертизи - 3082 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу - 4750 грн. 74 коп., а всього 9666 грн. 85 коп.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ПП «Інтегра» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору оренди землі, позивач посилався на те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки площею 5,5039 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області від 22 січня 2016 року сторонами якого є: орендодавець - ОСОБА_3 та орендар - Приватне підприємство «Інтегра», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2016 року, номер запису 13329142.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на висновок експертизи, проведеної в ході розгляду справи в суді першої інстанції, за яким підписи від імені ОСОБА_3 у договорі оренди, акті визначення меж земельної ділянки та акті прийому-передачі виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до статті 143 ЦПК України подав заяву про призначення почеркознавчої експертизи у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Суд першої інстанції призначив таку експертизу, але з порушенням вимог, встановлених ЦПК та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Інструкція).

Так, згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 144 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

В порушення цих вимог, суд не попередив експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Та обставина, що у висновку експерт зазначив, що він обізнаний про кримінальну відповідальність, не звільняє суд від обов'язку дотримання положень ЦПК щодо форми та змісту ухвали про призначення експертизи.

При визначенні об'єктів та матеріалів, що підлягають направленню на експертизу, суд у необхідних випадках вирішує питання щодо відібрання відповідних зразків.

Для проведення почеркознавчої експертизи відібрання таких зразків є обов'язковим.

Так, призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов'язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному, зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.3 Інструкції підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов'язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об'єкти, що підлягають дослідженню.

Пунктом 3.4 Інструкції передбачено, що вилучення об'єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об'єктів, відібранні зразків.

Крім того, порядок підготовки та призначення судових експертиз, зокрема почеркознавчої експертизи, врегульовано Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Рекомендації).

Підпунктом 1.3 Рекомендацій визначено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов'язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Згідно з п.п. 1.4 Рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом.

У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

З ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи вбачається, що експертизу у справі постановлено провести на підставі наданих експериментальних зразків підписів, вільних та умовно-вільних зразків підписів особи, що містяться у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що експериментальні зразки підписів, вільні та умовно-вільні зразки підписів позивача надано в справу без будь-якого позначення про те, що вони є зразками.

Матеріали справи не містять доказів того, що судом першої інстанції, який призначив експертизу, здійснювався відбір експериментальних зразків підпису ОСОБА_3, як це передбачено п.п. 1.4 Рекомендацій.

Так, зазначені зразки жодним чином не завірені судом, не зазначено ким і в якому порядку вони відбиралися тощо.

Також, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судам роз'яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

З клопотання відповідача, заявленого при апеляційному розгляді, вбачається, що він посилається на численні порушення при призначенні та проведенні експертизи, тому апеляційний суд призначив повторну експертизу.

Апеляційним судом була призначена повторна експертиза з огляду на те, що висновки першої експертизи базувалися на дослідженні експериментальних зразків, відібраних з порушенням відповідного порядку.

Однак, зазначену експертизу не було проведено, у зв'язку із ухиленням позивача від надання необхідних експериментальних зразків підписів.

Так, в ухвалі про призначення повторної експертизи позивачеві було запропоновално у визначений час з'явтися до апеляційного суду для відібрання експериментальних зразків підпису у порядку, встановленому законом. Проте ані у назначений час, ані після неодноразових викликів позивач не з'явився до суду хоча йому були роз'яснені положення ст. 146 ЦПК щодо ухилення від надання матеріалів для проведення експертизи.

Як зазначив представник позивача при апеляційному розгляді, позивач не вважає потрібним проведення повторної експертизи, а тому не з'явився до апеляційного суду для надання експериментальних зразків підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вимагаючи визнання недійсним договору, позивач послався на те, що він його не підписував, проте жодним належним доказом його послання не підтверджене.

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи, що позивачем не доведено відсутність його підпису в оспорюваному ним договорі оренди, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову про визнання його недійсним.

За положеннями ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак на користь відповідача підлягає стягненню з позивача сплачений судовий збір у розмірі 2016, 65 гр.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтегра» задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Інтегра» про визнання договору оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Інтегра» судовий збір у розмірі 2016,65 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: