УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення індексу інфляції та процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 суму інфляційних втрат у розмірі 93748,20 грн; суму трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 13937,58 грн.

Мотивував вимоги тим, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2008 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 60600 грн. Позивач зазначає, що на час звернення до суду, грошові кошти йому не повернуті, рішення суду не виконано. Вважає, що в зв'язку з тривалим простроченням повернення грошових коштів та невиконанням рішення суду, ОСОБА_5 повинна сплатити останньому інфляційні втрати і три проценти річних від простроченої суми, тому звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму інфляційних втрат в розмірі 47410,79 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 5180,05 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2008 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих грошей задоволено. Стягнуто з останньої на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 60600 грн.(а.с. 9)

На виконання вказаного рішення суду, 23 червня 2011 року позивачем були отримані виконавчі листи, які в подальшому були ним пред'явлені до виконання в порядку, визначеному для виконання судових рішень (а.с.11-13).

Згідно листа Відділу державної виконавчої службиМелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 16 січня 2016 року в примусовому порядку визначена судовим рішенням грошова заборгованість з ОСОБА_5 на користь позивача не стягнута (а.с.10).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_5 не виконує належним чином покладені на неї зобов'язання, відповідно до судового рішення. Враховуючи що виконання в примусовому порядку рішення суду, яким була стягнута грошова сума, не припиняє правовідносин сторін щодо повернення грошових коштів і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, суди дійшли вірного висновку про наявність правих підстав для стягнення з ОСОБА_5 суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладених у постанові від 25 червня 2014 року у справі за № 6-25цс14,яка є обов'язковою для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська