АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.

за участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9, про визнання права власності на спадщину за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9, про визнання права власності на спадщину за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10. Спадкоємцями за законом після смерті є його п'ятеро дітей - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати спадкодавця ОСОБА_8.

ОСОБА_4 своєчасно подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

14 січня 2013 року спадкодавець ОСОБА_10 склав заповіт, у п.

____________________________________________________________________

22ц/794/329/2017 р. Головуючий у І інстанції Дячук О.О.

Категорія 2 Суддя-доповідач Владичан А.І.

1-3 якого заповів дочкам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 1/2, ОСОБА_11 - 1/10, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кожному в розмірі 1/5 від спадщини.

Дружина спадкодавця ОСОБА_1, з якою спадкодавець на момент складення заповіту знаходився в процесі розлучення в Дахау, обов'язкову частку в спадщині не має, про що зазначено в заповіті. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Мати спадкодавця ОСОБА_8 є пенсійного віку, непрацездатна, тобто відповідно до ст. 1241 ЦК України має обов'язкову частку в спадщині.

З урахуванням наявності заповіту та спадкоємця, який має обов'язкову частку у спадщині, позивач зазначає, що кожний із спадкоємців має наступний відсоток у спадковому майні: ОСОБА_8 /мати спадкодавця/ обов'язкова частка як непрацездатної становить 1/12, доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 1/2 спадщини, що у відсотку становить 11/24/ 11/12:2=11/12х1/2/=11/24/, донька ОСОБА_11 1/10 спадщини, що у відсотку становить11/120/ 11/12х10=11/12х1/10= 11/120/, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 1/5 від спадщини, тобто частка ОСОБА_4 становить 11/60/11/12 : 5 = 11/12х 1/5 = 11/60/, частка ОСОБА_6 становить11/60/11/12 : 5 = 11/12х 1/5 = 11/60.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 26 грудня 2014 року надіслали до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_4.

Таким чином, частка у спадщині ОСОБА_4 становить 87/120.

11/120 частка ОСОБА_11 та 22/120 частка ОСОБА_5 є невитребувані.

ОСОБА_1, яка діє від свого імені і від імені малолітньої доньки ОСОБА_5, 26 червня 2014 року подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом.

ОСОБА_11 в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по даний час не зверталась і являється такою, що не прийняла спадщину.

ОСОБА_4 у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_10 є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

Право власності на вказане домоволодіння спадкодавець набув на підставі договору дарування житлового будинку від 03 грудня 2004 року і дане право зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Житловий будинок та надвірні споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,07 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 без достатніх правих підстав утримує у себе належне позивачу спадкове майно, яке було відчужене поза волею спадкодавця шляхом укладення мирової угоди та договору дарування між відповідачами - ОСОБА_9 та ОСОБА_1 Вказані обставини позбавляють позивачку отримати свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно.

Просила визнати за нею право власності на спадщину за заповітом після смерті її батька, а саме: на 87/120 житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1

витребувати від ОСОБА_1 87/120 зазначеного житлового будинку. Вирішити питання щодо судового збору.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме: на 101/140 житлового будинку літ. «А-І», прибудови літ. «а», ганок літ. «а1», бані літ. «Є», гаража літ. «Ж», вбиральні літ. «Г», вимощення літ. «І», криниці №4, воріт з хвірткою №5, огорожі №6, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Витребувано від ОСОБА_1 101/140 житлового будинку літ. «А-І», прибудови літ. «а», ганок літ. «а1», бані літ.»Є», гаража літ. «Ж», вбиральні літ. «Г», вимощення літ. «І», криниці №4, воріт з хвірткою №5, огорожі №6, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2374 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при ухваленні рішення судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Посилаючись на ст.ст. 62, 63 СК України вважає спадкове майно спільною сумісною власністю подружжя, вважає себе співвласником домоволодіння.

Крім того, вважає, що заповіт, на підставі якого судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову, є нікчемним, оскільки складений спадкодавцем особисто у письмовій формі без посвідчення нотаріусом чи іншим представником влади ФРН.

Гаазька Конвенція 1961 року, згідно з положеннями якої документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення, і може бути використаний у будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції, згода на обов'язковість якої надана Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року, набула чинності між Україною та державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень щодо її приєднання, з 22 грудня 2003 року. В той же час ФРН висловила заперечення проти приєднання України до зазначеної Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, а, отже, суди не мають права приймати документи, завірені апостилем, що виконані в цій країні.

Вказує, що спадкування повинно здійснюватися за вимогою ст. 1261 ЦК України, де в першу чергу мають право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 січня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції правомірно виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, реєстраційний номер S54/2014 (а.с. 6-7).

Спадковим майном після його смерті в Україні є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Право власності на вказане домоволодіння спадкодавець набув відповідно до договору дарування житлового будинку від 3 грудня 2004 року (а.с. 21-22), яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 23-24).

Житловий будинок та надвірні споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,07 га за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є його п'ятеро дітей -

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, мати спадкодавця ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_1

14 січня 2013 року спадкодавець ОСОБА_10 склав заповіт, в п. 1-3 якого зазначив, донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 він дає в спадок 1/2, ОСОБА_11 отримує 1/10, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кожному в розмірі 1/5 від спадщини.

В заповіті зазначив, що ОСОБА_1 частки в спадщині не має, оскільки спадкодавець знаходиться з нею в процесі розлучення в Дахау.

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_10 та ОСОБА_1, вони уклали шлюб 10 травня 2005 року. На момент смерті спадкодавця його сімейний його: одружений, дружина ОСОБА_1, а, отже, як дружина спадкодавця, входить до складу осіб спадкоємців.

Мати спадкодавця ОСОБА_8 є пенсійного віку, непрацездатна й, відповідно до ст. 1241 ЦК України, має обов'язкову частку в спадщині.

ОСОБА_1, яка діє від свого імені і від імені малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, 26 червня 2014 року подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом.

ОСОБА_11 в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по даний час не зверталась і являється особою, що не прийняла спадщину.

ОСОБА_4 у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.

З урахуванням кількості спадкоємців - 7 осіб, за наявності заповіту та спадкоємця, який має обов'язкову частку у спадщині, кожний із спадкоємців має наступний відсоток у спадковому майні: ОСОБА_8 /мати спадкодавця/ обов'язкова частка як непрацездатної становить 10/140, дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 65/140 спадщини, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 26/140 від спадщини, частка ОСОБА_11 становить 13/140.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 26 грудня 2014 року надіслали до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_4.

У зв'язку з вищенаведеним частка ОСОБА_4 становить 101/140, частка ОСОБА_5 становить 26/140, частка ОСОБА_11, яка є невитребуваною, становить 13/140.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Чинні ЦК, ЦПК, розділ Х Закону України "Про міжнародне приватне право" регулюють особливості спадкування за участю іноземного елемента.

Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до статті 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно.

Частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Тому, аналізуючи всі докази по справі, суд вважає, що право власності на вищевказане домоволодіння перейшло до позивача в порядку спадкування за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 був складений заповіт власноручно у Німеччині. На документі проставлено апостиль.

Способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Наприклад, Федеративна Республіка Німеччина висловила заперечення проти приєднання України до зазначеної Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. У зв'язку із цим згідно зі статтею 12 цієї Конвенції на території України суди не приймають документи, завірені апостилем, що виконані в цій країні, тому продовжує застосовуватись вимога дотримання процедури консульської легалізації.

Разом із тим, Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, у відносинах між Україною та Федеративною Республікою Німеччина набрала чинності 22 липня 2010 року, коли Федеративною Республікою Німеччина було відкликано заперечення проти приєднання України до зазначеної Конвенції.

За таких обставин безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо нікчемності заповіту ОСОБА_10 та неправомірності прийняття судом зазначеного документу, завіреного апостилем, що виконано у Федеративній Республіці Німеччина.

Необґрунтованими є також посилання апелянта на те, що на підставі ст.ст. 62, 63 СК України спадкове майно є спільною сумісною власністю, й згідно з ч. 2 ст. 370 та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі смерті співвласника приватизованого будинку часки співвласників є рівними, а, отже, спадкування часки майна ОСОБА_10 повинно здійснюватися за вимогою ст. 1261 ЦК України, оскільки спадкове майно належало виключно спадкодавцю, з позовом про визнання його спільною сумісною власністю апелянт не зверталася.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-348цс15.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про визнання права власності на спадщину за заповітом та витребування майна, оскільки права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об'єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб'єктивних прав та обов'язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: