УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Авангард» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 рокуТовариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» (далі - ТОВ «БК «Авангард») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що ОСОБА_4 є власником гаража-стоянки АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1998 року.

16 березня 1998 року між Малим колективним підприємством «Авангард» (далі - МКП «Авангард»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авангард» (далі - ТОВ «Компанія «Авангард»), та ОСОБА_4 укладено договір № 7-237, згідно з яким МКП «Авангард» як основний власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги, дотримується усіх вимог по експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до п. 2.10 вказаного договору власник до 15 числа наступного місяця зобов'язувався компенсувати МКП «Авангард» усі понесені ним витрати з експлуатації місця-стоянки у гаражному комплексі, вчасно сплачувати суму затрат у ощадкасу або перераховувати кошти на рахунок у банку.

01 квітня 2013 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія «Авангард» передало, а ТОВ «БК «Авангард» прийняло право вимоги оплати за надані послуги згідно з укладеними договорами про надання послуг, у тому числі і за договором № 7-237.

Враховуючи, що відповідач тривалий час не оплачує надані йому послуги, позивач просив стягнути з нього заборгованість, що склала 17 846 грн 02 коп., з якої: основний борг - 2 912 грн, пеня - 14 873 грн 06 коп та 3 % річних - 60 грн 96 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «БК «Авангард» 2 912 грн основного боргу, 2 912 грн пені та 3 % річних у розмірі 60 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Із запереченнями на касаційну скаргу звернулося ТОВ «БК «Авангард».

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником гаража-стоянки АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1998 року.

16 березня 1998 року між МКП «Авангард», правонаступником якого є ТОВ «Компанія «Авангард», та ОСОБА_4 укладено договір № 7-237, згідно з яким МКП «Авангард» як основний власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги, дотримується усіх вимог по експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до п. 2.10 вказаного договору власник до 15 числа наступного місяця зобов'язувався компенсувати МКП «Авангард» усі понесені ним витрати з експлуатації місця-стоянки у гаражному комплексі, вчасно сплачувати суму затрат у ощадкасу або перераховувати кошти на рахунок у банку.

Відповідач порушив умови виконання вказаного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

01 квітня 2013 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія «Авангард» передало, а ТОВ «БК «Авангард» прийняло право вимоги оплати за надані послуги згідно з укладеними договорами про надання послуг, у тому числі і за договором № 7-237.

Згідно з п. 1.1 договору від 01 квітня 2013 року ТОВ «БК «Авангард» одержало право вимоги від ОСОБА_4 належного виконання усіх зобов'язань за договором від 16 березня 1998 року № 7-237.

Відповідно до п. 1.2 договору від 01 квітня 2013 року окрім передачі права вимоги оплати за надані послуги за зобов'язанням за договором № 7-237 до ТОВ «БК «Авангард» перейшло права вимоги стягнення усіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором від 16 березня 1998 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк заборгованість не повернув, суди обґрунтовано стягнули з відповідача заборгованість за надані послуги з обслуговування гаража-стоянки.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання відповідача на відсутність у ТОВ «БК «Авангард» права вимоги спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2013 року у справі № 2-5359/11, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2014 року у справі № 569/5958/14-ц, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року у справі № 569/20740/14-ц, залишеним без змін ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року, якими встановлено, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача щодо належного виконання зобов'язань за договором від 16 березня 1998 року № 7-237. Доводи позивача про належне надання послуг та розрахунок заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані.

Таким чином, суди обґрунтовано задовольнили позов частково. Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.