Провадження № 4с/263/7/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі Жовтневий ВДВС Маріупольського МУЮ) ОСОБА_3 щодо примусового вселення ОСОБА_4 у квартиру № 89, розташовану по вул. Урицького, 84 у м. Маріуполі та скасувати відповідне рішення державного виконавця як незаконне.

На обґрунтування вимог заявник посилається на те, що виконуючи судове рішення про вселення, державний виконавець вселила у спірну квартиру не ОСОБА_5, як зазначено у судовому рішенні, а її представника ОСОБА_4 Заявник вважає такі дії державного виконавця під час примусового виконання рішення суду про вселення неправомірними, тому просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суд м. Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2016 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року ухвалу Жовтневого районного суд м. Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Належним чином повідомлені заявник та державний виконавець до судового засідання не зявилися, причини неявки суд не повідомили, така неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Виконуючи вимоги ст. ст. 10, 213, 214, 338 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Судом установлено, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_3 Л.Ю. від 30 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 263/1974/15ц, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 14 липня 2015 року, про вселення ОСОБА_5 у квартиру № 89, розташовану по вул. Урицького, 84 у м. Маріуполі.

Згідно з указаною постановою, державним виконавцем надано боржнику строк до 06 листопада 2015 року для добровільного виконання виконавчого листа та розяснено, що при невиконанні рішення в наданий строк виконання буде проведено у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій (а. с. 25).

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням та отримана ОСОБА_2 03 листопада 2015 року (а. с. 26).

У добровільному порядку рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя виконано не було.

Стягувачем у вищевказаному провадженні є ОСОБА_5 Її інтереси за нотаріально посвідченою довіреністю від 11 березня 2013 року та від 22 жовтня 2015 року представляє ОСОБА_4 (а. с. 16, 30).

Згідно з актом державного виконавця від 25 грудня 2015 року, складеним державним виконавцем Криловою Л.Ю., судове рішення виконано, у спірну квартиру вселена ОСОБА_4 за довіреністю від 11 березня 2013 року. Даний акт підписаний державним виконавцем, понятими, інспектором Жовтневого відокремленого підрозділу Маріупольського відділу національної поліції, стягувачем в особі ОСОБА_4 та боржником.

Боржник ОСОБА_2 підписав акт із зауваженнями про те, що всупереч рішенню суду державний виконавець Крилова Л.Ю. вселила громадянку ОСОБА_4, яка не вказана у рішенні суду (а. с. 6).

25 грудня 2015 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку із фактичним виконанням рішення суду (а. с. 5).

Крім того, установлено, що стягувач ОСОБА_5 з лютого 2015 року проживає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з п. п. 6, 7, 10 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене, враховуючи, що скаргу на дії державного виконавця подано до суду у грудні 2015 року, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У справі, де предметом розгляду є скарга на дії державного виконавця, від імені стягувача ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла ОСОБА_4, за заявою якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про вселення ОСОБА_5 у квартиру № 89, розташовану по вул. Урицького, 84 у м. Маріуполі, що підтверджується копією заяви ОСОБА_4 від 27 жовтня 2015 року, копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2015 року та копією довіреності від 11 березня 2015 року (а. с. 25, 30, 8487).

Частиною 2 статті 79 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV передбачено, що у разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Аналіз наведеної норми права дає підстави дійти висновку, що примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача в приміщення, указане у виконавчому документі, та його проживання (перебування) у ньому. Примусовому вселенню підлягають лише особи, які визначені у виконавчому документі.

Таким чином, Законом від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV чітко визначено порядок виконання рішень про вселення стягувача.

Враховуючи вищезазначене та вимоги положень статті 47 Конституції України, Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, вселення стягувача відбувається на підставі відповідного рішення суду та згідно норм чинного законодавства.

Змістом ст. 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню, у тому числі у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя до квартири № 89, розташованої по вул. Урицького (ОСОБА_6), 84 у м. Маріуполі вселена ОСОБА_5, та саме за її заявою, поданою від її імені представником ОСОБА_4, відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, а проживання стягувача в іншій державі не може бути підставою для фактичної зміни судового рішення та вселення до квартири замість стягувача її представника, тому висновки держаного виконавця про фактичне виконання судового рішення не відповідають змісту ст. 79 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню.

Питання, які передбачені ст. 388 ЦПК України судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати. Керуючись ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 під час виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року про примусове вселення ОСОБА_4 у квартиру № 89 по вул. Урицького (ОСОБА_6), 84 у м. Маріуполі.

Постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 25 грудня 2015 року ВП № 49179801 з примусового виконання виконавчого листа від 17 липня 2015 року № 263/1974/15-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про вселення ОСОБА_5 у квартиру № 89 по вул. Урицького (ОСОБА_6), 84 у м. Маріуполі визнати неправомірною та скасувати її.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Музика