У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

МаляренкаА.В.,

СитнікО.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагенства в Гусятинському районі, Постолівська сільська рада Гусятинського району Тернопільської області, про визнання нікчемним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання відновлення стану земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори він придбав у ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,2375 га, на якій розміщена нерухомість перебувала в користуванні попередніх власників та відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України перейшла в користування до позивача, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Однак, у 2011 році відповідач поставив огорожу з шиферу на частині належної йому земельної ділянки, з приводу чого позивач неодноразово звертався до сільської ради, органів прокуратури.

У 2013 році позивачу стало відомо, що відповідач незаконно оформив право власності на земельну ділянку, оскільки позивач не погоджував йому межі.

Позивач просив визнати нікчемним (недійсним) та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачу, зобов'язати відповідача відновити стан належної йому земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме, відповідно до конфігурації, що існувала на момент купівлі ним домоволодіння

В ході судового розгляду позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив зобов'язати відповідача відновити стан земельної ділянки шляхом знесення паркану між їхніми домоволодіннями, який існував до порушення прав.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на момент укладання договору літньої кухні не було, вона була знищена, а тому не могла бути об'єктом права власності, яке б перейшло від попередніх власників.

Установлено, що 08 листопада 2010 року між ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л.С.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який відчужується, загальною площею 0,2375 га, не приватизована, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

На земельній ділянці розташований глиняний житловий будинок загальною площею 48,8 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, що зазначений у генплані під літ. «А», надвірні будівлі та споруди: сарай з дошки літ. «В», сарай з дошки літ. «Г», сарай глиняний літ. «Д», огорожа металева № 1, ворота металеві № 2 (а. с. 109, 110).

Згідно з витягу про Державну реєстрацію прав Гусятинського комунального БТІ від 18 лютого 2011 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 08 листопада 2010 року ВРА № 219049.

ОСОБА_5 згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданим 05 серпня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0, 25 га по АДРЕСА_1, на підставі рішення сесії Постолівської сільської ради від 26 травня 2011 року № 59, суміжним землекористувачем є ОСОБА_4 (а. с. 29).

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 липня 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9 є власниками житлового будинку по АДРЕСА_1. Об'єкт складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», огорожі № 1, воріт № 2. Згідно з приміткою літню кухню літ. «Б» знесено (а. с. 32).

Згідно з рішенням Постолівської сільської ради від 21 серпня 2010 року № 237 ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки площею 0,2375 га, яка розміщена по АДРЕСА_1 (а. с. 6).

У свідоцтві про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_8, зареєстрованому в реєстрі № 697 у спадковій справі № 384 за 2009 рік, яке міститься в технічній документації із землеустрою ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, літня кухня не значиться.

Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її. цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Судами встановлено, що попередніми землевласниками ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 прав власності чи користування на земельну ділянку оформлено небуло, ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не приватизована, літня кухня, яка була розміщена на спірній земельній ділянці, знесена та в документах продавців не значиться.

Відповідно до рішення Постолівської сільської ради від 26 травня 2011 року № 51 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,2375 га (а. с. 50).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на момент укладання договору літньої кухні не було, вона була знищена, а тому не могла бути об'єктом права власності, яке б перейшло від попередніх власників.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М. Ситнік