Справа № 274/3367/16-ц
Провадження № 2/0274/137/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06.02.2017 м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів отриманих на підставі взятого зобовязання, трьох відсотків річних, інфляційної складової, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом у якому просить стягнути на його користь солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 201 576,67 грн. отриманих від продажу його частки квартири, а також 5036,64 грн. трьох відсотків річних та 1612,61 грн. інфляційну складову за несвоєчасне повернення грошових коштів, а також 3582 грн. 27 коп. судових витрат.

Ухвалою від 06.02.2017, за заявою позивач та його представника, вимоги до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 вказав, що він та відповідачі являлися співвласниками квартири АДРЕСА_1. На підставі виданої ним 01.09.2015 довіреності, його дочка, ОСОБА_3 відчужила належна йому на праві власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, отримавши за його частку 201 576, 67 грн. На підтвердження виконання взятих зобовязань ОСОБА_2 надала йому розписку, відповідно до якої зобовязалася сплатити третину грошових коштів, отриманих від продажу квартири. Відповідачі до цього часу не передали йому грошових коштів, отриманих від продажу його частки квартири. Оскільки своєчасно ці кошти не були повернуті, відповідно до статті 625 ЦК України вони мають сплатити за всі місяці прострочення боргу: 5036,64 грн. - три відсотки річних та 1612,61 грн. інфляційної складової.

У судовому засіданні позивач підтвердив обставини вказані у позовній заяві та пояснив, що його колишня дружина та дочка попросили видати їм довіреність на продаж його частки квартири. Першу довіреність він відкликав, оскільки побоювався, що його ошукають. Однак коли ОСОБА_2 надала розписку, він видав довіреність. Грошових коштів від продажу квартири йому не передали. ОСОБА_6 не приймав участі в поліпшенні квартири та не витрачав кошти на встановлення вікон та дверей у квартирі. З 2004 року у квартирі він не проживав. У квартирі проживав у серпні та вересні 2015 року. У подальшому проживав у матері та гуртожитку. Коли він проживав у гуртожитку дочка приносила їжу та цигарки. Грошових коштів вона йому не передавала. ОСОБА_6 лише інколи міг вжити алкоголь, так як останні девять років працює водієм.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_7, позов підтримав з підстав вказаних у заві. На стадії судових дебатів не підтримав позов в частині стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних.

Суд не прийняв зменшення позовних вимог, оскільки на стадії судових дебатів така процесуальна дія не може бути вчинена.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечила, посилаючись на те, що грошові кошти, отримані від продажу квартири були повернуті позивачеві.

Допитана як свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що між вона, її мати ОСОБА_2, та її батько, ОСОБА_1 погодили, що продадуть належну їм на праві спільної власності квартиру. З урахуванням витрат на встановлення вікон та дверей у квартирі та витрат на оформлення договору купівлі-продажу вони мали сплатити позивачеві 170 тисяч у відшкодування його частки. Ці кошти було повернуто трьома частинами: спочатку 70 000 гривень, потім у квартирі 50 000 гривень. На залишок коштів вона купувала продукти харчування та цигарки, які приносила батьку. Коли стали виникати конфлікти, решту коштів у якому саме розмірі, не памятає, вона відвезла та віддала батькові в гуртожитку. При и цьому була присутні свідок.

Допитана як свідок ОСОБА_2 суду показала, що у серпні 2015 року, за домовленістю з позивачем вони вирішили продати їх спільну квартиру. Довіреність позивач видав на імя дочки, ОСОБА_4. Вона передавала гроші позивачеві двома частками: 50 000 гривень та ще 70 000 гривень у їх квартирі. Залишок коштів 50 000 гривень дочка відвезла в гуртожиток. Оскільки вони витратили 30 000 гривень на вставлення вікон та дверей у квартирі, погодили, що позивачеві передадуть 170000 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_8, мати позивача суду показала, що їй відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали квартиру, частка якої належала її сину, за ці гроші купили будинок по вул. Пархоменка, 15 та автомобіль, а її сину грошових коштів за його частку не дали. Після продажу квартири син проживав в готелі. ОСОБА_9 приходила до неї додому та казала, що дасть їй три тисячі доларів, однак вона відмовилася. Її син лише інколи вживає спиртні напої, оскільки працює водієм.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_2 її знайома. ОСОБА_6 їй відомо, що вони вирішили продати квартиру і поділити гроші між нею, її дочкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1. На прохання ОСОБА_6, вона пішла з ОСОБА_3 до гуртожитку, де проживав ОСОБА_1 з тим щоб бути очевидцем того як будуть передаватися грошові кошоти. Вона у кімнату не заходила і самого факту передачі грошей не бачила. Бачила з порогу як ОСОБА_3 поклала гроші. Яка там сума грошових коштів була в пакеті вона не знає. Грошей вона не рахувала та не бачила їх. Про те, що мали передаватися саме грошові кошти, їй відомо зі слів ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що у вересні 2015 року, на прохання ОСОБА_2, він прийшов у її квартиру та розбирав меблі ( спальню). У квартирі бачив ОСОБА_1. Чув, що ОСОБА_2 йому передавала грошові кошти. Самих грошей він не бачив та не знає суми яка передавалася. Про те, що передавалися саме грошові кошти знає зі слів ОСОБА_2. Квартира двокімнатна та знаходиться на четвертому поверсі.

Дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову в позові з таких підстав.

Судом встановлено такі факти відповідні їм правовідносини.

Позивачеві та відповідачам на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 ( далі Квартира) ( а.с. 10-13).

Як на підстави позову ОСОБА_1 посилається на зобовязання відповідачки, що виникли на підставі наданої нею розписки та вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 509, 525, 526, 527 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що правочин укладається у формі, що передбачена чинним законодавством.

Відповідно до розписки від 01.09.2015 ОСОБА_2 зобовязалася при продажі квартири АДРЕСА_2 сплатити третю частину від її продажу ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Поряд з тим, у судовому засіданні встановлено, 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 продати належну йому 1/3 частку Квартири, та для виконання цієї дії надав їй право, зокрема, отримати належні йому кошти (а. с. 14).

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.238 ч.1 ЦПК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку від представляє.

Згідно з ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною 3 ст.1006 ЦК України встановлено коло певних обов'язків повіреного, згідно яких він зобов'язаний:

1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителю все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2015 ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діяла як від свого імені та від імені ОСОБА_1 продали та Департаменту містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства Житомирської обласної державної адміністрації за 604 730,00 грн. квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за продаж квартири отримали грошові кошти у розмірі 604 730,00 грн., що підтверджується їх нотаріально посвідченою заявою від 03.09.2015 р. (а. с. 12).

На рахунки, відкриті у відділенні ПАТ „Укргазбанк покупцем квартири були перераховані грошові кошти продавцям: ОСОБА_2 - 201 576, 65 грн., ОСОБА_4 - 403 153,33 грн. (а. с. 108).

А отже, ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 отримала (набула) грошові кошти за продаж 1/3 частини Квартири, належної ОСОБА_1

Відповідно до статтті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки зобовязання щодо приводу передачі грошових коштів позивачеві, виникли у ОСОБА_4, на підставі договору доручення та договору купівлі продажу, не в ОСОБА_2, яка таких коштів не отримувала та не уповноважувалася на продаж частки квартири позивача, у позові суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Розписка, надана ОСОБА_2 не є правочином на підставі чого у неї виникли зобовязання щодо передачі коштів від продажу квартири та не породжує ніяких правових наслідків, з урахуванням виданої довіреності та отримання коштів іншою особою.

Оскільки суд відмовляє у позові в частині стягнення грошових коштів, відповідно і не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційної складової, відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки прострочення виконання зобовязання відповідачкою ОСОБА_2 не було допущено.

Керуючись статтями 10,11, 57 60, 88, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, отриманих на підставі взятого зобовязання, трьох відсотків річних, інфляційної складової - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ними копії рішення.

Суддя І.Ю. Хуторна