Справа № 369/8487/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/5288/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 28.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Волошина В.Р.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, треті особи державне підприємство «Київське лісове господарство», Державна інспекція сільського господарства у Київській області, ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 грудня 2003 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,2 га, що розташована по вул. Свердлова, 25, у с. Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 4; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку в адміністративних межах Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером :01:014:5042, укладений 17 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №741; витребувати на користь позивача з незаконного володіння ОСОБА_3 вищезазначену земельну ділянку; зобовязати ОСОБА_3 за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно побудованого майна, що знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «Київське лісове господарство» було укладено договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення, що знаходиться в межах села Білогородка Києво-Святошинського району, загальною площею 0,2 га на строк 49 років. Вказаний договір був укладений на підставі розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 10 жовтня 2011 року та від 20 березня 2012 року. Земельна ділянка була орендована позивачем поряд з ділянкою, яку він придбав для будівництва житлового будинку. 10 січня 2014 року ОСОБА_2 стало відомо, що на орендованій ним земельній ділянці рекреаційного призначення без його відома розпочато роботи ОСОБА_3 зі знищення лісів та влаштування житлової будівлі. Звернувшись до орендодавця, позивач отримав відповідь, згідно якої припинення права користування ДП «Київське лісове господарство» земельною лісовою ділянкою було здійснено на підставі рішення № 27 від 25 грудня 2003 року. Спірна земельна ділянка, яка була передана в оренду позивачу, не входила до переліку земельних ділянок, що були передані ДЛГО «Київліс». У ДП «Київське лісове господарство» відсутній лист-згода щодо передачі земельних ділянок, а, отже, існує імовірність того, що Білогородською сільською радою прийнято рішення щодо припинення користування земельною лісовою ділянкою без згоди ДЛГО «Київліс». У травні 2016 року позивач отримав копію договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 продав належну йому земельну ділянку загальною площею 0,2 га, що розташована по вул. Свердлова, 25, у с. Білогородка Києво-Святошинського району ОСОБА_3 Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району неправомірно вилучила земельну ділянку з користування ДЛГО «Київліс» та його оренди, незаконно змінила її цільове призначення з земель рекреаційного призначення на землі індивідуального житлового будівництва і протиправно передала у власність ОСОБА_4, який відчужив її на користь ОСОБА_3 ОСОБА_3 порушила права позивача та чинне законодавство, а саме самовільно побудувала майно на спірній земельній ділянці, пошкодила газопровід, що йде до будинку позивача, чинить перешкоди у користуванні ним, не допускає ні позивача, ні працівників газової служби для проведення ремонтних робіт по газопроводу, а також обмежує право користування позивача орендованою ним ділянкою, самостійно здійснює вирубування дерев на ділянці.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ДП «Київське лісове господарство» надало суду докази того, що спірна земельна ділянка за жодними документами не вилучалася та на користь Білогородської сільської ради не передавалася. Земельна ділянка не входила до переліку земельних ділянок, що були передані ДЛГО «Київліс» сільській раді. Білогородська сільська рада не надала документи, які б підтвердили правомірне розпорядження землями лісового фонду. Сільська рада неправомірно вилучила земельну ділянку з користування ДЛГО «Київліс» та оренди ОСОБА_2, незаконно змінила цільове призначення земельної ділянки та протиправно передала у власність ОСОБА_4

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «Київське лісове господарство» укладено договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою, згідно якого ДП «Київське лісове господарство» виділило лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділі № 1 кварталу № 50 Приміського лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство», що знаходиться в межах села Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 0,2 га відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування додатку №1, на строк 49 років (а.с.13).

Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14 лютого 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2 га (кадастровий номер :01:014:5042) у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Свердлова, 25 у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області та віднесено земельну ділянку до категорії земель землі житлової та громадської забудови (а.с.97).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:5042 площею 0,2 га, розташованої по вул. Свердлова, 25 у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року, укладеного між нею та ОСОБА_4 (а.с.26).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів порушення його прав або охоронюваного законом інтересу.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом - відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2012 року ОСОБА_2 отримав у користування на правах оренди земельну ділянку площею 0,2 га, яка розташована по вул. Свердлова, 25 у с. Білогородка Києво-Святошинського району. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказує на те, що Білогородська сільська рада незаконно передала вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_4

Оскаржуючи рішення сільської ради, позивач зазначає, що державний орган прийняв рішення щодо припинення користування земельною лісовою ділянкою без згоди ДЛГО «Київліс».

Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вказану обставину. З пояснень, наданих до суду ДП «Київське лісове господарство» вбачається, що ДЛГО «Київліс» не передавав копію листа про погодження припинення права користування Київським ДЛГО «Київліс» земельною ділянкою площею 1,36 га в кварталі 50 виділі 1 Приміського лісництва та зарахування її до земель запасу сільської ради. Однак, така інформація не свідчить про те, що згода ДЛГО «Київліс» на припинення права користування земельною ділянкою не надавалася.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує рішення Білогородської сільської ради № 27 від 25.12.2003 року (а.с. 5). При цьому позивач в порядку встановленому ч. 2 ст. 31 ЦПК України не змінював предмету позову та рішення Білогородської сільської ради від 14 лютого 2013 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2 га (кадастровий номер :01:014:5042) у власність ОСОБА_4 не оскаржував, а отже законність набуття ОСОБА_4 права власності на зазначену земельну ділянку не є предметом судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_2 також ставить питання про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,2 га, визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, витребування на користь позивача з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки та зобовязання ОСОБА_3 за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно побудованого майна, що знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Однак, заявляючи такі позовні вимоги, ОСОБА_2 не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,2 га, розташованої по вул. Свердлова, 25 у с. Білогородка Києво-Святошинського району, та права ОСОБА_2 нею не порушуються. Вказана земельна ділянка придбана ОСОБА_3 у ОСОБА_4, який являвся власником земельної ділянки площею 0,2 га на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09 березня 2013 року.

За умови відсутності доказів незаконного набуття ОСОБА_4 у власність спірної земельної ділянки вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку не можуть бути задоволені.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням Білогородської сільської ради № 27 від 25.12.2003 року про припинення права користування земельними ділянками ДЛГО «Київліс» права позивача ніяким чином не були порушені, оскільки на той час він не мав жодного відношення до вилучених земельних ділянок. А, відтак, позовні вимоги про скасування зазначеного рішення також є безпідставними.

Посилання ОСОБА_2 на здійснення самовільного будівництва на спірній земельній ділянці, пошкодження газопроводу не може бути прийняте до уваги, оскільки ОСОБА_3 проводить будівельні роботи на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності. Обставини щодо пошкодження газопроводу не є предметом судового розгляду та підставою для задоволення позову ОСОБА_2

Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав до задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_5