Справа №265/4850/16-ц
Провадження №2/265/107/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, пені, 3% річних, індексу інфляції та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» (далі за текстом ПрАТ «Класік Страхування життя»/ страхова компанія) про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 05.04.2007 року її чоловіком ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування життя № (далі за текстом - договір страхування) зі страховою компанією «Чеська страхова компанія», правонаступником якої є на даний час ПрАТ «СК «Класік Страхування життя», за яким вона є Вигодонабувачем. 05 вересня 2014 року із її чоловіком стався страховий випадок, передбачений умовами укладеного договору страхування, її чоловік помер внаслідок розбійного нападу. На виконання умов договору страхування, вона 13.09.2014 року направила на адресу відповідача в електронному вигляді заяву на отримання страхової виплати, а також особисто додатково звернулась 30.12.2014 року із заявою до офісу страхової компанії на отримання страхової виплати, надавши всі необхідні документи за умовами договору страхування. У січні 2016 року відповідач повідомив її, що випадок, який стався із її чоловіком не визнається відповідачем як страховий, у звязку з чим вона має право тільки на отримання викупної суми на дату смерті чоловіка як застрахованої особи. З даними діями відповідача вона не згодна, оскільки згідно п. 3.1.2., п.3.2.1 договору страхування життя смерть внаслідок нещасного випадку відноситься до страхового випадку. Вважає, що відповідач повинен їй здійснити виплату страхової суми у розмірі 50100 гривень з урахуванням інфляційного збільшення, трьох відсотків річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, а також сплатити їй пеню у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у звязку із простроченням здійснення страхової виплати. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, оскільки був порушений її звичний уклад життя, нормальних життєвих звязків, їй приходилося додатково приїздити до м.Київ, щоб самостійно особисто подавати заяву безпосередньо до офісу відповідача, що на її думку затягувало розгляд заяви, однак, і після цього її заява розглянута не була тривалий проміжок часу, внаслідок чого їй довелось звертатися зі скаргами до контролюючих органів. Також з боку відповідача їй надавалась неправдива інформація щодо відсутності поштового сполучення із містом Маріуполь в обґрунтування причин неподання відповіді и не здійснення дій щодо розгляду її заяви, вона вимушена була ходити по різним інстанціям, відвідувати адвоката, писати скарги, їздити до м.Київ та звертатися до суду. Зазначала, що в її родині сталася велика біда, загинули її чоловік та батько, двоє похорон одночасно, вона залишилася з двома неповнолітніми дітьми, а неправомірні дії відповідача ще більше погіршили її стан, вона стала нервовою, погіршився її стан здоровя, в неї почався сильний головний біль, безсоння, вона опинилася у стані хронічного стресу, відчувала постійний страх та хвилювання з приводу грошей, оскільки за життя чоловіка вона була домогосподаркою, а її чоловік був годувальником родини, їй прийшлось оформлювати боргові зобовязання, звертатися за допомогою до родичів. Вона розраховувала на отримання страхової суми, щоб полегшити життя собі та дітям, оскільки вони залишилися без годувальника, однак з вини відповідача гроші їй не сплачені. В процесі розгляду справи позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги, в остаточній їх редакції просила стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 47 725,33 гривень, пеню у відповідності до ч.5.ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 094 638,16 гривень; суму інфляційного збільшення (індекс інфляції) у розмірі 26351,03 гривні; 3% річних, що дорівнює 2999,01 гривень, а всього: 1 171 713,53 гривні та моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Позивачка до судового засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу без її присутності за участю її представника адвоката ОСОБА_3 В заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в остаточній редакції у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяви. Додатково зазначила, що на час настання страхового випадку 05 вересня 2014 року селище Красноармійське Новоазовського району не входило в перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, даний населений пункт було включений в даний перелік розпорядженням КМ України від 30 жовтня 2014 року після настання страхового випадку, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування внаслідок спричинення смерті чоловіку позивачки діями військових або незаконних збройних сил є не обґрунтованою та безпідставною. Крім того на час настання страхового випадку на території селища Красноармійське Новоазовського району органи державної влади здійснювали свої повноваження, що спростовує причини відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування. Селище Красноармійське Новоазовського району було включено в перелік населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснювали свої повноваження розпорядженням КМУ № 1085-р від 7.11. 2014 року в редакції від 18.02.2015 року, що свідчить про те, що на час настання страхового випадку, загибелі чоловіка позивачки, на території селища Красноармійське Новоазовського району діяли органи державної влади та антитерористична операція не провадилася, тому відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною. Просила задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування заперечень посилався на те, що відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування пояснюється тим, що відсутні правові підстави для здійснення страхової виплати, оскільки з 7 квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями вчиняються дії, повязані із захопленням державних та громадських будівель і споруд, незаконним заволодінням транспортними засобами, умисними вбивствами, захопленням заручників,блокуванням і пошкодженням обєктів транспортної системи тощо, що створює безпосередню загрозу життю і безпеці громадян, збереженню їх майна, обмежують свободу пересування територією зазначених областей. У звязку з чим з 07 квітня 2014 року територія Донецької області Указом Президента України визначена районом проведення антитерористичної операції, відповідно до ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Згідно із ч.2 п.11) додатку до розпорядження КМ України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить с. Красноармійське, а тому заявлена страхувальником подія, яка відбулася в населеному пункті, де провадилася антитерористична операція, не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Крім того, підтвердженням, що смерть застрахованої особи настала внаслідок подій, передбачених п.4.1.4 Правил страхування, відповідно до якого не вважається страховим випадком: війна, навала, дії іноземних ворогів, ворожі дії (незалежно від того, чи була оголошена війна), громадська війна, повстання, революція, бунт або дії військових або незаконних збройних сил; дії військової або узурпаторської сили, дії будь-якої особи від імені та у звязку з будь-якою партією або організацією, чия діяльність спрямована на силове скинення влади, юридичні або фактичні силові дії уряду, є копія кримінального провадження по факту вбивства ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та викрадання ОСОБА_6 З пояснень потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що вбивство застрахованої особи та її викрадання вчинили терористи так званої «ДНР». Вважає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Крім того суду пояснив, що відповідач здійснив оплату викупної суми у розмірі 3942,70 гривень, що підтверджується платіжним дорученням, а тому немає підстав для стягнення пені або будь-яких штрафних санкцій, оскільки відповідач не порушив умови Договору страхування, у звязку з чим не прострочив грошове зобовязання. Умовами Договору страхування передбачена відповідальність Страховика за неналежне виконання умов договору, а саме за несвоєчасне здійснення страхової виплати (викупної суми) з вини Страховика, останній сплачує ОСОБА_7 (Вигодонабувачу) пеню у розмірі 0,01% від суми сплаченої страхової виплати (викупної суми). Враховуючи зазначене, положення щодо відповідальності страховика закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист споживачів» загальними. Вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини, які врегульовані спеціальним Законом та ЦК, норми статей 625, 992, які не передбачають такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року ОСОБА_2 було складено та в подальшому подано до Закритого акціонерного товариства «Чеська Страхова компанія Україна Страхування життя» (далі за текстом ЗАТ «Чеська страхова компанія») заяву на укладення договорів добровільного страхування життя № - 1 (за основною програмою страхування) та № 2 (за додатковою програмою страхування), з зазначенням його як ОСОБА_8 особи, громадянки ОСОБА_1 Вигодонабувачем, в якій останній пропонував застрахувати його за наступними програмами:

- за основною програмою страхування «Моє багатство», варіант: «Класік»» за ризиками: «Дожиття чи смерть ОСОБА_8 особи в результаті Нещасного випадку або Хвороби», за якою страхова сума становить 30000 гривень, та за додатковою програмою за основним ризиком «Смерть ОСОБА_8 особи», страхова сума становить 100 гривень, за додатковими ризиками, зокрема, «Смерть в результаті Нещасного випадку», страхова сума за яким становить 20000 гривень, що підтверджується копією відповідної заяви ОСОБА_2.

З заяви ОСОБА_2 на укладення договорів добровільного страхування життя вбачається, що факт укладення договору добровільного страхування життя посвідчується страховим полісом, який надається ОСОБА_8 особі після сплати страхового внеску у повному обсязі.

Судом встановлено, що факт укладення договорів добровільного страхування життя № - 1 за основною програмою страхування та № 2 за додатковою програмою страхування на підставі поданої заяви ОСОБА_2 посвідчено відповідними полісами добровільного страхування життя ЗАТ «Чеська страхова компанія», згідно яких за ризиками: «Дожиття чи смерть ОСОБА_8 особи в результаті Нещасного випадку або Хвороби» страхова сума, належна до виплати визначена у розмірі 30000 гривень, за ризиком «Смерть ОСОБА_8 особи» - 100 гривень, за додатковим ризиком «Смерть в результаті Нещасного випадку» - 20000 гривень; ставка гарантованого інвестиційного доходу, що розраховувалась при розрахунку страхового тарифу становить 4%, дата початку дії договорів 25.04.2007 року, дата закінчення дії договорів - 24.04.2032 року. При цьому, у полісах добровільного страхування життя, що складені на підтвердження факту укладення договорів добровільного страхування за заявою ОСОБА_2 зазначені особливі умови, посилання на які відсутні у заяві ОСОБА_2 та у Правилах добровільного страхування життя, а саме зазначено, що за несвоєчасне здійснення страхової виплати (викупної суми) з вини Страховика, останній сплачує ОСОБА_7 (Вигодонабувачу) пеню у розмірі 0,01% від суми невиплаченої страхової виплати (викупної суми) ( т.1а.с.24-26).

З матеріалів справи вбачається, що правонаступником Закритого акціонерного товариства «Чеська Страхова компанія Україна Страхування життя» є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Класік Страхування життя», що підтверджується довідкою про правонаступництво( т.2 а.с.72.)

З свідоцтва про смерть серія І-НО № 950237, виданого повторно 26.07.2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_2 помер 05 вересня 2014 року, актовий запис № 1208 (т.1, а.с. 137).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 3292, виданого 06.09.2014 року Маріупольським відділенням Донецького облбюро судмедекспертизи та довідки про причини смерті № 3292 ОСОБА_2 помер 05 вересня 2014 року, місце смерті: село Красноармійське Новоазовського району Донецької області; причина смерті: скрізне вогнепальне кульове поранення голови з грубим руйнуванням речовини головного мозку (т.1 а.с.30).

В судовому засіданні було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 укладені договори добровільного страхування життя були діючими, при житті ОСОБА_2 належним чином виконував свій обовязок щодо сплати за ними страхових платежів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с. 141), подружжя Мазур має двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (т.1 а.с. 139, 140).

Матеріалами справи встановлено, що 30 грудня 2014 року ПрАТ «Класік Страхування життя» за вхідним № 05/7140 було зареєстровано заяву ОСОБА_1 на отримання страхової виплати, датовану 13 вересня 2014 року, згідно якої остання просила здійснити їй як вигодонабувачу в межах укладених ОСОБА_2 договорів добровільного страхування страхові виплати внаслідок настання страхового випадку смерті ОСОБА_8 особи внаслідок нещасного випадку розбійного нападу на родину, в заяві позивач зазначала, що смерть ОСОБА_8 особи настала внаслідок кульового поранення. Разом із заявою ОСОБА_1 подані додаткові документи: копія заяви на укладення договорів добровільного страхування, копія документу, що посвідчує особу заявника, нотаріальна завірена копія свідоцтва про смерть застрахованої особи; копія довідки про причину смерті; копія лікарського свідоцтва про смерть; реквізити банку для перерахування коштів; пояснювальна записка (т.1 а.с.28-30), тобто ОСОБА_1 були подані всі необхідні документи для одержання страхової виплати Вигодонабувачем у випадку смерті як того вимагали положення п.п. 15.3, 15.3.1., 15.3.2. Правил страхування, надання будь-яких інших документів Страховиком від позивачки не вимагалось.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2015 року після спливу трьох місяців з моменту подання позивачкою ОСОБА_1 заяви на виплату страхової суми її було проінформовано, що прийняття рішення про здійснення страхової виплати відстрочено до трьох місяців до отримання підтвердження або всіх необхідних документів (т.1 а.с.37).

Судом встановлено, що ПрАТ «Класік Страхування життя» листом від 07.12.2015 року проінформувало ОСОБА_1, що відповідно до п.п. 4.1.3, 4.1.4, 14.13.4. Правил страхування, страхова компанія не визнає випадок страховим, тому виплата Страхової суми здійснюється у розмірі Викупної суми на дату смерті ОСОБА_8 особи. При цьому, в даному листі страхова компанія зазначила, що відповідно до заяви на здійснення страхової виплати вбачається, що смерть застрахованої особи настала внаслідок кримінального злочину або дії військових або незаконних збройних сил (т.1 а.с.39)

Згідно копії платіжного доручення № 1452 від 07.12.2015 року на рахунок ОСОБА_1 було перераховано ПрАТ «Класік Страхування життя» 3942,70 гривень, призначення платежу: виплата страхової суми згідно договору страхування життя № 1 від 25.04.2007 року (т.1а.с.41). Факт надходження даної суми був підтверджений представником позивачки в судовому засіданні.

Судом встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що за фактом смерті ОСОБА_2 06 вересня 2014 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з зазначенням правової кваліфікації злочину: п.1.ч.2 ст. 115 Кримінального Кодексу України; у фабулі зазначено: 06.09.2014 року до чергової частини Іллічівського РВ ММУ надійшло повідомлення про те, що до моргу м.Маріуполя доставлено два трупи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з с.Красноармійське Новоазовського району, в ході огляду трупів виявлені вогнепальні поранення характерні для насильницької смерті, що підтверджується відповідною довідкою витягом з кримінального провадження № 0002415 (т.1 а.с.118).

З матеріалів справи також встановлено, що 06 вересня 2014 року до чергової частини Орджонікідзевського РВ ММУ звернулася ОСОБА_1 з повідомленням про те, що 05.09.2014 року невстановлені особи, які були одягнуті у військову комуфляжну форму, знаходячись у с.Красноармійське Новоазовського району Донецької області викрали громадянку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з зазначенням правової кваліфікації злочину: ч.2 ст. 146 Кримінального Кодексу України та розпочате кримінальне провадження № 0002536 (т.1 а.с. 119).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками позивачки ОСОБА_1, родинний зв'язок підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_1 та свідоцтвом про шлюб останньої, що містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 141, 142).

Аналізуючи виниклі правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ст. 20 Закону України Про страхування передбачено, що при настанні страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п. 3.1.2., п.3.2.1 Правил страхування, смерть внаслідок нещасного випадку є страховим випадком.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не визнаючи нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 страховим, відповідач посилався на пункти 4.1.3, 4.1.4., 14.13.4. Правил страхування. Суд не може погодитися з даними діями відповідача та розцінити їх як законні у звязку з наступним.

Згідно п. 14.13.4. Правил страхування підставами для відмови Страховика у страховій виплаті та виплати викупної суми є, зокрема, ненадання документів, які підтверджують факт настання страхового випадку.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями представника відповідача, що страховій компанії своєчасно надані документи, що підтверджують смерть застрахованої особи ОСОБА_2.

Пункт 4.1.3 Правил страхування, на який посилається відповідач як на підставу відмови у здійсненні страхової виплати передбачає, що не вважається страховим випадком, якщо інше не передбачено договором страхування, зазначені в п.3.2.1, 3.3., 3.4. цих Правил, які відбулися із застрахованою особою внаслідок здійснення ОСОБА_8 особою або Вигодонабувачем дій, у яких правоохоронними, слідчими або судовими органами встановлений склад кримінального злочину, дрібного хуліганства або бійки, ініціатором якої була ОСОБА_8 особа, незалежно від того чи була притягнута ця особа до суду чи ні.

Пункт 4.1.4 встановлює, що не вважається страховим випадком, якщо інше не передбачено договором страхування, зазначені в п.3.2.1, 3.3., 3.4. цих Правил, які відбулися із застрахованою особою внаслідок війни, навали, дії іноземних ворогів, ворожих дій (незалежно від того чи була оголошена війна), громадянська війна, повстання, революція, бунт, або дії військових або незаконних збройних сил; дії військової або узурпаторської сили, дії будь-якої особи від імені та у звязку з будь-якою партією або організацією, чия діяльність спрямована не силове скинення влади, юридичні або фактичні силові дії уряду.

Жодних доказів того, що відносно померлого ОСОБА_2 або позивачки ОСОБА_1 заведено будь-яке кримінальне провадження, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дій військових або незаконних збройних сил суду не надано.

Указом Президента України від 14 квітня 2914 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення АТО або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року №1669-У11, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення АТО є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з частиною другою зазначеної статті територія проведення АТО - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому КМ України переліку, де провадилася АТО.

У подальшому на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ««Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням КМ України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено с. Красноармійське Новоазовського району.

Судом встановлено, що страховий випадок смерть ОСОБА_2 настав 5 вересня 2014 року. На час настання страхового випадку с. Красноармійське Новоазовського району не входило в перелік населених пунктів, де провадилася АТО, відповідно до вищевказаного розпорядження КМУ, що спростовує позицію відповідача, що смерть страхувальника настала внаслідок дій військових або незаконних збройних сил, тому суд дійшов до висновку, що заявлена позивачкою вигодонабувачем подія смерть чоловіка може бути визнана страховим випадком, та породжує обовязок страховика щодо виплати страхового відшкодування позивачці.

Така позиція суду узгоджується з постановою ВСУ від 03.02.2016 року у справі № 3-1289гм15, в якій зазначено, що тільки у випадках проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішення страховика не може ґрунтуватися на припущеннях, однак, як вбачається з правової позиції відповідача страхова компанія взагалі не визначилася з конкретною обставиною для відмови у здійсненні страхової виплати, оскільки навіть сама підстава для відмови сформульована суперечливо «або кримінальний злочин або дії військових або незаконних збройних сил», що є неприпустимим та на думку суду вищевказані підстави є взаємовиключними та не можуть бути застосовані одночасно.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що за фактом смерті ОСОБА_2 відкрите кримінальне провадження, яке кваліфіковане за п.1.ч.2. ст. 115 Кримінального кодексу України, а саме як умисне вбивство двох або більше осіб.

При цьому суд критично ставиться до доводів представника відповідача в тій частині, що з пояснень ОСОБА_6 та інших свідків, допитаних в межах кримінального провадження, відкритим за фактом викрадення ОСОБА_6, вбивство ОСОБА_2 було здійснене особами, одягненими у військову камуфляжну форму, та є всі підстави вважати, що смерть застрахованої особи виникла внаслідок дій військових або незаконних збройних сил, що підпадає під положення п.4.1.4. Правил страхування, оскільки зазначені факти не можуть підтверджуватися протоколом допиту, в якому фіксуються процесуальні дії та який в подальшому підлягає оцінці та перевіренню судом щодо достовірності викладених у ньому обставин шляхом допиту свідків в ході розгляду цивільної справи, пояснення яких є доказом в сенсі ст. 57 ЦПК України.

Суд, оцінюючі надані докази у сукупності, вважає встановленим та доведеним в судовому засіданні, що з ОСОБА_2 стався страховий випадок за ризиком «Смерть ОСОБА_8 особи від Нещасного випадку», будь-які обєктивні дані, які б могли стати підставою для відмови у здійсненні страхової виплати за даним страховим випадком судом на момент розгляду справи не встановлені, а тому суд дійшов до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачці у здійсненні страхової виплати, враховуючи, що відповідач не позбавлений можливості скористатись правом, передбаченим п.14.8 Правил страхування на повернення фактично здійснених страхових виплат у майбутньому за випадками, якщо в подальшому буде чітко встановлено, що випадок є одним з перелічених у статтях 4, 5, 6 або п. 14.13 Правил страхування, а не відмовляти позивачці у здійсненні виплати, керуючись своїми припущеннями без наявності чітких обєктивних даних для такого висновку на момент виникнення обовязку для здійснення страхової виплати, внаслідок чого суд розцінює дії відповідача щодо невиплати страхового відшкодування, як порушення прав позивачки та вважає за необхідне їх відновити.

Згідно п. 7.1.2 Правил страхування в разі укладення договору за основною програмою за варіантом «Класік» в разі настання страхових випадків Страховик здійснює наступні страхові виплати за основними ризиками, зокрема, «смерть» - 100% страхової суми за даним ризиком.

Пунктом 7.4.1 Правил страхування в разі укладення договору за додатковою програмою, Страховик при настанні смерті від нещасного випадку здійснює страхову виплату в розмірі 100 % страхової суми за даним ризиком.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 на укладення договорів добровільного страхування життя та полісів добровільного страхування життя, виданих на посвідчення факту укладення договорів страхування, що є предметом розгляду в межах даної справи, відомостей наданих представником відповідача, загальна страхова сума, що належала до виплати позивачці ОСОБА_1 становить 51 218,13 гривень (30 000 + 20 000+ 100 + 1117,90 додаткового інвестиційного доходу + 0,13 додаткового інвестиційного доходу).

Відповідачем 07.12.2015 року було перераховано позивачці 3942,70 гривень. Таким чином, суд вважає, що на користь позивачки повинна бути стягнута з відповідача недоотримана сума страхової виплати, що дорівнює 47275,43 гривень.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 12.4.3., 12.4.4. Правил страхування Страховик зобовязаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхової події, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати. При надходженні письмової заяви на виплату страхової суми від особи, що на підставі Договору має право на одержання страхової виплати, протягом 10 робочих днів (якщо інше не передбачено договором страхування) від дня одержання всіх необхідних і належним чином оформлених документів підписати зі своєї сторони Страховий акт та прийняти рішення про страхову виплату або рішення про відмову у страховій виплаті та повідомити про це вигодонабувача (ОСОБА_8 особу) з підтвердження про одержання.

Однак, в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про страхування», п.п. 12.4.3., 12.4.4. Правил страхування заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати позивачці, підписання страхового акту та прийняття рішення про страхову виплату протягом 10 робочих днів не були вжиті.

З матеріалів справи вбачається, що до квітня 2015 року, тобто до спливу понад трьох місяців взагалі ніяких заходів страховою компанією не вживалось, зазначені порушення були встановлені також за результатами перевірки Національною комісією з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг, проведеної на підставі скарги позивачки ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що мало місце бути безпідставне порушення строків здійснення страхової виплати без належних обєктивних причин з вини відповідача, а тому суд не приймає доводи представника відповідача щодо відсутності факту порушення строків розгляду питання щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати, оскільки суд вважає, що дане питання повинно було бути вирішене з врахуванням вимог п. 12.4.4. Правил страхування впродовж 10 робочих днів після отримання заяви ОСОБА_1 зі всіма необхідними документами.

Стаття 20 Закону України «Про страхування» визначає, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 21.2 Правил страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (пені, штрафу), розмір якої визначається умовами Договору страхування.

Відповідно до п. 10.3. Правил страхування у випадку надання ОСОБА_7 письмової заяви за формою, встановленою Страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий Договір може бути укладений шляхом надання ОСОБА_7 копії Правил страхування та видачі ОСОБА_7 (сертифікату, страхового свідоцтва), що не містить розбіжностей із наданою Заявою. У цьому випадку заява на страхування, ОСОБА_7 і Правила розглядаються як єдине ціле й становлять договір страхування життя.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 уклав договір страхування саме шляхом надання письмової заяви про намір укласти договір страхування. В цей же день, після внесення ним першого внеску, йому було надано поліс добровільного страхування, в якому в графі «особливі відмітки» зазначено, що за несвоєчасне здійснення страхової виплати (викупної суми) з вини Страховика, останній сплачує ОСОБА_7 (Вигодонабувачу) пеню у розмірі 0,01% від суми невиплаченої страхової виплати (викупної суми).

Протягом розгляду справи судом встановлено, що з моменту отримання полісу, страхувальник протягом семі років здійснює періодичні внески, тобто здійснює дії, які свідчать про його погодження з умовами договору в цілому , та не звертається до суду з вимогою про визнання договору страхування в частині визначення пені у розмірі 0,01% від суми невиплаченої страхової виплати недійсним, а відтак суд з урахуванням п.10.3. Правил страхування в яких зазначено, що заява на страхування, ОСОБА_7 і Правила розглядаються як єдине ціле й становлять договір страхування життя, дійшов до висновку, що саме цей розмір пені необхідно враховувати при визначені пені під час вирішення позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне здійснення страхової виплати, а не з урахуванням пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), як просить позивачка в позовних вимогах, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів».

Суд вважає, що дана позиція позивачки необґрунтована та суперечить вимогам ст. 992 ЦК України, яка регулює правовідносини у сфері страхування, та в якій визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Як зазначено вище, саме договором страхування, який було укладено ОСОБА_2 визначена пеня у розмірі 0,01%, а відтак при визначені розміру пені суд застосовує вимоги закону України «Про страхування» та вимоги ЦК України, які регулюють правовідносини у сфері страхування, а не вимоги закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає стягнення пені у розмірі 3% вартості послуги, у випадку не визначення розміру пені договором страхування, а відтак підлягає стягненню з відповідача пеня за несвоєчасне виконання страхової виплати у розмірі 0,01% від суми невиплаченої страхової виплати (викупної суми) 47275,43 гривень, що складає 4,72 гривень, внаслідок чого суд частково задовольняє позовні вимоги позивачки в цій частині позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивачки пеню за несвоєчасне здійснення страхової виплати у розмірі 4,72 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України в своїй постанові від 11 березня 2015 року у справі 6-126цс14.

Враховуючи вищевикладені норми права суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних, при нарахуванні яких суд застосовує наступну формулу:сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С несплачена сума страхової виплати; Д кількість днів прострочення.

При цьому позивачка в позовній заяві просить суд застосувати до відповідача санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, саме з 1 лютого 2015 року, тому суд вирішує дані вимоги в межах заявлених позовних вимог та нараховує 3% річних та індекс інфляції саме з 1.02.2015 року, про що просить позивачка в позовних вимогах.

Так, за період з 01.02.2015 року по 06.12.2015 року кількість днів прострочення становить 308 днів, сума несплаченої позивачці страхової виплати дорівнювала 51 218,13 гривень, таким чином, 3% річних за вказаний період дорівнює 1296,59 гривень; за період з 07.12.2015 року по 13.02.2017 року кількість днів прострочення 434 дні, сума несплаченої страхової виплати з 07.12.2015 року - 47275,43 гривень, 3% річних за вказаний період 1686,37 гривень, а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 3 % річних від простроченої суми за період прострочення з 01.02.2015 року по 13.02.2017 року у загальній сумі 2982 (дві тисячі девятсот вісімдесят дві) гривні 96 копійок.

Судом встановлено, що індекс інфляції за період з 01.02.2015 року по 06.12.2015 року на суму боргу 51 218,13 гривень становить 20 233,48 гривень, за період з 07.12.2015 року по 13.02.2017 року на суму боргу 47275,43 гривень - 8 305,79 гривень, а разом за весь час прострочення 28 539 (двадцять вісім тисяч пятсот тридцять девять) гривень 27 копійок.

Однак позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві просила стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 26351,03 гривні, тому суд з метою запобігання виходу за межі позовних вимог стягує з відповідача індекс інфляції саме у визначеній позивачкою сумі 26351 (двадцять шість тисяч триста пятдесят одна) гривня 03 копійки.

Щодо позовних вимог позивачки в частині стягнення моральної шкоди суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є зобовязальними та регулюються договором добровільного страхування життя (Правилами страхування та заявою на укладення договорів добровільного страхування), спеціальним законом України «Про страхування» та нормами Цивільного кодексу України, які регулюють виниклі правовідносини. Підстави для відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, коли це передбачено договором або законом. Оскільки ані законом, ані укладеними з ОСОБА_2 договорами добровільного страхування життя не було передбачено право на відшкодування моральної шкоди, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, внаслідок чого відмовляє у задоволені цієї частини позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3266,09 гривень (1% відсоток від суми задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, пені, 3% річних, індексу інфляції та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 47275 (сорок сім тисяч двісті сімдесят пять) гривень 43 копійки, пеню за несвоєчасне здійснення страхової виплати у розмірі 4 (чотири) гривні 72 копійки, 3 % річних від простроченої суми за період прострочення з 01.02.2015 року по 13.02.2017 року у загальній сумі 2982 (дві тисячі девятсот вісімдесят дві) гривні 96 копійок та індекс інфляції у розмірі 26351 (двадцять шість тисяч триста пятдесят одна) гривня 03 копійки, а всього 76614 (сімдесят шість тисяч шістсот чотирнадцять тисяч) гривень 14 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» на користь держави судовий збір у розмірі 766 гривень 14 копійок В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або у разі неприсутності сторін під час його проголошення протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя О.О.Костромітіна