Справа № 357/3098/17 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/4125/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 47 14.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О.

Сержанюка А.С.

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року з відповідача проводиться стягнення аліментів на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Але відповідач зобов'язання не виконує, у зв'язку з цим за ним утворилась заборгованість за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року в сумі 13923,77 грн.

Тому, просила, на підставі ст. 196 СК України стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 3248,98 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 2603,44 грн та 640 грн судового збору, всього 3243,44 грн.

ОСОБА_4 з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив, через порушення судом норм матеріального і процесуального права, скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначав, що суд, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позивних вимог, самоініціативно обрахував неустойку на підставі реального його заробітку та не дав належної оцінки доказам, на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів, утворилася не з його вини.

Позивач і третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області рішення суду не оскаржили. Крім того, позивач надала свої заперечення на апеляційну скаргу. Вважала рішення суду законним і обґрунтованим, тому просила апеляційну скаргу відхилити.

Представник 3-ї особи Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що заборгованість за аліментами за вказаний позивачем строк утворилася з вини відповідача. Розмір неустойки судом визначено, виходячи із нарахування 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в межах кожного календарного місяця, за який утворилася заборгованість з аліментів.

Судова колегія з рішенням суду в цій частині погоджується.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2009 року до розірвання його рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2013 року, що набрало законної сили.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_5.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року, що набрало законної сили, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист щодо стягнення аліментів перебував на виконанні у відділі ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. 08 квітня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі звільненням відповідача з роботи та направленням виконавчого листа за місцем реєстрації платника аліментів до відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

10 червня 2016 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного вище виконавчого листа.

В період з березня 2016 року по лютий 2017 року відповідачем аліменти не сплачувались, у зв'язку з чим заборгованість зі сплати аліментів становила 13923,77 грн.

27 березня 2017 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за аліментами сплачено 14500 грн.

За розрахунками позивача неустойка за прострочення сплати аліментів складала 3248,98 грн.

Розглядаючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, колегія суддів прийшла до висновку, що міськрайонний суд, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, в цій частині повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку всім доказам у їх сукупності, в тому числі і тим, на які посилалася апелянт та правильно задовольнив позовні вимоги частково.

Наведений висновок суду та встановлений ним розмір неустойки /пені/ по аліментах, всупереч твердженням апелянта, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, де зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та, з урахуванням встановленого, обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що, інші відомості в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Правильним, не зважаючи на заперечення відповідача, являється і висновок місцевого суду, щодо доведеності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, оскільки він був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів і мав можливість контролювати стягнення аліментів за місцем його роботи, однак, копію трудової книжки, довідку з місця роботи та довідку про свої доходи надав до відділу ДВС лише у березні 2017 року, тобто майже через рік після останнього стягнення за попереднім місцем роботи.

Посилання апелянта на бездіяльність державного виконавця, за відсутності її підтвердження в установленому Законом порядку, являються не обґрунтованими. Крім того, питання перерахунку заборгованості може бути вирішене державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження.

Разом з тим, на думку колегії суддів, судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судове рішення в цій частині не відповідає принципу пропорційності щодо задоволених вимог, на підставі п. 4) ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає зміні. З відповідача користь позивача належить стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 512,83 грн.

Через об'єднання місцевим судом в резолютивній частині в одному реченні обох вимог, резолютивну частині судового рішення, на думку колегії суддів, слід викласти в такій редакції. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 2603,44 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 512,83 грн.

Інші доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування або зміни правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, в решті рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4) ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за просрочення сплати аліментів в розмірі 2603,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 512,83 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

А.С. Сержанюк