УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним кредитний договір № 06.19/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 03 жовтня 2007 року між ним, як позичальником, та відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк», банк) було укладено кредитний договір № 06.19/07-СК, за умовами п. 1.1.1 якого відповідач надав йому кредитні кошти у розмірі 170 000,00 доларів США, що у відповідності зі ст. ст. 4, 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», є споживчим кредитом. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

Позивач вказував, що відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14,1% річних. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до додатку № 1 кредитного договору №06.19/07-СК, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Згідно з п. 3.2 при розрахунку процентів використовується 360 умовних днів. При нарахуванні процентів враховується день зарахування коштів на позичковий рахунок і не враховується день повернення кредиту або його частини; пунктом 3.4 кредитного договору передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги банку у наступній черговості: у першу чергу сплачується неустойка та відшкодовуються витрати банку, що пов'язані із одержанням виконання; у другу чергу плата за користування кредитом; у третю чергу-сплачується сума кредиту.

Посилаючись на те, що реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком, у зв'язку із чим виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що спірний кредитний договір з кінцевим терміном погашення заборгованості 03 жовтня 2014 року, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № 06.19/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду попередньої інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська