Справа № 283/2187/16-ц
провадження №2/283/804/2017
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2017 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, -

ВСТАНОВИВ:

позивач зазначив, що з 08.11.2013 року по 05.09.2016 року проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого мають дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05.09.2016 року шлюб було розірвано, а дитину залишено проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона самостійно займається її вихованням, дбає про фізичний та духовний розвиток та матеріально її забезпечує, оскільки дитина часто хворіє та має проблеми з органами дихання і потребує перебування у країнах з іншими кліматичними умовами.

ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами про надання їй дозволу на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди відповідача до досягнення дитиною 16-річного віку, оскільки ОСОБА_3 на її прохання надати дозвіл для вивезення їх спільної дитини з метою покращення її стану здоров'я та духовного розвитку категорично відмовляється, не пояснюючи причину своєї відмови та обмежуючи права позивача у можливості здійснювати піклування про здоров'я, фізичний та духовний розвиток дитини.

Позивач в судове засідання не з'явилася, заявлені позовні вимоги уточнила, подавши відповідну заяву в якій просила надати дозвіл дочці без згоди батька строком до 15.11.2017 року в наступні країни світу: Греція, Російська Федерація, Кіпр, Туреччина, Єгипет, Болгарія, Грузія, Італія, Іспанія, Франція, Чеська Республіка, Угорщина, Німеччина, Великобританія, США, Таїланд та подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги та уточнені підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач до суду 01.12.2017 року не з'явився, подав письмове пояснення в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що дозвіл на виїзд дитини за межі України позбавить його можливості спілкуватись з дочкою та брати участь у її вихованні. Крім того, відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, може бути надано дитині лише на разовий виїзд. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Встановлено, що сторони відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05.09.2016 року розірвали шлюб від якого мають дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка залишена проживати разом з позивачем.

Відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії №74 від 11.11.2016 року, ОСОБА_4 спостерігається на диспансерному обліку з діагнозами ДЧХ, аденоїдні вегетації І-ІІ типу, хронічний рецедивний бронхіт та алергічний дерматит та якій рекомендовано щорічне багаторазове екологічне лікування та оздоровлення. Однак, позивач, маючи можливість здійснити виїзд дитини в інші країни для покращення її стану здоров'я через відсутність згоди на це відповідача, не може це зробити.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141,157 СК України.

Крім того, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, виклад позовної заяви та надані докази дають підстави для часткового задоволення вимог заяви.

Керуючись ст.11,60,81,88,213,214,215,225 ЦПК України, ст.ст. 141,157 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України » від 21 січня 1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 , -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на одноразовий виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України у супроводі матері, ОСОБА_2 без дозволу (згоди) та супроводу батька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період з 30.11.2016 року по 30.12.2016 року в наступні країни: Греція, Російська Федерація, Кіпр, Туреччина, Єгипет, Болгарія, Грузія, Італія, Іспанія, Франція, Чеська Республіка, Угорщина, Німеччина, Великобританія, США, Таїланд.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1

на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_2 - сплачені нею 551 гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя