Справа № 565/61/17
Провадження № 2/565/154/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

в складі: головуючої судді: Мануляка Ю.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1 ,

з участю

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3, зареєстрований 22.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що між сторонами склалися погані відносини. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач матеріально не підтримує сім'ю, не займається вихованням дитини. В сім'ї відсутнє взаємопорозуміння. Ці обставини призвели до того, що сім'я фактично розпалася. З січня 2016 року сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Примирення між позивачем та відповідачем не наступило.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила залишити неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживати разом із нею, при реєстрації розірвання шлюбу прізвище «Куришко» змінити на дошлюбне «Андрєєва».

Пояснила, що протягом останнього року сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалося, їхні погляди на життя та виховання дитини стали протилежними, а тому спільне проживання стало неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Примирення між ними є неможливим, а подальше спільне сімейне життя буде суперечити їхнім інтересам.

Також зазначила, що мало місце фізичне насильство в сім»ї по відношенню до неї з боку відповідача.

Вважає, що їх неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, повинен залишатися проживати разом із матірю. Спору про поділ спільного майна подружжя між ними немає.

Відповідач позовну заяву в судовому засіданні підтримав та надав пояснення, якими підтвердив надані пояснення позивачем та підтвердив факт фізичного насильства в сім»ї з його боку по відношенню до позивачки. Однак, на стадії судових дебатів просив суд надати строк для примирення.

Розглянувши позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 083033 від 22.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області, актовий запис № 193.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ГЮ № 181003 від 11 грудня 2012 року. Дитина проживає за згодою двох батьків із позивачем.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені протягом тривалого часу, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі позивача та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя фактично розпалася і шлюб існує формально.

Судом встановлено, що фактично з часу реєстрації шлюбу позивач та відповідач живуть окремо у різних населених пунктах.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони фактично ніколи не вели спільного господарства, мало місце насильство в сім»ї, збереження їх сім'ї є неможливим, примиритися позивач не бажає, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а збереження шлюбу є недоцільним.

Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сімю не бажає, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Питання судових витрат вирішується судом згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.88, 209, 213, 214,215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити.

2. Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 22.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області, актовий запис № 193.

3. Неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживання з матір»ю ОСОБА_2.

4. При реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача «Куришко» змінити на дівоче «Андрєєва».

5. Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі ухвалення рішення без участі особи, яка бере участь у справі, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Мануляк Ю.В.