Справа № 474/570/17
Провадження № 2/474/211/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.17 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 244 грн. 53 коп., -

встановив:

03.08.2017р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з ОСОБА_1 (далі - відповідач) був укладений кредитний договір б/н від 16.04.2007р., за яким остання отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 30.06.2017р. у неї перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 16 244 грн. 53 коп., з якої: 2 351 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитом; 12 643 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 749 грн. 74 коп. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

30.10.2017р. відповідач звернулася до суду із заявою, в якій просить відмовити в задоволенні позову з підстав порушення строку позовної давності.

03.11.2017р. позивач подав до суду пояснення, в яких зазначає про звернення до суду в межах строку позовної давності, в зв'язку з чим просить задовольнити позов повністю.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просив відмовити в задоволенні позову з підстав порушення строку позовної давності, при чому просила зменшити розмір заборгованості по кредиту. Відповідач також пояснила, що отримувала банківську картку лише один раз при укладені кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідив письмові докази та заслухав пояснення відповідача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 16.04.2007р. уклали кредитний договір, який складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку.

Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 4 000 грн., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 36.00 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується Анкетою-заявою ОСОБА_1 від 16.04.2007р., Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Умов та правилами надання банківських послуг, з якими відповідачка була ознайомлена в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта.

Так, зокрема з довідки наданої позивачем до суду 23.11.2017р. вбачається, що відповідач згідно кредитного договору б/н від 16.04.2007р. отримала картку № 400391 з термін дії до останнього дня січня 2009 року. Інших карток згідно умов договору б/н від 16.04.2007р. відповідач не отримувала.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правилами надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правилами надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідно до 5.7 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідач суму кредиту отримала, однак зобов'язання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість.

Згідно розрахунку позивача станом на 30.06.2017р. у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 16 244 грн. 53 коп., з якої: 2 351 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитом; 12 643 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 749 грн. 74 коп. - штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем було здійснено 23.05.2014р. в сумі 270 грн. 65 коп. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, вимоги позивача до відповідача є законними та обґрунтованими, проте слід зазначити наступне.

30.10.2017р. відповідачем подано до суду заяву, в якій вона просить застосувати строк позовної давності та, як наслідок, відмовити в задоволенні позову.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає, що згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як строк договору, так і строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а також визначено кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Водночас, слід також враховувати, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція Верховного Суду України висловлена в постановах від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14).

Позивач звернувся до суду з позов 03.08.2017р., що підтверджується відміткою канцелярії Врадіївського районного суду Миколаївської області.

З розрахунку позовних вимог згідно кредитного договору б/н від 16.07.2007р. вбачається, що поточна заборгованість по кредиту нараховувалася відповідачу починаючи з 24.08.2007р. по 30.06.2017р., при чому строк дії картки визначений до січня 2009 року, а відтак, враховуючи момент звернення позивача до суду та правову позицію Верховного Суду України, позивач з вимогою про стягнення основної заборгованості по кредиту в сумі 2 351 грн. 28 коп. звернувся до суду після спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відсотки за користування кредитом нараховувалися з 24.08.2007р. по 30.06.2017р., при чому відповідач здійснював часткові оплати заборгованості за кредитом остання з яких була проведена 23.05.2014р. в сумі 270 грн. 65 коп., яка пішла на погашення заборгованості по відсоткам, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, однак, враховуючи момент звернення позивача до суду з вказаним позовам (03.08.2017р.) та те, розмір відсотків визначається щомісячними платежами, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягають задоволенні в межах позовної давності тривалістю три роки, а саме за період з 03.08.2014р. по 03.08.2017р. в сумі 4 876 грн. 56 коп.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що штраф нараховано станом на 30.06.2017р., а тому враховуючи момент звернення позивача до суду з вказаним позовам (03.08.2017р.) в даному випадку позивач звернувся до суду з вказаною вимогою в межах позовної давності.

Таким чином, беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у нього у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, наявність підстав для застосування строку позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає частковому задоволенню в сумі 6 126 грн. 30 коп., з якої: 4 876 грн. 56 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 749 грн. 74 коп. - штраф (процентна складова).

Стосовно зменшення розміру заборгованості за кредитом слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦПК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, чинним законодавством надано суду лише право на зменшення неустойки за умови існування двох факторів, а саме: розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитом, яка підлягає задоволенню становить 4 876 грн. 56 коп., а розмір неустойки становить 1 249 грн. 74 коп., а тому вказаний розмір неустойки не перевищує розмір збитків.

Відповідач, в порушення приписів ст. ст. 10, 57-61 ЦПК України, не надає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

З огляду на вищевикладене в сукупності слідує, що в суду відсутні законні підстави для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором, в тому числі неустойки.

Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 603 грн. 36 коп. (37,71%).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 244 грн. 53 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 16.04.2007 року станом на 30.06.2017 року в розмірі 6 126 (шість тисяч сто двадцять шість) грн. 30 коп., з якої: 4 876 (чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 56 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 (пятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 749 (сімсот сорок дев'ять) грн. 74 коп. - штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати у розмірі 603 (шістсот три) грн. 36 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол