Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/9051/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 34 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Бехівського кар'єроуправління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Житомирської області Івчук Станіслав Станіславович, про визнання недійсним договору дарування

за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року, яке ухвалене суддею Шульгою О. М. в м. Коростені,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Коростенський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Просив на підставі статей 203,215-216,234 ЦК України визнати недійсним договір дарування автомобіля від 11 червня 2013 року, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С., та зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки GREAT WALL HOVER 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Свої вимоги обґрунтовував тим, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2012 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" в особі Бехівського кар'єроуправління спричинену засудженим майнову шкоду в розмірі 98 017,61 грн. На час вчинення ОСОБА_1 злочинних дій та розслідування кримінальної справи останньому на праві власності належав автомобіль марки GREAT WALL HOVER 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 червня 2013 року укладено договір дарування вищезазначеного автомобіля. Договір дарування укладений без наміру створити правові наслідки та з метою ухилення від відшкодування завданої державі шкоди, а тому є фіктивним. Окрім того відповідачі є подружжям, а тому автомобіль фактично не вибув із володіння ОСОБА_1 та останній продовжує ним користуватися, що підтверджується наявністю в нього тимчасового реєстраційного талону на право керування вказаним автомобілем.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено та скасовані заходи забезпечення позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та скасуванні заходів його забезпечення, заступник прокурора Житомирської області подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд при ухваленні рішення не врахував постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та не надав належної оцінки тій обставині, що вчиненням договору дарування відповідачі мали намір приховати майно, уникнути його арешту і реалізації в майбутньому. Вважає, що нотаріальне посвідчення оспорюваного договору та перереєстрація транспортного засобу не свідчать про виконання договору дарування та не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції щодо частини вирішених вимог, то суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо задоволення заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та скасування ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині відмови у визнанні договору дарування недійсним та скасування заходів забезпечення позову, у межах ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, і призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.69 КК України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафу. На підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку в один рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Відповідно до ст.76 КК України зобов'язано засудженого ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з'являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд (а.с. 5-7 т.1).

З метою можливого в майбутньому цивільного позову слідчим у вищевказаній кримінальній справі 26 січня 2009 року була винесена постанова, якою був накладений арешт на цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_1 (а.с. 13 т.1).

Цивільний позов у кримінальному судочинстві Коростенським транспортним прокурором був заявлений 29 січня 2009 року в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 98 017 грн. 61 коп. (а.с.379 т.3 кримінальної справи №1-12/11).

Апеляційна скарга на вирок Коростенського міськрайонного суду від 20 січня 2012 року була подана державним обвинувачем 07 лютого 2012 року з приводу того, що суд при постановленні вироку не вирішив питання щодо цивільного позову прокурора в інтересах держави до ОСОБА_1 (а.с.548 т.3 кримінальної справи №1-12/11).

Постановою головуючого судді у кримінальній справі від 03 березня 2012 року вищевказана апеляційна скарга була визнана такою, що не підлягає розгляду (а.с.558 т.3 кримінальної справи №1-12/11).

Апеляційна скарга на постанову від 03 березня 2012 року була подана державним обвинувачем 13 березня 2012 року, але до початку розгляду справи в апеляційному суді прокурор відкликав свою апеляційну скаргу, а тому ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 липня 2012 року апеляційне провадження було закрито (а.с.571 т.3 кримінальної справи №1-12/11), а цивільний позов з вищезазначених причин так і залишився у кримінальному судочинстві нерозглянутим.

У зв'язку з тим, що вищевказаним вироком ОСОБА_4 до майнової відповідальності притягнутий не був, на останнього не було й покладено штрафу, а апеляційна скарга прокурором щодо цивільного позову була відкликана, то за заявою засудженого, проти задоволення якої прокурор не заперечив, постановою Коростенського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року арешт на спірний автомобіль НОМЕР_2., накладений постановою слідчого Коростенської транспортної прокуратури від 26 січня 2009 року, був знятий (а.с.15 т.1).

Після восьми місяців з моменту зняття арешту з автомобіля марки GREAT WALL HOVER, 2007 року випуску, ОСОБА_1 подарував його своїй дружині - ОСОБА_2, уклавши із нею договір 11 червня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С. та зареєстрований у реєстрі за № 2757 (а.с.18 т.1).

У порядку ж цивільного судочинства Коростенський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Житомирської області звернувся в інтересах держави до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в сумі 98 017 грн. 61 коп. лише 23 жовтня 2013 року, тобто більше ніж через рік після засудження останнього та зняття арешту з автомобіля (а.с.1 т.1 цивільної справи №279/7305/13-ц).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року, позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» Міністерства транспорту та зв'язку України в особі Бехівського кар'єроуправління спричинену майнову шкоду в розмірі 98 017,61 грн. (а.с. 8-12 т.1).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на час укладення оспорюваного договору будь-яких заборон щодо відчуження автомобіля GREAT WALL HOVER, 2007 року випуску, не існувало та оспорюваний договір дарування був укладений задовго до ухвалення Коростенським міськрайонним судом рішення від 21 листопада 2014 року.

Фіктивним же правочином є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (частина перша ст.234 ЦК України).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

За умовами договору дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша ст.717 ЦК України).

Із довідки Коростенського ЦНП від 10 червня 2015 року №889 слідує, що автомобіль GREAT WALL HOVER, 2007 року випуску, зареєстрований 12 червня 2013 року за ОСОБА_2 (а.с.21). Дана обставина підтверджує набуття обдаровуваним права власності, а відтак й настання правових наслідків, обумовлених юридичною природою договору дарування. Ті обставини, що за заявою ОСОБА_2 18 липня 2013 року був виданий тимчасовий реєстраційний талон на ОСОБА_1 та перебування сторін у родинних відносинах не доводять умислу сторін договору на приховування автомобіля та уникнення його арешту і реалізації у дохід держави в майбутньому, оскільки на час укладення договору дарування жодної реальної загрози для настання таких наслідків не існувало. Так, вирок будь-яких стягнень з ОСОБА_1 не передбачав, арешт з автомобіля був знятий судом за згодою прокурора, а цивільних справ про відшкодування будь-якої майнової шкоди у провадженні судів або невиконаних виконавчих проваджень у виконавчій службі на той час не перебувало.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції в оскарженій частині, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскарженій частині залишається без змін, оскільки ухвалене з додержанням норм як матеріального, так і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову та скасування заходів забезпечення позову - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2017 року.

Головуюча

Судді: