Справа № 645/3378/17
Провадження № 2/645/1962/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі - Момот О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального Підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Жилкомсервіс», в якому просив суд зобов'язати КП «Жилкомсервіс» припинити будь - які дії: з обліку заборгованості станом на 01.08.2017 року по особовому рахунку НОМЕР_1 (НОМЕР_1) по квартирі АДРЕСА_1 і знищити усю інформацію про заборгованість; з надання споживачу ОСОБА_1 і третім особам недостовірної інформації про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території з заборгованістю на 01.08.2017 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст.16 та ч.3 ст. 32 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» перелік послуг залежить від рівня благоустрою відповідного будинку, розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкової території встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Будинки у Немишлянському районі м. Харкова мають неоднакову капітальність, рівень облаштування та благоустрою. Рішенням Харківської міської ради від 04.10.2006 року №806 були затверджені тарифи для усіх будинків Немишлянського району, що набрали чинність з 01.01.2007 року, але для його будинку тарифи не було розраховано, а тому рішення не відповідало ч.2 ст.19 Конституції України та вказаного закону. КП « Жилкомсервіс» було створено як нове підприємство і розпочало свою діяльність з 01.03.2007 року. В судах м. Харкова неодноразово встановлювався факт того, що КП «Жилкомсервіс» не є правонаступником КВ ЖЕРП Фрунзенського району, а тому не може ні рахувати, ні обліковувати, ні вимагати сплати будь - яких боргів споживачів послуг ліквідованих підприємств. Позивач зазначив, що відповідач рахує йому борг до 01.03.2007 року - «сальдо на 01.03.2007 - 346,04». Доказом того, що відповідач не є правонаступником вказаних підприємств є і факт часткового списання боргу на 01.01.2007 року - в сумі 310,33 грн. Договору між позивачем та відповідачем не укладено у зв'язку з тим, що позивач у встановлені законом строки надіслав відмову від типового договору, що його було опубліковано в газеті і що підтвердив відповідач. Починаючи з 01.03.2007 року позивач сплачував по 0,406 грн. за 1 кв. метр фактично отриманих послуг, а саме: вивезення твердих побутових відходів -0,121, технічне обслуговування ліфтів -0,09, обслуговування диспетчеризації -0,049, обслуговування димовентиляційних каналів -0,017, освітлення місць загального користування-0,055, енергопостачання ліфтів-0,074. Всього 0,406 грн., площа квартири 24,7 кв.м., плата 10,03 грн. за місяць. Прибирання прибудинкової території позивач не сплачував, так як не було і немає розмежування земель і прибиральники прибирали чужі території за незаконними наказами. Сміттєзбірником позивач не користувався, сміття виносив безпосередньо до контейнеру біля будинку, підвали мали б утримувати в чистоті ті, хто їх використовував, а дах будинку ніхто не ремонтував. Позивач зазначає, що сплачував послуги, які за кількістю та якістю фактично отримував від КП «Жилкомсервіс», КП «Харківські теплові мережі», КП «Харківводоканал», КСП «Харківгорліфт». 27 листопада 2013 року позивач направив відповідачу заяву про неправомірне нарахування боргу за фактично не надані послуги з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року, але отримав формальну відповідь. КП «Жилкомсервіс» за якістю і кількістю фактично та безпосередньо надані послуги з 01.03.2007 року по 31.12.2010 року на більші суми не надало доказів. Крім цього, відповідач постійно з 2013 року і довідках і платіжних документах надає позивачу недостовірну інформацію про вартість фактично споживчих житлово - комунальних послуг, що є порушенням його прав як споживача. Позивач вказав, що його борг нібито на 01.12.2013 року складав 1129,99 грн., на 01.05.2014 року складав 1133,76 грн., на 01.06.2014 року -794,23 грн., на 01.01.2016 року -622,64 грн., на 01.08.2017 року -606,25 грн. Позивачем фактично сплачено надані послуги з 01.03.2007 року по 01.08.2017 року в повному обсязі та з переплатою. З 01.05.2017 року, на підставі наданої відповідачем недостовірної інформації УПСЗН АН ХМР позивачу відмовлено в наданні субсидії на ЖКП в сумі 16.63 грн., щомісячно, чим завдано матеріальної шкоди.

Позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача КП «Жилкомсервіс» Шевченко В.Я., який діяв на підставі довіреності №2-62/2017 від 03.01.2017 року, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надавши письмові заперечення щодо позову. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до статутних завдань, Рішення Харківської міської ради від 20.12.2006 року №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» визнано Управителем з управління будинків, спорудою або групи будинків. Відповідно до п.4.2.1 Статуту КП «Жилкомсервіс» предметом діяльності підприємства є виконання функції Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.5.2.9 Статуту КП «Жилкомсервіс» веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, запроваджує передові методи та форми обліку. На підприємстві створена сучасна електронна система обліку платежів споживачів комунальних послуг - Єдиний інформаційний центр КП «Жилкомсервіс». Станом на 01 листопада 2017 року заборгованість позивача перед КП «Жилкомсервіс» складає 660,16 грн. На підставі Наказу №1004-7 від 10 квітня 2014 року було списано заборгованість позивача на суму 310,33 грн.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено у судовому засіданні та на заперечується сторонами по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

За вимогами п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник несе тягар утримання майна, що належить йому, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. ст.156, 162 Житлового кодексу України, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572, пунктом 30 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМ України від 07.2005 року № 630 передбачені обов'язки власників, наймачів та орендарів квартир оплачувати комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Позивачем надано довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.02.2007 р. по 01.09.2017 р., з якої вбачається, що станом на 01.09.2017 року у позивача є заборгованість у розмірі 859 грн. 81 коп.

Посилання позивача на рішення Харківської міської ради від 04.10.2006 року №806 щодо не включення будинку АДРЕСА_1 до переліку будинків, де встановлені тарифи, є неспроможним та спростовується наступним. Відповідно до п. 2 «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України р. № 869 - «тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та будинкових територій з урахуванням переліку послуг».

Складові тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, набули чинності з 01.01.12 р., були сформовані, безпосередньо виконавцями самої послуги відповідно до вимог «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знадяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» визначено вичерпний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Також у додатку № 2 до вказаного рішення під номером № 6719 значиться будинок, в якому проживає позивач, а саме будинок АДРЕСА_1. Також, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 року № 283 про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова були скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова , та у додатку № 2 під номером 6701 значиться будинок АДРЕСА_1.

Також суд зазначає, що посилання позивача на той факт, що на цей час у нього існує заборгованість перед КПЖРЕП, тобто перед організацією яка на цей час не існує, спростовується поясненнями представника відповідача та довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг по особовому рахунку позивача, з якої вбачається, що заборгованість КПЖРЕП, яка існувала на 01.01.2007 року, на підставі наказу № 1004-7 від 10.04.2014 року була списана.

Крім того, посилання позивача на невірні нарахування є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.

Вимоги позивача про зобов'язання позивача припинити облік заборгованості та знищити існуючий боргу позивача перед підприємством відповідача є такими, що не підлягають задоволенню, та спростовуються дослідженими під час судового засідання доказами.

У судовому засіданні позивачем була заявлена вимога щодо застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У випадку звернення відповідача з відповідним позовом до ОСОБА_1, з вимогами про стягнення заборгованості, позивач не позбавлений можливості заявити суду про застосування вимог закону щодо загальної позовної давності.

За правилами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільний прав-це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення і реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють яз закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Таким чином, вимога КП «Жилкомсервіс» про наявність заборгованості є лише фіксацією існування боргу, не встановлює будь-яких обов'язків, тому визнання нарахованого боргу таким, що не існує не передбачений чинним законодавством, як спосіб захисту прав, що обраний позивачем.

Також, позивач просить зобов'язати відповідача припинити будь-які дії з поширення недостовірної інформації про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкових територій з заборгованістю з 01.08.2017 року.

Суд зазначає, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р.). У судовому засіданні позивач не довів факту розповсюдження недостовірної інформації, а також не довів що існуюча заборгованість є невірною.

Посилання позивача на той факт, що на цей час йому за наявності боргів, які існують на думку підприємства відповідача, була призначена субсидія є неспроможними. Згідно з роз'ясненнями Міністерства соціальної політики України, наданими листом Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 18.09.2017 № 01-46/04/11416, субсидія може бути призначена без урахування інформації про заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у разі, якщо вона була припинена (у тому числі за поданням підприємств-надавачів житлово-комунальних послуг чи за заявою отримувача субсидії тощо) або якщо особа за призначенням субсидії звернулася після перерви у її наданні (через місяць, декілька місяців, рік тощо). У зв'язку з наведеним позивачу і була призначена субсидія з вересня 2017 року по квітень 2018 року.

Отже, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що у діях КП «Жилкомсервіс» не вбачається порушень прав ОСОБА_1 як споживача послуг, а отже і відсутні підстави для задоволення її позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, понесені судові витрати залишаються за позивачем по справі.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ -