Справа № 308/530/17
У Х В А Л А

Іменем України

17 серпня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із скаргою на дії та рішення державного виконавця.

Свою скаргу мотивував тим, що на виконанні в міському відділі державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 49892916 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» 357 558, 94 грн. боргу.

21 січня 2016 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Сухан М. М. було відкрито виконавче провадження.

3 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М. П. було винесено постанову про розшук майна боржника.

4 жовтня 2016 року складено Акт опису й арешту майна - автомобіля марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, було накладено арешт, вилучено та поміщено на стоянку ДП «Сетам».

Скаржник вважає такі дії державного виконавця незаконними та протиправними. Зокрема, скаржник вказує, що 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. О. вже було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на автомобіль марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, на суму 482606,14 грн. 18 лютого 2016 року державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС було відкрито виконавче провадження № 50233035, у провадженні якого було винесено постанову про арешт майна (автомобіля), а згодом винесено постанову про розшук майна (автомобіля).

Таким чином, на думку скаржника, за одні й ті самі правовідносини його притягують до відповідальності двічі за виконавчим провадженням № 49892916 та №50233035 і підлягає до стягнення подвійна сума. Державний виконавець не вжив заходів щодо об'єднання декількох проваджень, боржником за якими він являється, в зведене виконавче провадження. У порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем йому не було надіслано поштовим відправленням постанову про розшук майна боржника від 03 жовтня.2016 року, не надано передбачений законом 10-денний строк для добровільного виконання чи оскарження такої постанови, а навпаки здійснили вилучення майна в день винесення постанови.

Скаржник зазначає, що звернення стягнення на майно (автомобіль), про що 04 жовтня 2016 року складений Акт опису й арешту майна у виконавчому провадженні №49892916, може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду у справі №308/6490/16-ц за його позовом до ПАТ «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 910.19136 від 26.10.2012 року, що знаходиться на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді.

Скаржник також вважає, що дії державного виконавця щодо звернення стягнення на автомобіль є незаконними, оскільки до Акту опису й арешту майна від 04.10.2016 року включено автомобіль марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, який є предметом застави, а тому такий транспортний засіб не підлягає стягненню. Крім того, державним виконавцем незаконно було виставлено даний автомобіль на реалізацію шляхом продажу з публічних торгів, оскільки на автомобіль також накладено арешт у виконавчому провадженні №50233035 і ніяких судових рішень щодо зняття арешту з автомобіля у цьому виконавчому провадженню не відбувалось.

У зв'язку з цим скаржник просить: 1) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС у Закарпатській області про включення автомобіля марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, у виконавчому провадженні №49892916 до акту опису й арешту майна від 04.10.2016 року; 2) скасувати акт опису й арешту майна від 04.10.2016 року, 3) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС у Закарпатській області про розшук майна боржника, автомобіля марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, у виконавчому провадженні №49892916; 4) скасувати постанову від 03.10.2016 року головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС у Закарпатській області про розшук майна боржника, автомобіля марки Hyundai, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстрацій номер НОМЕР_2, у виконавчому провадженні №49892916.

Крім того, скаржник просить поновити йому строк на подання скарги посилаючись на те, що він тільки 17 січня 2017 року дізнався про розшук автомобіля та складення акту опису та арешту (а.с.1-4).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2017 року в задоволенні клопотання про поновлення строку відмовлено, а скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця залишено без розгляду (а.с.106-110).

У судове засідання в апеляційній інстанції сторони виконавчого провадження не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином. Справу було розглянуто без їх участі відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Апелянт ОСОБА_1 подав апеляційному суду заяву, в якій просив перенести розгляд скарги на інший час в зв'язку з «участю в якості захисника адвоката у судовому засіданні Берегівського районного суду», доказів цього суду не надав.

Представник ПАТ «Ідея Банк» подав суду письмове заперечення, в якому просив відхилити апеляційну скаргу як необґрунтовану.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 21 січня 2016 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Сухан М. М. було відкрито виконавче провадження № 49892916 з примусового виконання виконавчого листа № 308/5723/15, виданого 04.11.2015 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 357 558, 94 грн. та 3575, 59 грн. судового збору.

03 жовтня 2016 року постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М. П., з метою забезпечення виконання виконавчого документа, у ході виконання виконавчого провадження № 49892916 було оголошено розшук майна боржника ОСОБА_1, а саме: автомобіля марки Hyundai, модель Elantra, 2012 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Даною постановою надано дозвіл на здійснення негайного затримання транспортного засобу та доставлення на спеціальні майданчики чи стоянки тимчасового зберігання того чи іншого міського (районного) відділу поліції.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження №49892916 було описано майно божника - автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2, про що складено акт опису й арешту майна № 15-49892916 від 04.10.2016 року. Даний акт опису й арешту майна підписаний скаржником ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено, що постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 03.10.2016 року та Акт опису й арешту майна від 04.10.2016 року скаржник ОСОБА_1 отримав 04.10.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує цієї обставини, а вказує лише на те, що з його точки зору строк на оскарження постанови та інших дій державного виконавця в рамках вказаного виконавчого провадження слід вираховувати не з дати його ознайомлення з постановою та актом опису та арешту майна боржника, а з іншої дати, а саме з 17.01.2017 року, з часу коли він дізнався про порушення права власності на автомобіль та продаж автомобіля.

В даному випадку місцевий суд врахував вимоги законодавства, що врегульовують процедуру примусового виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчого документу).Зокрема, суд вказав, що відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції (ч.1 ст.40 Закону). Незвернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, згідно ч.4 цієї статті можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Арешт на майно боржника згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.5 ст.57 цього Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту.

Відповідно до ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» ( що діяв на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У силу вимог статті 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Аналогічна норма закріплена у ст. 74 ЗУ « Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., який діяв із 05.10.2016 року , згідно якого рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 72 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи вимоги закону та фактичні обставини справи, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання про поновлення строку, а скаргу залишив без задоволення. Колегія з цим висновком погоджується.

Постанову державного виконавця про оголошення розшуку майна боржника від 03.10.2016 року, а також акт опису й арешту майна скаржник ОСОБА_1 отримав 04 жовтня 2016 року (а.с.8-9), а до суду звернувся з відповідною скаргою тільки 18 січня 2017 року (а.с.1). Поважних причин для поновлення строку судом не встановлено, а скаржником не наведено.

Посилання скаржника на те, що такий строк має обчислюватись з 17.01.2017 року коли він дізнався про фактичну реалізацію арештованого транспорного засобу, а не з моменту отримання оскаржуваних рішень державного виконавця (постанови та акту опису й арешту майна), є безпідставними, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону та не свідчать про те, що скаржник не мав можливості подати скаргу у встановлені законом строки. Додаткових поважних причин пропуску строку скаржником не наведено.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307,. ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді