У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Штогріної Ірини Вікторівни на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 3 грудня 2010 року між ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладений договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 75 000 грн зі сплатою 23% річних з кінцевим терміном повернення 2 грудня 2013 року.

У забезпечення виконань зобов'язань за договором того ж дня між ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Оскільки позичальник свої зобов'язання за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії не виконує, банк просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши йому право на продаж предмета іпотеки.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 3 грудня 2010 року звернено стягнення на житловий будинок по АДРЕСА_1 та встановлено спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року заочне рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 3 грудня 2010 року між ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладений договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 75 000 грн зі сплатою 23% річних з кінцевим терміном повернення 2 грудня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 3 грудня 2010 року між ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

22 листопада 2011 року сторони уклали додаткову угоду № 1, а 2 грудня 2013 року - додаткову угоду № 2, якими, зокрема, змінено розмір процентів за користування кредитом і щомісячної та одноразової комісії та визначено кінцевим терміном повернення кредиту 27 листопада 2014 року.

Позичальник свої зобов'язання за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії не виконувала, що призвело до виникнення станом на 13 листопада 2014 року заборгованості у сумі 72 069,73 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 53 256,17 грн, поточна заборгованість за кредитом - 6 800 грн; прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 6 547,35 грн; поточна заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 513,36 грн; прострочена заборгованість зі сплати комісії за кредитним договором - 525 грн, поточна заборгованість зі сплати комісії за кредитним договором - 30 грн, пеня за прострочення виконання зобов'язання - 4 397,85 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, забезпечених іпотекою, і, встановивши, що загальний розмір заборгованості неспівмірний із заставною та ринковою вартістю житлового будинку та земельної ділянки, звернув стягнення тільки на житловий будинок, застосувавши спосіб реалізації, визначений ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, не вказав початкову ціну предмета іпотеки для його реалізації і не врахував співмірність заборгованості з ринковою та заставною вартістю предмета іпотеки.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

За положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка має бути визначена у грошовому вираженні.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини й усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Отже, вказавши підставою для скасування рішення суду першої інстанції незазначення початкової ціни предмета іпотеки для його реалізації, суд апеляційної інстанції самоусунувся від виконання покладених на нього процесуальних обов'язків і передчасно з цієї підстави відмовив у позові.

Крім того, законодавством не передбачено такої самостійної підстави для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

При вирішенні питання звернення стягнення на предмет іпотеки встановленню підлягає розмір заборгованості, у рахунок погашення якої звертається стягнення. Зокрема, при новому розгляді підлягають перевірці доводи апеляційної скарги про стягнення заборгованості з боржника рішенням господарського суду Чернігівської області, оскільки заочне рішення суду першої інстанції постановлено після розгляду справи господарським судом.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Штогріної Ірини Вікторівни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: І.М.Завгородня С.О.Карпенко Л.М.Мазур О.М.Ситнік