Справа № 344/8659/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1742/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі з апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року представник Національної академії внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 37411,15 гривень витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, 1 378,00 гривень судового збору, 420,00 гривень витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Вимоги обґрунтовує тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2009 року № 568 ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладений договір про підготовку фахівця, який пізніше було доповнено додатковими договорами № 1 від 25 липня 2012 року та № 784 від 21 листопада 2012 року, що стали невідємною його частиною. Відповідно до договору, ОСОБА_2 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Враховуючи, що відповідачу на момент підписання договору не виповнилося 18 років, його батько ОСОБА_3 надав письмову згоду на укладення відповідачем договору, що є його невідємною частиною. З 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом Національної академії внутрішніх справ від 14 червня 2013 року № 604 відповідачу присвоєно кваліфікацію бакалавра за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом бакалавра. Після здобуття вищої освіти ОСОБА_2 відповідно до умов договору направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Івано-Франківській області. Навчальним закладом умови договору виконані у повному обсязі. 25 лютого 2015 року на адресу Національної академії внутрішніх справ надійшов лист від УМВС України в Івано-Франківській області про те, що наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 24 квітня 2014 року № 223 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. В порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ 37 411,54 гривень витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі, 1 378,00 гривень сплаченого судового збору, 420,00 гривень витрат, повязаних з публікацією оголошення у пресі про виклик відповідача.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що судом порушено правила територіальної підсудності, оскільки він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.06.2013 року, а позов поданий до суду 14.11.2016 року.

Крім цього, порушено порядок відшкодування особами витрат, повязаних із їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженого постановою КМУ №313 від 01.03.2007 року, оскільки на навчальні заклади системи МВС не покладено ведення претензійно-позовної роботи по виконанню зазначеного Порядку. Національна академія внутрішніх справ не мала права на звернення з даним позовом, тому є неналежним позивачем.

Постановою КМУ № 376 від 31.05.2017 року визнано такою, що втратила чинність постанову КМУ №992 від 22.08.1996 року про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Згідно ч.2 ст. 5 ЦК, акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Тому, вищезазначена постанова КМУ повинна застосовуватись у даних правовідносинах.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що за п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженого постановою КМУ від 01.03.2007 року № 313, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, управлінням МВС та особою. Відповідно до умов зазначеного договору сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу від 31 липня 2009 року № 568 відповідача з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 9) та 29 вересня 2009 року укладено договір № 09-6639 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі.

Батько відповідача ОСОБА_3 надав письмову згоду на укладення відповідачем договору (а.с. 11). 21 листопада 2012 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладений додатковий договір №784 про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ (а.с. 14).

Наказом від 14 червня 2013 року № 604 про випуск курсантів факультету підготовки слідчих навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів у 2013 році, ОСОБА_2 видано диплом бакалавра (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 223 о/с від 24 квітня 2014 року УМВС України в Івано-Франківській області, лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з 24 квітня 2014 року за власним бажанням (а.с. 27).

22 квітня 2014 року затверджений висновок службового розслідування по факту звільнення з органів внутрішніх справ України молодого фахівця - випускника НАВС 2013 лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 28-29). ОСОБА_2 звернувся з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ (а.с. 30).

Тобто, ОСОБА_2, який навчався в Київському національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство», на порушення умов договору № 09-6639 від 29 вересня 2009 року, після закінчення навчання не відпрацював в органах внутрішніх справ передбаченого 3-х річного терміну.

Згідно довідки-розрахунку сума витрат за 2009-2013 навчальні роки складала: грошове забезпечення 10400,31 гривень; продовольче забезпечення 14635,71 гривень; речове забезпечення 2723,89 гривень; оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 9651,63 гривень, а разом 37411,5и гривень.

Згідно пункту 4.1 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У пункті 4.2 договору зазначено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 4.4 договору, у разі відмови добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач згідно договірних зобовязань повинен був пропрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ, однак 24 квітня 2014 року відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням до закінчення вищевказаного терміну, а тому зобовязаний повернути витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до письмових пояснень відповідача, він особисто зазначав адресу свого місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, працював слідчим слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС, тому позивачем обгрунтовано пред»явлено позов за місцем його перебування.

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення закону та у зв'язку з цим постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Матківський Р.Й.

Судді: Малєєв А.Ю.

ОСОБА_4