Провадження №2/200/3454/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою до ОСОБА_2 щодо притягнення його щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 24.01.2015 року, від цього шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на дитину, яка повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідач працює, на утриманні інших дітей не має. А тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 35 % з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання позивачки у розмірі 15 % від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Крім того, враховуючи,що дитина часто хворіє, що потребує дорогих ліків, а також потребує проведення розвиваючих процедур, іграшок, масажів, у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 500 грн. додаткових витрат на дитину щомісячно з дня подачі заяви до липня 2017 року.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.

Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлене наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія 1-КИ № 294015, 24 січня 2015 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 34.

Відповідно до свідоцтва про народження Серія 1-КИ № 576910 сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки №6487 від 11.03.2016 року виданої КП «МКП» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матірю ОСОБА_1.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Як вбачається з довідки № 6 від 16.03.2017 року наданою відповідачем, він офіційно працевлаштований та має регулярний дохід.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено,що Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

За таких обставин суд з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2016 року - дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 08.07.2016 року - дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

Стосовно вимог позивачки про призначення щомісячних додаткових витрат на дитину в розмірі 500,00 грн.. то суд приходить до наступного.

Сімейним кодексом України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пункт 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Позивачем надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг, однак в графі платник зазначено іншу особу, у звязку з чим суд не може прийняти даний доказ, крім того надано копії квитанцій про придбання харчових продуктів, однак такі витрати не можна віднести до категорії додаткових витрат, оскільки саме стягнення аліментів викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у звязку з хронічними або разовими проблемами зі здоровям дитини, витрати, які повязані з розвитком здібностей дитини.

Однак, в підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини позивачем не надано належних доказів, зокрема таких: які конкретно додаткові витрати будуть понесені, розрахунок цих витрат, обґрунтування необхідності цих витрат у майбутньому, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до пунктів 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року зазначається, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

А тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати аліментних платежів за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 84, 110- 112, 185 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 83, 88, 212 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 08.07.2016 року і до досягнення дитиною трьох років.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1102,4 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Е.В. Женеску