Провадження № 22-ц/779/1523/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1. представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського року від 10 липня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути достроково та у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 10.04.2008 року за період з 10.07.2010 року по 14.09.2016 року в розмірі 4045682,21 гривень та судових витрат.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 10.04.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 63508,68 доларів США зі сплатою 14.68% річних з кінцевим терміном погашення 09.04.2033 року. Договір наданий для придбання квартири, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, 56/71.

В забезпечення виконання кредитного договору, 10.04.2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно якого поручителі зобовязалися солідарно відповідати за невиконання позичальником умов кредитного договору.

20 жовтня 2008 року сторонами укладено додаткову угоду №1 про встановлення процентної ставки за користування кредитом на рівні 14% річних та визначено розмір щомісячного платежу.

03 липня 2009 року сторонами укладено додаткову угоду №2 до основного договору у звязку із збільшенням суми кредиту та сплати відсотків і з визначенням розміру щомісячного платежу та графіку погашення до 09 квітня 2033 року.

У звязку з невиконанням позичальником умов даного договору, банк звернувся з позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29.04.2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 10.04.2008 року на 25.02.2011 року в сумі 613939,29 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2016 року рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29.04.2011 року скасовано.

Оскільки умови договору ОСОБА_3 не виконує, по вищезазначеному договору рахується загальна заборгованість за період з 10.07.2010 року по 14.09.2016 в розмірі 4 045 682,21 гривень. Зазначена заборгованість складається із 1672501,65 гривень, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку за курсом 1,00 долара США = 26, 425985 гривень, що складає 63290, 04 долари США заборгованості по кредиту, 1736 885, 65 гривень, що в еквіваленті складає 65726, 43 долара США заборгованості по відсотках, 636 294, 91 гривень нарахованої пені.

Рішенням Івано-Франківського міського року від 10 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту № 43-22/342 від 10.04.2008 року за період з 10.07.2010 року по 14.09.2016 року в сумі 4045682,21 гривень, з яких: 1672501,65 гривень, що в доларовому еквіваленті складає 63290,04 долари США заборгованість по кредиту, 1736885,65 гривень, що в доларовому еквіваленті складає 65726,43 долари США заборгованості по відсотках, 636294,91 гривень пеня та 60685,23 гривень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову банку з підстав пропуску строку позовної давності.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є неповним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Суд не дав належної оцінки тому, що банком пропущено строк позовної давності і це є підставою для відмови в задоволенні позову за наявності заяви відповідача про застосування пропуску такого строку.

У звязку з порушенням умов кредитного договору 13.03.2010 банк звернувся з вимогою №21/45-05/96-113 про дострокове погашення заборгованості по кредиту в сумі 67 879,29 дол. США.

Згідно з умовами договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань, визначених п.п. 3.3.7.-3.3.8. договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Апелянт вважає, що договором врегульовано питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання зобовязання, та визначено умови такого повернення коштів.

Останній платіж на погашення кредиту здійснено 10.12.2008 року, по процентах 08.06.2010 року, тому у відповідності до п. 4.5. договору кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 07 вересня 2010 року, який сплив 6 вересня 2013 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 11 листопада 2016 року, тобто із значним пропуском позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про третейські суди», третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Третейські суди, не здійснюють правосуддя, їхні рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судоустрою.

Тому, звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення заборгованості не може вважатись дією, яка в розумінні ст. 264 ЦК України перервала перебіг позовної давності. Крім того, на час подачі позову до третейського суду, справи щодо захисту прав споживачів були не підвідомчі третейським судам.

Вислухавши доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_3В порушив умови кредитного договору від 10.04.2008 року та додаткові угоди до нього, тому достроково зобов»язаний повернути заборгованість нараховану за період з 10.07.2010 року по 14.09.2016 року в розмірі 4045682,21 гривень з яких 63 290, 04 долари США заборгованості по кредиту, 1736 885, 65 гривень, що в еквіваленті складає 65726, 43 долара США заборгованості по відсотках, 636 294, 91 гривень нарахованої пені та понесені судові витрати.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у апеляційному порядку не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України підлягає перегляду тільки у оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позичальник останній платіж на погашення відсотків вніс 08. 06. 2010 року. Розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором підтверджується розрахунком на а.с. 18-24 і відповідач чи його представник правильності зазначеного розрахунку не оспорює.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості із позичальника. За даним рішенням Дніпровським районним судом м. Києва 11 грудня 2012 року видано виконавчі листи про стягнення кредитної заборгованості і тільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року про стягнення заборгованості із відповідача за кредитним договором.

З даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд 11 листопада 2016 року, тобто в межах трирічного строку, тому у задоволенні заяви про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності судом відмовлено обґрунтовано.

Крім цього, у засіданні апеляційного суду представником позивача подано засвідчені копії заяв позичальника та його представника від 11 квітня 2016 року, у яких вони просили Банк розглянути можливість погашення заборгованості по даному кредитному договору за рахунок реалізації іпотечного майна, а залишок заборгованості анулювати.

В даному випадку відбулось переривання позовної давності, тому порушене право ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає захисту, оскільки розгляд спору третейським судом, видача судом виконавчих листів та звернення їх до виконання свідчать про наявність підстав вважати, що мало місце переривання позовної давності.

Якщо ж навіть погодитись з думкою апелянта, що переривання позовної давності в даному випадку не відбулось, порушене право ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає захисту, оскільки розгляд спору третейським судом, видача судом виконавчих листів та звернення їх до виконання свідчать про наявність підстав вважати, що пропущення позовної давності Банком відбулось з поважних причин. Слід зауважити, що частиною 5 ст.267 ЦПК України для визнання судом поважними пропущення строку позовної давності не вимагається відповідного клопотання позивача.

При вирішенні позовних вимог судом, на думку колегії суддів, правильно визначено характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського року від 10 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді В. А. Девляшевський

ОСОБА_6