Справа № 668/1590/16-ц
21.11.2017 року Херсонського міського суду Херсонської області у складі:
головуючого судді Дорошинської В.Е.
при секретарі Лисенко К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів посилаючи на те, що 31 січня 2003 року згідно з розпорядженням від 31.01.2003 року № НОМЕР_1-ж Фондом комунального майна м. Херсона було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 фіктивно, передано на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3. Вказане свідоцтво вважає незаконним і виданим з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з порушенням його прав.
В обґрунтування повернення витрат по вартості квартири зазначив наступне: оскільки в рішенні Комсомольського районного суду м .Херсона від.16.08.2002 р. при визнанні угоди купівлі продажу квартири недійсною та повернення сторін в первинний стан не названо сторону яка зобов'язана повернути у власність куплену квартиру, рішення суду не виконувалось, а на неодноразові звернення до БТІ м. Херсона до Херсонської міської ради отримав відповіді, що квартира у власність нікому не передавалась і, що станом на теперішній час квартира належить ОСОБА_1 22.01.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона було винесено Постанову, суд першої інстанції не прийняв до уваги Ухвалу Верховного Суду України від 29.04.2009 року, якою встановлено, що: «відповідно до ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином у разі неможливості повернення квартири ОСОБА_1, що має місце при таких правовідносинах, оскільки винна сторона угоди - ОСОБА_6 померла, Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 28 квітня 1978 року №3 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив судам, що по пред'явленим у таких випадках позовах до спадкоємців, останні відповідають у межах дійсної вартості успадкованого ними майна при умові додержання вимог про пред'явлення претензії. Рішенням суду від 16 серпня 2002 року біржовий контракт, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_1, визнано недійсним, зазначено, що сторони повернуто до попереднього стану. Проте в рішенні не зазначено, з кого стягнуті кошти, сплачені ОСОБА_1 продавцю, тому що ОСОБА_6, яка винна в укладенні угоди з порушенням вимог закону, 4 липня 2000 року померла».
На сьогоднішній день ОСОБА_1 позбавлений можливості повернути право власності на квартиру, а тому вважає за доцільне вимагати відшкодування витрат пов'язаних з її купівлею та враховуючи, що майно, було знищено після її незаконного захвату Відповідачами 3, 4. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено торгово-біржовий контракт, який був спрямований на виникнення правовідносин, а саме відчуження права власності на квартиру ОСОБА_6 та виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_1 за встановлену грошову вартість, яка була сплачена продавцю. Умови вказаного контракту сторонами були виконані. ОСОБА_1, проживав у вказаній квартирі 2 роки після її придбання, та у зв'язку з визнанням судами права користування квартирою за ОСОБА_2, яку вона захопила розбійним шляхом 20.12.1999 року, з усім його майном та незаконним шляхом отримала право власності на квартиру та приватизувала її. На сьогоднішній день він був позбавлений права власності на квартиру, шахрайськими та протиправними методами ОСОБА_2. В результаті вказаного йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду за втрату майна, а також втрату квартири, за яку позивачем було сплачено повну вартість.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, однак надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені були належним чином, про що свідчать повістки з відмітками про вручення. Від ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року в справі №2-205/97 позов ОСОБА_6, про виселення було задоволено і постановлено висилити ОСОБА_7, ОСОБА_2 та їх неповнолітню дитини, без надання іншого житлового приміщення для проживання.
02.07.1997 року Апеляційний суд Херсонської області розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року та ухвалив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року залишити без змін.
На підставі виконавчого листа № 2-205/97 виданого на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року державним виконавцем було виселено ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з вказаної квартири.
16.07.1997 року ВАТ «Херсонські Комбайни» на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» видав ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого квартира АДРЕСА_14 перейшла від ВАТ «Херсонські Комбайни» у власність ОСОБА_6.
24.07.1997 року ОСОБА_8 зареєструвала своє право власності на спірну квартиру АДРЕСА_5 в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації.
09.10.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено торговий біржовий контракт, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_20
05.02.1999 року між ОСОБА_1 та ЖКП ЖЕК «Петровець» було укладено договір №114 власника квартири багатоквартирного будинку на участь в витратах на утримання будівлі та прилеглої до нього території.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 245 від 17.06.1999 року до комунальної власності Херсонської міської громади було прийнято об'єкти державного житлового фонду, що перебували у повному господарському віданні ВАТ «Херсонські комбайни». Зазначені об'єкти державного житлового фонду складалися з 42 будинків, серед яких був і будинок АДРЕСА_16.
10.12.1999 року Суворовським районним судом м. Херсона при перегляді цивільної справи, було постановлено рішення, відповідно до якого було ухвалено в позові ОСОБА_8 до ОСОБА_11, ОСОБА_13 про виселення відмовити. Визнати право користування жилплощею в квартирі АДРЕСА_6 за ОСОБА_11. Визнати свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року видане на ім'я ОСОБА_8 на АДРЕСА_7 недійсним. Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 09.10.1997 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_1 недійсним, зобов'язав ОСОБА_1 разом з проживаючою особою звільнити квартиру АДРЕСА_6, при відмові звільнити квартиру виселити без надання іншого приміщення. Зазначене рішення було оскаржене в Судову колегію по цивільним справам Херсонського обласного суду. 01 березня 2000 року Судова колегія по цивільним справам Херсонського обласного суду винесла ухвалу, відповідно до якої було ухвалено скарги ОСОБА_8, ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.1999 року відмінити, справу направити на новий судовий розгляд.
26 квітня 2001 року Суворовський районний суд м. Херсона виніс рішення відповідно до якого було вирішено позов ОСОБА_11 - задовольнити. Визнати приватизацію квартири АДРЕСА_6 і свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6, видане на ім'я ОСОБА_8 акціонерним товариством «Херсонські комбайни» від 16.07.1997 року - недійсними, повернувши квартиру на баланс КП ЖЕК «Петровець». Визнати недійсним торговий біржовий контракт від 09.10.1997 року, згідно якого ОСОБА_8 продала і ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_6, зобов'язавши ОСОБА_1 спільно з проживаючими особами звільнити квартиру АДРЕСА_6. Визнати право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_6 за ОСОБА_11. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виселення її та членів її родини з квартири АДРЕСА_6 та стягнення з неї 6000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди - відмовити. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про стягнення 5000 гривень в рахунок моральної шкоди і 233, 75 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті державного мита - відмовити. Ухвалу від 16 червня 2000 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_10 - відмінити.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, під час розгляду вказаної вище цивільної справи
13 червня 2001 року Судова колегія по цивільним справам Херсонського обласного суду постановила ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнили. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2001 року - скасували, справу направили на новий судовий розгляд в Комсомольський районний суд м. Херсона в колегіальному складі суду.
16.08.2002 року Суд Комсомольського району м. Херсона виніс рішення, відповідно до якого було задоволено позов ОСОБА_11 про визнання недійсними розпорядження № 2347 від 16.07.1997 року, свідоцтва про право власності від 16.07.1997 року виданого ВАТ «Херсонські комбайни» на ім'я ОСОБА_8 по АДРЕСА_3, торгово-біржевого контракта від 09.10.1997 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 про продаж АДРЕСА_3, і визнання за ОСОБА_11 та ОСОБА_14 права користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. У задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення і стягнення моральної шкоди було відмовлено. Визнано розпорядження № 2347 від 16.07.1997 року і свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року, видане ВАТ «Херсонські комбайни» на ім'я ОСОБА_8 по АДРЕСА_3, торгово-біржевий контракт від 09.10.1997 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 про продаж АДРЕСА_3 і укладений Брокерською конторою «Олеко» торгівельної біржі «Смарагд Південь» - не дійсними. Сторони повернути у первісний стан. Визнано за ОСОБА_11 та ОСОБА_15 право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_8.
В подальшому зазначене рішення від 16.08.2002 року місцевого суду Комсомольського району м. Херсона переглядалося апеляційною та касаційною інстанціями і відповідно до ухвали від 11.11.2002 року апеляційного суду Херсонської області та ухвалою від 16.10.2003 року Верховного Суду України від залишено без змін.
З відповіді за №7-2 Голови місцевого Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.02.2004 року судом встановлено, що ОСОБА_1 не мав змоги виконати рішення місцевого суду Комсомольського району м. Херсона від 16.08.2002 року в частині повернення сторін в первинний стан.
З відповіді №ш-3006-05-20 виконавчого комітету Херсонської міської ради від 01.08.2011 року судом встановлено, що рішень про укладання договору найму з ОСОБА_2 не приймалося.
Згідно відповіді №Пр-ш-202 від 02.01.2013 року вказано, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 17.06.1999 року за №245 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності Херсонської міської територіальної громади. Виконавчими органами міської ради документи щодо прийняття до комунальної власності міської територіальної громади окремих квартир у житловому будинку АДРЕСА_21 не готувалися.
З відповіді №6102 ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона від 16.02.2011 року, судом встановлено, що рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.08.2002 року в частині повернення сторін у первинний стан та передання спірної квартири до фонду комунального майна у примусовому виконанні станом на 16.02.2011 рік відділом виконавчої служби не проводилися.
За змістом відповіді №808745-9/21 від 21.08.2017 року з управління обліку, розподілу та приватизації житла ХМР встановлено, що матеріали архівної справи по приватизації не містять відомостей про передачу спірної квартири на баланс ДКП «Теплоенергокомплект». Крім того, за заявою від 20.01.2003 року ОСОБА_2 квартира була передана їй та членам її родини у власність як особам, у яких вона перебуває у користуванні на підставі найму.
З вказаного суд приходить до висновку, що Фондом комунального майна, який відповідно до Положення про фонд комунального майна м. Херсона ХМР діючого на час видачі розпорядження НОМЕР_4-ж від 31.01.2003 року, був підпорядкований виконавчому комітету Херсонської міської ради, є юридичною особою, і у своїй діяльності повинен був керуватися вимогами Конституції України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про приватизацію майна держаних підприємств», «Про приватизацію державного житлового фонду», Положеннями тощо…, було допущено порушення ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 зазначеного Закону України приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
З досліджених судом письмових доказів вбачається, що на момент видачі розпорядження НОМЕР_4-ж від 31.01.2003 року Фондом комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради та свідоцтва НОМЕР_4 від 31.01.2003 року про право власності, квартира АДРЕСА_10 не перебувала на балансі Херсонської міської ради і на неї не було укладено договору найму з ОСОБА_2
Доказів тому, що спірне житло знаходилося у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Фонду державного майна чи Херсонської міської ради, відповідачами суду не надано.
За змістом ст. 393 Цивільного Кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно Висновку Верховного суду України, який викладено в Постанові від 12 червні 2007 року (справа №21 - 173 во 07) такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним акту суб'єкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе лише у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акту, або коли за відсутністю цієї можливості вимога про визнання незаконним акту суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди.
За змістом ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом.
Ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Аналогічна позиції викладено й у ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування».
Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальною власністю ХМР і виконавчого комітету ХМР, за участю третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування рішення та свідоцтва про право власності, яке було залишено без змін Ухвалою ВАС України від 23.06.2015 року (справа К/800/26142/14) встановлено, що у випадку ОСОБА_1 відновлення становища, яке існувало до прийняття спірного розпорядження не можливо, у зв'язку із набуттям послідовного права власності на вказану квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а вимог про відшкодування шкоди у зв'язку із спірними діяннями відповідача ОСОБА_1 не заявив, а відтак обраний спосіб захисту та позовні вимоги не направлені на захист прав позивача.

Цими ж рішеннями судів було встановлено, що Свідоцтво про право власності не може бути скасовано в адміністративному порядку.

Відповідно до п. 2, 13, 14, 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого Наказом №56 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992, яке діяло станом на 2003 рік, - передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який перебуває в повному господарському віданні або в оперативному управлінні державних підприємств, установ та організацій, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".. В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному

господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

З вказаних підстав, суд приходить до висновку, що у зв'язку із постановленням розпорядження НОМЕР_4-ж від 31.01.2003 року Фондом комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради і подальшою видачою свідоцтва про право власності НОМЕР_4 на АДРЕСА_22, ОСОБА_1 був позбавлений можливості відновлення становища, яке існувало до прийняття спірного розпорядження, а саме: стягнення коштів з винної особи, чи спадкоємця після смерті ОСОБА_6, в результаті чого рішення від 16.08.2002 року місцевого суду Комсомольського району м. Херсона в частині повернення осіб до первинного стану, виконати не представилося йому можливим. А відтак вимоги в цій частині позову, щодо стягнення солідарно коштів з Херсонської міської ради та управління обліку, розподілу та приватизації житла матеріальної шкоди у розмірі 554891,00 грн, що відповідно висновку експерта є ринковою вартістю спірної квартири на сьогодні, підлягають задоволенню.

21.02.2005 року Комсомольським районним судом м. Херсона було розглянуто справу №2-480/05 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ПП «агенство нерухомості «ОЛЕКО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_18, про відшкодування моральної шкоди. За результатом розгляду постановлено рішення про відмову в задоволені позову за необґрунтованістю.

17.05.2005 року ухвалою апеляційного суду Херсонської області було частково скасовано рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2005 року, в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2, і справу в цій частині направлено на новий розгляд до того ж суду у іншому складі.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2008 року ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17.05.2005 року та рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2005 року залишено без змін.

05.06.2008 року Комсомольським районним судом м. Херсона була переглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення матеріальної та моральної шкоди і постановлено рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю.

28.08.2008 року апеляційний суд Херсонської області за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.06.2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_17, про стягнення матеріальної та моральної шкоди постановив рішення, про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона в частині відмови в задоволені позову про стягнення моральної шкоди скасовано і постановлено в цій частині нове рішення, яким стягнули з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.

29.04.2009 року Ухвалою Верховного суду України у справі №6 - 22417 св 08 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.06.2009 року, рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.08.2008 року, встановлено, що: «відповідно до ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином у разі неможливості повернення квартири ОСОБА_1, що має місце при таких правовідносинах, оскільки винна сторона угоди - ОСОБА_6 померла, Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 28 квітня 1978 року №3 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив судам, що по пред'явленим у таких випадках позовах до спадкоємців, останні відповідають у межах дійсної вартості успадкованого ними майна при умові додержання вимог про пред'явлення претензії. Рішенням суду від 16 серпня 2002 року біржовий контракт, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_1, визнано недійсним, зазначено, що сторони повернуто до попереднього стану. Проте в рішенні не зазначено, з кого стягнуті кошти, сплачені ОСОБА_1 продавцю, тому що ОСОБА_6, яка винна в укладенні угоди з порушенням вимог закону, 4 липня 2000 року померла.» (а.с. 39 абзац 12, 13 мотивувальної частини рішення).

ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_6 не приймала, спірну квартиру отримала у власність відповідно до процедури приватизації, на підставі розпорядження Фонду комунального майна та свідоцтва про право власності.

Відтак суд прийшов до висновку, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, провадження підлягає закриттю, оскільки позов про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди у вказаному спорі вже розглядався судами раніше, фактичні обставини справи вже були перевірені, а остаточне рішення суду набуло законної сили й на сьогодні виконано ОСОБА_2, що не оспорювалося сторонами. Про, що 21.11.2017р. постановлено ухвалу по даній справі.

А в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 слід відмовити, з огляду на те, що в момент виникнення спору (у 1999 - 2003 роках) вона була неповнолітньою, і своїми діями жодним чином не вчиняла відносно позивача будь - яких порушень прав останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, який був діючим на момент вчинення приватизації, по недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст. 86 ЦК РСРС, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.

Відповідно до ст. 144 ЦК РСРС, власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння.

Як вже зазначалося судом раніше, й що встановлено письмовими доказами, квартира АДРЕСА_12 не знаходилася у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Херсонської міської ради чи фонду комунального майна м. Херсона ХМР, а отже не могла бути приватизована відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв'язку з чим, Розпорядження № 13607-Ж Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 31.01.2003 р., про передачу квартири АДРЕСА_23 в приватну, спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є не законним і в подальшому стало підставою для видачі незаконного свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло.

У зв'язку із зазначеними незаконними діями, Позивач не мав можливості в подальшому з винної особи чи спадкоємця стягнути вартість квартири, сплачену померлій ОСОБА_6, тобто не мав можливості поновлення його прав і становища, що існувало.

З огляду на те, що у випадку скасування розпорядження та свідоцтва на право власності будуть порушені права ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не мають нести відповідальність за недосконалу роботу органу приватизації Херсонської міської ради, суд вважає, що ХМР та управління обліку, розподілу та приватизації житла мають відшкодувати матеріальну шкоду, яку позивач оцінює за ринковою вартістю спірної квартири на сьогодні.

Крім того, у разі неможливості відновлення попереднього становища позивач має право також на відшкодування також і моральної шкоди.

Відповідно до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - „...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

Суд вважає, з врахуванням втрат майнового та немайнового характеру внаслідок моральних страждань, пов'язаних із постійними переживаннями щодо предмету спору, та інших негативних явищ, заподіяних позивачу незаконними діями відповідачів, достатнім розміром на відшкодування моральної шкоди буде сума у 5000,00 грн.

Відповідно ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 41, 48, 86, 144 ЦК УРСР, ст. 1, 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового Фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого Наказом №56 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992п. 3, 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 224, 225, 294 ЦПК України, ст. ст. 19, 55, 144 Конституції України, Постановою ВСУ від 12 червні 2007 року (справа №21 - 173 во 07), ст. 393 Цивільного Кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», суд -.

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з управління обліку, розподілу та приватизації житла і Виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 554891,00 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з відповідача Виконавчого комітету Херсонської міської ради на корись ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 256,00грн.

Стягнути з відповідача Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради на корись ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 256,00грн.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги до Апеляційного суду Херсонської області.

Суддя В.Е. Дорошинська