АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1121/17 Справа № 178/560/16 Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т.М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Він є спадкоємцем за заповітом від 01 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла йому належну їй земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 5 170 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Спадкоємцем за законом є ОСОБА_3, яка у передбачений законом шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та успадковане майно, яке не охоплене заповітом.

У березні 2016 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, проте йому було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визначити йому додатковий достатній строк для прийняття спадщини за заповітом.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.119-121).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 130-133).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наведені позивачем обставини, не свідчать про поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини.

Проте погодитися з висновками суду першої інстанції не можливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 01 червня 2012 ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким належну їй на праві власності земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 5 170 га., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, заповіла ОСОБА_2 (а.с. 7, 107).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с 11). Після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якої є ОСОБА_2 за заповітом та ОСОБА_3 за законом.

Спадкоємцем за законом ОСОБА_3, у встановлений законом строк подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та успадковане майно, яке не охоплене заповітом, а саме згідно матеріалів спадкової справи успадковані грошові кошти, що залишились після смерті ОСОБА_4 (а.с.а.с. 77,102,104).

Постановою державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 березня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, у зв'язку з пропущенням спадкоємцем строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 115).

За правилами ст. ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене та правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1). у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2). ці обставини визнані судом поважними.

Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проте поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які пов'язані з тривалими відрядженнями. При розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судом застосовуються інші, порівняно із поновленням строку позовної давності, підстави для визнання причин пропуску цього строку повноважними.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на те, що між ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма Промінь» учасником якого він є, та ОСОБА_4, виникли правовідносини на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2012 року, що розташована на території с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма Промінь» знаходиться та здійснює свою діяльність у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, а ОСОБА_4 постійно проживала в м. Дніпродзержинську, тобто в іншому населеному пункті, в той час, як позивач ОСОБА_2 мешкає в м. Дніпрі.

Враховуючи, що строк дії договору оренди земельної ділянки укладено на 49 років, а грошові кошти за оренду були передані згідно розписки від 01 червня 2012 року ОСОБА_4 відразу за весь строк оренди земельної ділянки у сумі 100 000 грн. (а.с.167), необхідність ОСОБА_4 періодично з'являтись для продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, не було.

Між тим, висновок суду про неповажність причин пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини не відповідає фактичним обставинам, оскільки, прийнявши до уваги правовідносини, що випливають із договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма Промінь» після смерті ОСОБА_4 користувалося і користується земельною ділянкою.

Судом належним чином не досліджено матеріали спадкової справи й не надано оцінки факту обізнаності державного нотаріуса про наявність заповіту від 01 червня 2012 року станом на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 29 березня 2013 року ОСОБА_3, та відсутності претензій щодо спадщини з боку останньої (а.с.а.с. 83, 102,104). Тобто, є всі підстави вважати, що відповідач на зазначену земельну ділянку не претендує.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що коли товариство намагалося привітати пайщиків похилого віку напередодні святкування Великодня в 2016 році, позивач дізнався про смерть заповідача.

Колегія суддів, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено наявність об'єктивних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, яким судом першої інстанції не була дана належна оцінка, дійшла висновку, що позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Визначаючи додатковий строк, достатній для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, який не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК, колегія суддів вважає, що три місяці є достатнім строком для подання позивачем відповідної заяви.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір 1 157,51 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров