Категорія 47Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копанчук С.Г., Марчук В.С., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4 та представника 3-ї особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила: усунути перешкоди у користуванні її земельної ділянки відповідача ОСОБА_6, шляхом перенесення собачого вольєра та паркана; привести її земельну ділянку у попередній стан.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 проживає у житловому будинку по вул. Московська, 79, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0594 га.

Під час приватизації земельної ділянки було встановлено, що її сусід, землекористувач, ОСОБА_6 захопив частину її земельної ділянки у розмірі 0,4 м, що підтвердилось під час виносу меж в натурі від 09.07.2013 року.

На вказаній ділянці ОСОБА_7 облаштував вольєр для собаки з шиферу та сітки, навпроти вікна кухні позивача. На звернення позивача відповідач не реагує, добровільно вирішити спір не бажає, тому ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не сприяв повному та всебічному розгляду справи, зокрема, рішення суду ґрунтується лише на поясненнях відповідача, який не спростував доводи позивача: судом не встановлено чи є позивач з відповідачем власниками суміжних земельних ділянок, судом не спростовано твердження позивача про захоплення частини земельної ділянки, крім того, судом не було проведено попереднього судового зсідання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності ОСОБА_7 САК № 529939 від 20.03.2014 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка, площею 0,0594 га по вул. Московська, 79 в м. Вінниці.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 713653, ОСОБА_6 разом із дружиною ОСОБА_8 є співвласником земельної дялінки, площею 0,0641 га, кадастровий номер :03:041:0159, розташованої по вул. вул. Московська, 77, м. Вінниця.

Також вони є співвласниками земельної ділянки, площею 0,0158 га, кадастровий номер :03:041:0157 розташованої по вул. вул. Московська, 77, м. Вінниця, що підтверджується державним актом Серії ЯЛ №713652 від 05.08.2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала суду жодних доказів порушення ОСОБА_6 визначеного порядку користування земельною ділянкою.

Колегія суддів із висновком суду першої інстанції в повній мірі погоджується виходячи з наступних обставин.

Як встановлено та не заперечувалось сторонами позивач та відповідач є сусідами по земельним ділянкам суміжними землекористувачами.

Позивач звернулась з вимогами про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, які чиняться відповідачем, шляхом перенесення вольєра та паркану. Також просила привести її земельну ділянку в первинний стан.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, під час розгляду даної справи необхідно було позивачу довести, який був первинний стан її земельної ділянки, довести факт чинення перешкод відповідачем зайняття частини (0,4 кв.м.) її земельної ділянки та наявність на ній вольєра для собак і паркану, побудованого відповідачем.

Відповідач в свою чергу, заперечував проти позову, стверджуючи, що частину земельної ділянки позивача він не захвачував, що паркан знаходиться на межі земельних ділянок, якими сторони користуються тривалий час, і вольєр жодним чином не чинить перешкод в користування позивачкою своєю власністю.

В першу чергу тягар доказування покладається на позивача, який зобовязаний довести обставини, про які стверджує.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на ряд статей, які регулюють користування земельними ділянками та закріплюють принцип добросусідства. Однак, на підтвердження вимог позову позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували створення ОСОБА_6 перешкод ОСОБА_2 у користуванні її земельною ділянкою.

Стверджуючи про захоплення частини земельної ділянки позивач не надала суду належних доказів на підтвердження цього, лише пояснивши, що цей факт був встановлений при приватизації нею земельної ділянки в 2013 році. Будь-яких актів, висновків, інших документів, складеними фахівцями в галузі землеустрою суду не надала.

Позивач не клопотала перед судом першої інстанції про призначення земельно-технічної експертизи. Твердження про не розяснення їй прав в суді першої інстанції, спростовуються записом в журналі судового засідання про розяснення прав сторонам та зрозумілість їх, а також технічним записом, який був прослуханий колегією суддів.

На думку колегії суддів, про порушення прав позивача в даному випадку, при відсутності інших доказів, можна довести лише призначивши відповідну експертизу, чого зроблено не було. Підстав призначати судову земельно-технічну експертизу в суді апеляційної інстанції підстав не має, оскільки, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції, який ухвалював рішення на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, а призначивши експертизу при розгляді апеляційної скарги, апеляційний суд вийшов би за межі своєї компетенції.

Кім цього, позивач (з її слів) не звертався до сертифікованих проектних організацій для відновлення межових знаків в натурі, висновок якого, теж би був належним та допустимим доказом у цій справі.

Крім того, встановлено, що відповідач не являється одноособовим власником земельної ділянки, а є співвласником. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, лише за клопотанням позивача суд здійснює або заміну неналежного відповідача на належного, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Позивач при розгляді справи судом першої інстанції відповідних клопотань не заявляв. На стадії апеляційного перегляду рішення суду, апеляційний суд позбавлений можливості вчиняти вказані дії.

Мотиви ж апеляційної скарги про не проведення судом першої інстанції попереднього судового засідання є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, не призначивши розгляд справи до попереднього судового засідання, не порушив прав позивача, якому розяснювались його права, і відсутність попереднього судового засідання не призвело до невірного вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, позивачем не доведено своїх позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_6 також було заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу відповідачем надано Акт здачі-прийняття робіт №ПЄ-0000001 від 27.11.2017 року, яким здійснено розрахунок вартості наданої правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера № 145 від 27.11.2017 року, якою підтверджується оплата ОСОБА_6 вартості наданої правової допомоги.

Отже, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 308 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати в розмірі 1500 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.