Справа № 310/4378/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідач є його сином, більше пяти років не піклується про батька, не проявляє турботи, на телефонні дзвінки не відповідає, коштів на утримання позивача не надає, хоча ОСОБА_1 є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги. Розмір пенсії позивача складає 1 543, 92 грн., що на 296 грн. перевищує прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Пенсія позивача є недостатньою для покупки одягу, придбання в достатній мірі мясних продуктів, риби, овочів, фруктів. Інших джерел для існування, крім пенсії, ОСОБА_1 не має. Просив стягнути з відповідача на його користь і утримання ? частину його заробітку (доходу) щомісячно.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що він платив аліменти на утримання свого сина ОСОБА_4 Спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні позивачеві перешкоджала його колишня дружина. На даний час розмір його пенсії є невеликим, незважаючи на його підвищення, інших доходів ОСОБА_1 не має, тому отримуваної пенсії йому не вистачає на лікування, придбання одягу та повноцінного харчування. Натомість, відповідач має стабільний дохід, автомобіль, але матеріальної допомоги батьку не надає. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі ? частки його заробітної плати.

Представник позивача пояснив суду, що відповідач з позивачем не спілкується, матеріальної допомоги йому не надає, хоча він працює, має дохід та можливість надавати матеріальну допомогу своєму батьку. В свою чергу, ОСОБА_1 отримує маленьку пенсію, не має можливості в належній кількості купувати продукти харчування, одяг.

Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача пояснила суду, що відповідач не визнає позовні вимоги з наступних підстав. У відповідності із ст. 172 СК України для стягнення аліментів на батьків необхідна наявність двох умов непрацездатність батька, матері та потреба в матеріальному забезпеченні. Розмір пенсії позивача перевищує прожитковий мінімум, що на даний момент складає 1 312 грн. ОСОБА_1 проживає однією сімєю з ОСОБА_5, яка має у власності квартиру, частки двох будинків, де проводять ремонтні роботи, здають житло в оренду відпочиваючим. Позивач не приймав ніякої участі у вихованні свого сина, сплачував лише аліменти за рішенням суду. Вищенаведене свідчить про підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БО № 568764, виданим повторно 10 лютого 2004 року відділом ЗАГС Плавського району Тульської області.

На підставі ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобовязані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із розясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК України).

За змістом ст. 201 СК України визначено обовязкові умови та підстави покладення на дітей обовязку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обовязку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення обовязку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Позивач є пенсіонером, на момент звернення до суду отримував пенсію в розмірі 1 543,92 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що вказаний розмір пенсії було збільшено приблизно на 300 грн., але зазначена пенсія є недостатньою для проживання та повноцінного харчування позивача. Зазначений факт підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка перебуває з ОСОБА_1 М,Д. у фактичних шлюбних відносинах. Свідок пояснила суду, що позивач хворіє, потребує лікування, відповідного харчування, його пенсії недостатньо для покриття витрат на проживання. Все нерухоме майно належить виключно їй. Позивач не бажає спілкуватися з батьком, надавати йому матеріальну допомогу.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановленні рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до довідки Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області від 06 липня 2017 року № 2846 розмір пенсії ОСОБА_1 становить 1 543 грн. 92 коп., тобто є більшим ніж встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» сума прожиткового мінімуму.

Відповідач згідно з довідкою № 1, виданою 09 жовтня 2017 року ТОВ «Агротрансойл», ОСОБА_4 працює інженером-будівельником на вказаному підприємстві, отримує заробітну плату, яка в середньому становить 3 200 грн. на місяць.

Крім зазначеного, відповідач має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на денній формі навчання в морському коледжі Херсонської державної морської академії.

Згідно із ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

Ухилення від виконання батьківських обовязків означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обовязки по утриманню та/або вихованню виконувалися неякісно, не в повному обсязі або не виконувалися взагалі.

Факт сплати позивачем аліментів за рішенням суду на його утримання відповідач не спростовує, але в своїх запереченнях зазначив, що його батьки перестали проживати разом, коли ОСОБА_4 було десять місяців, після чого батько взагалі не приймав участі у його житті та вихованні, перший раз відповідач побачив батька, коли повернувся з армії.

Вказане підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_8, матері позивача, яка пояснила, що після розлучення з чоловіком він сплачував аліменти за рішенням суду, але більше ніякої участі у вихованні та розвитку дитини не приймав, свідок сама займалась лікуванням сина, дала йому освіту; ОСОБА_9, який є двоюрідним братом відповідача і пояснив суду, що він познайомив позивача з відповідачем, коли останній повернувся з армії; ОСОБА_10, яка пояснила, що відповідач не бажав спілкуватися з батьком, оскільки ОСОБА_1 наколи не приймав участі в його житті.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не довів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги, а позивач має можливість та обовязок надавати таку допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 208, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11