Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом,-

в с т а н о в и л а :

01 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом вселення особи та встановлення порядку користування квартирою.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2017 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування належною йому на праві приватної спільної часткової власності квартирою № 11 будинку № 10 по м-ну Перемоги в м.Вараш Рівненської області шляхом вселення ОСОБА_2 у дану квартиру.

Встановлено порядок користування співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартирою № 11 будинку № 10 по м-ну Перемоги в м.Вараш Рівненської області, при якому надати ОСОБА_2 у володіння та користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 5; надати у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15,9 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 6, а також лоджію площею 1,8 кв.м., прохід на яку пролягає через цю кімнату, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 7; кухню площею 7,8 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 8,8 кв.м., які згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під №№1, 2, 3, 4 - залишити у спільному користуванні співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги законодавства, які регламентують розподіл судових витрат, оскільки відповідач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасник ліквідації її наслідків, віднесений до 1-ї категорії, відповідно він є звільнений від сплати судового збору.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що відповідач перешкоджає ОСОБА_2 вселитись в спільну квартиру, а показання свідків не узгоджуються з показаннями самого позивача.

Зазначає, що суд першої інстанції, позбавив сторону відповідача прав передбачених ст. 27 ЦПК України, провіривши допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на показах яких в першу чергу ґрунтується рішення, без нашої участі та не забезпечивши їх повторний допит не дивлячись на клопотання відповідача.

Також, щодо визначення порядку користування квартирою вказує, що судом прийнято рішення, яким позивачу одноособово виділено у користування 11,7 кв.м. житлової площі, в той час як відповідачу, разом з трьома законними мешканцями виділено 27,6 кв.м. житлової площі. Фактично відповідачу виділено 6,9 кв.м., а він має право на 13,8 кв.м., тобто оскаржуваним рішенням суд обмежив право відповідача на користування належною йому частиною в квартирі, яка становить 13,8 кв. м. житлової площі.

Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира № 11 будинку № 10 по м-ну Перемоги в м.Вараш Рівненської області на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках по ?, що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74516268 від 01.12.16 р., а також рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року, яке на даний час набрало законної сили, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

У зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_2

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні житловим приміщенням, зокрема покази свідків, звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів від 06 травня 2016 року та від 10 грудня 2016 року з приводу перешкод у користуванні квартирою № 11 будинку № 10 по м-ну Перемоги в м.Вараш Рівненської області, в яких він зазначив, що йому чинились перешкоди в користуванні житловим приміщенням, з довідки Територіального центру з соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ № 14 від 10 квітня 2017 року, також вбачається, що ОСОБА_2 отримує соціальну послугу надання притулку з 11 січня 2017 року по даний час (а.с. 18-19).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачу ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні квартирою, право спільної часткової власності на яку він має, та про наявність у звязку з цим правових підстав для задоволення вимоги про усунення таких перешкод шляхом його вселення.

Як вбачається з матеріалів справи, житлова площа спірної квартири складає 27,6 кв.м, і вона на праві спільної часткової власності належить двом особам, тобто на кожного з співвласників припадає по 13,8 кв.м. житлової площі.

Позивач у позовній заяві просить виділити йому у відособлене користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м, ОСОБА_1В - житлову кімнату площею 15,9 кв.м та лоджію, прохід на яку пролягає через цю кімнату, інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні співвласників.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши, що спірна квартира має дві ізольовані житлові кімнати, позивач просить виділити йому у володіння та користування ізольовану кімнату житловою площею 11,7 кв.м., що менше, ніж його ідеальна частка, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість встановлення між співвласниками запропонованого у позовній заяві порядку користування спільною квартирою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачу та членам його сімї в складі трьох чоловік, фактично виділено 15,9 кв.м., що фактично складає його частку 6,9 кв.м., а він має право на 13,8 кв.м., не заслуговують на увагу, оскільки встановлена у ст.156 ЖК України рівність прав на житло власника, членів його сім'ї, інших осіб, що були вселені за його згодою, у даному випадку стосується тієї частини майна, яка відповідає частці цього власника у справі спільної часткової власності. А тому, реєстрація у спірній квартирі місця проживання інших осіб не може бути перешкодою для виділення позивачу в натурі в порядку ст.358 ЦК України тієї частини квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України про те що, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте, судом першої інстанції, не враховано, що ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасник ліквідації її наслідків, віднесений до 1-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які відповідно до ст. п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, а саме звільняються від його сплати.

Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :