02.10.2017 Єдиний унікальний номер 205/3921/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Скрипник К.О.,
при секретарі Молчанові Є.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування збитків за прострочення грошового зобовязання, -
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення індексу інфляції за період з 01 березня 2014 року по 01 червня 2017 року в розмірі 112064,59грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 9755,62 грн. за кредитним договором № 056-114-08 від 28.11.2008р., оскільки відповідачі до теперішнього часу не виконали зобовязання по поверненню грошових коштів кредитній спілці «Всеукраїнське народне кредитне товариство».
В силу положень ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 2ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Проаналізувавши норми ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.
Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Крім того, слід зазначити, щост. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі заочних рішень Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року по цивільній справі № 205/9325/13-ц (провадження № 2/205/224/14) та від 31 травня 2017 року по цивільній справі № 205/471/17 (провадження № 2/205/1323/17), є грошовим зобов'язанням.
Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526,599 ЦК.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивачем зазначено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 до теперішнього часу не виконали зобовязання по поверненню грошових коштів та позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції за період з 01 березня 2014 року по 01 червня 2017 року, внаслідок чого просять стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» понесені кредитною спілкою збитки за прострочку грошового зобов'язання в розмірі 121 820,21грн.
Однак, позивачем не надано доказів щодо пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання, виданого на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року згідно якого позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені, не надано доказів про те, чи відомо взагалі відповідачу про вказане постановлене рішення суду, оскільки було постановлено у його відсутність. Також, позивачем не надано доказів щодо пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання, виданого на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 за кредитним договором № 056-114-08 від 28.11.2008р. Також, не надано доказів того, що відповідачам відомо про вказане постановлене заочне рішення суду. Узв'язку з чим, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування збитків за прострочення грошового зобовязання відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник