Справа № 359/2282/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/699/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 26 07.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника звернувся до суду із зазначеною позовною заявою у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 530, 1049, 1054 ЦК України та просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 13 401, 10 грн та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.04.2011 року між ПАТ КБ « Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номера про надання кредиту у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка порушує умови кредитного договору, не виконує свої зобов'язання перед Банком, а тому станом на 17.02.2016 р. заборгованість складається з наступного: 809, 39 грн - заборгованість за кредитом; 8527, 37 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 614, 34 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2.) на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 14.04.2011 року в розмірі 13 401, 10 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з неї на користь Банку суму заборгованості у розмірі 2607, 18 грн, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Представник Банку Штронда А.М., не визнаючи доводи апеляційної скарги, подав заперечення, мотивуючи тим, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися до зали судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 14.04.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а Позичальник одержує та повертає кредит і сплачує за його користування проценти, у терміни та на умовах, що передбачені встановленим Кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві ( а.с.8-33).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором порушила, не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і в добровільному порядку заборгованість не погашає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що суду не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг,- у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язання сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

З матеріалів справи вбачається, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н від 14.04.2011 р. про отримання кредиту у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується підписом відповідачки на заяві разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» (а.с.8-9).

13.10.2015 року відповідачкою було направлено на адресу Банку заяву про припинення умов договору від 14.04.2011 р. (а.с.82).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 17.02.2016 р. у відповідачки виникла заборгованість на загальну суму 13 401 грн.10 коп., яка складається з наступного: 809 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 8527 грн. 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 614 грн.34 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Наполягаючи на своїх доводах, апелянт, не погоджуючись із сумою заборгованості посилається на те, що нею 13.10.2015 р. було направлено заяву про припинення дії договору, однак Банк, у порушення вимог п. 1.1.7.12 Умов та правил дію договору не припинив.

Наведені доводи апелянта не ґрунтуються на доказуваних нормах закону, оскільки згідно п. 1.1.7.5. Умов та правил, відповідний картрахунок може бути закритий на підставі звернення власника в Банк або Банк має право закрити картрахунок, повідомивши власника. При цьому власник повинен не пізніше 30 днів від дня повідомлення повернути карту до Банку, після чого обслуговування карти припиняється. Власник повинен погасити усі види заборгованості перед Банком, у тому числі і ті, що виникли протягом 30 днів з моменту повернення карти. Банк закриває картрахунок у термін не раніше 30 днів від дня припинення обслуговування карти.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неналежність і недопустимість доказів, на які посилається апелянт, як на підставу своїх доводів і заперечень, оскільки станом на 01.10.2015 р. заборгованість по тілу кредиту та відсотках не була погашена, внаслідок чого обслуговування по картрахунку не було припинено.

Тож колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідачка заборгованість не погашає та продовжує ухилятися від виконання зобов'язання за договором, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій на загальну суму 13 401 грн.10 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 212, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв