Справа № 415/1382/17
Провадження № 2-о/415/151/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Коваленко Н.В.,

за участю секретаря - Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_1, із заявою про встановлення факту народження дитини дівчинки, ОСОБА_2, яка народилась 29 травня 2016 року в м. Севастополь, АР Крим, Україна, у матері - громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у шлюбі не перебуває, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, пологи 1.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що вона, не перебуваючи у шлюбі, на тимчасово окупованій території - у місті Севастополь, АР Крим, народила доньку - Єкатерину, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження, яке надане медичним закладом, де відбулися пологи. Отримати свідоцтво про народження у відділі РАЦС неможливо, оскільки факт народження дитини відбувся на непідконтрольній території України. З метою реєстрації народження дитини заявник звернувся з відповідною заявою до Алчевського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, але отримав письмову відмову у реєстрації факту народження дитини. Встановлення зазначеного факту необхідно для реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження в органах РАЦС.

Заявник ОСОБА_1, в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В прохальній частині заяви зазначено про розгляд справи за відсутності заявника.

Представник заінтересованої особи Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином телефонограмою.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії ЕН672319, виданого 02.10.2008 року Лисичанським МВУМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Лисичанська Луганської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 67 № 161575 від 30.05.2016 року, складеного російською мовою, яке видано на тимчасово окупованій території, ОСОБА_1, яка проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, народила 29 травня 2016 року о 14:35 год. дитину - дівчинку, вага дитини - 3280 грам; пологи - перші; мати у шлюбі не перебуває.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 02.03.2017 р. №22 в.о. начальника Алчевського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було розглянуто документи, подані для державної реєстрації дитини, яка народилась у ОСОБА_1 та відмовлено у державній реєстрації факту народження дитини, з підстав предявлення документу, виданого на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є , зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Надане заявником медичне свідоцтво про народження не відповідає вимогам медичного свідоцтва про народження, затвердженого законодавством України. Як зазначалось вище дане свідоцтво видано на тимчасово окупованій території України м. Севастополь.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ст. 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи вказане медичне свідоцтво про народження, видане лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території.

Приписами п.7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

За вимогами ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлення даного факту, має юридичне значення та необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно до ч.1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник є громадянином України.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, на тимчасово окупованій території, що дасть їй можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст.ст.10,60,212-215, 234,256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області - задовольнити.

Встановити факт народження дитини дівчинки, Єкатерини, яка народилась 29 травня 2016 року в м. Севастополь, АР Крим, Україна, пологи 1, у громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (раніше пр. Леніна)АДРЕСА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н.В. Коваленко