Справа № 369/1075/17
Провадження № 2/369/1544/17
УХВАЛА

Іменем України

01.02.2017 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До початку розгляду справи по суті позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4.

Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали та обставини справи, доводи викладені у заяві позивача про забезпечення позову, суддя не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної заяви на даній стадії судового процесу, оскільки не надано доказів, які підтверджують, що трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4 та зареєстрована за нею, і що остання має намір відчужити спірне майно, а також не обґрунтовано необхідність застосування обраного заявником виду забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, з врахуванням також того, що зазначені у заяві підстави для обрання виду забезпечення позову, не дають можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Проте, позивач вправі повторно звернутися з даною заявою до суду після надання доказів, які підтверджують належність відповідачу на праві власності спірної земельної ділінки.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційного скарги протягом 5 днів з дня отримання ухвали особою, яка її оскаржує.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: А.Я.Волчко