АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2459/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1157/К/17 Чумак Т.А.
Категорія - 41 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Апостолівська районна державна адміністрація, про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 р. позивач звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Апостолівська районна державна адміністрація, про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, обґрунтування якого вказала, що з 2001 року вона працює завідуючою Катеринівським сільським клубом. За 14 років бездоганної, наполегливої праці зарекомендувала себе як кваліфікований працівник, користується повагою у підлеглих та керівництва, але на протягом останній двох років мешканець села - відповідач ОСОБА_4 шляхом направлення заяв та скарг до різних інстанцій фактично твердить про те, що вона крадійка та людина, що не відповідає займаній посаді.

Розповсюдження відповідачем недостовірної інформації призводить не лише до приниження її людської честі та гідності, а й підриває її ділову репутацію в очах керівництва усіх ланок.

Позивач просила суд визнати недостовірною інформацію, викладену ОСОБА_4 у звернені на «Урядову гарячу лінію» від 18.08.2015 року щодо незадовільної роботи та невиконання посадових обов'язків ОСОБА_2;

у звернені на «Урядову гарячу лінію» від 17.09.2015 року щодо незадовільної роботи та невиконання посадових обов'язків ОСОБА_2;

у звернені до Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.10.2015 року щодо незадовільної роботи ОСОБА_2 та розкрадання бюджетних коштів шляхом отримання заробітної плати;

у заяві про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за розкрадання комунальної власності від 06.06.2013 року;

Просила зобов'язати ОСОБА_4 спростувати розповсюджену ним неправдиву інформацію, викладену у заявах та скаргах, шляхом направлення заяв - спростувань до: Апостолівської районної адміністрації та Дніпропетровської обласної державної адміністрації стосовно заяв від 18.08.2015 року, 17.09.2015 року, 06.10.2015 року щодо незадовільної роботи ОСОБА_2, невиконання посадових обов'язків, звільнення її із займаної посади та розкрадання бюджетних коштів через отримання заробітної плати, в зв'язку з тим, що заяви ОСОБА_4 від 18.08.2015 р., 17.09.2015 р. були адресовані на «Урядову гарячу лінію», а розглядались безпосереднім керівництвом ОСОБА_2;

до Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області стосовно заяви про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 від 06.06.2013 року;

Вчинити вищезазначені дії не пізніше, ніж через один календарний місяць з дня винесення рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 гр., сплачений судовий збір у розмірі 2416,41 гр., відшкодувати витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в розмірі 5000 гр.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, як постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так позивач вважає, що судом першої інстанції не були досліджені в повному обсязі обставини справи та не надано належної оцінки наданим позивачем доказів.

Позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції викликає сумніви в його об'єктивності та обґрунтованості, оскільки головуючий суддя по справі має родинний зв'язок з відповідачем.

Так, судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідач ОСОБА_4 безпідставно, шляхом направлення заяв та скарг до різних інстанцій фактично твердить про те, що вона крадійка та людина, що не відповідає займаній посаді.

Не враховано, що скарги та заяви відповідача були розглянуті компетентними органами, а саме: вихідними комісіями, Апостолівською РДА та Управлінням культури, Управлінням культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації, та надані відповіді про задовільну роботу ОСОБА_2

Крім того, 12.06.2013 року слідчим відділенням Апостолівського районного відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 06.06.2013 року за ч.3 ст.191 КК України, у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, таким чином, заява ОСОБА_4 про злочин не знайшла свого підтвердження.

Також апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції не враховано пояснень свідків, які підтвердили той факт, що всі звернення відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства, її позовні вимоги мають бути задоволені та на її користь з відповідача стягнута завдана розповсюдженням відповідачем недостовірної інформації, моральна шкода та судові витрати по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2001 року ОСОБА_2 працює завідуючою Катеринівським сільським клубом с. Катеринівка Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

18.08.2015 року, по телефону, на «Урядову гарячу лінію» (реєстраційний індекс № КО-3860546) надійшло звернення ОСОБА_4 від імені мешканців с. Катеринівки Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області зі скаргою на незадовільну роботу завідуючої сільським клубом ОСОБА_2, яка за місцем роботи практично не знаходиться, жодних культурних заходів не проводить, при цьому отримує заробітну плату 1600 гр. ОСОБА_4 просив звільнити ОСОБА_2 із займаної посади та призначити іншу особу, яка старанно буде виконувати свої обов'язки.

17.09.2015 року виїзною комісією було перевірено звернення ОСОБА_4, що надійшло на «гарячу лінію» № КО-4015004. В ході перевірки комісія вирішила роботу Катеринівського сільського клубу вважати задовільною. Вказана обставина підтверджується копією протоколу від 17.09.2015 року.

17.09.2015 року ОСОБА_4 повторно звернувся на «Урядову гарячу лінію», оскільки не отримав відповідь на попереднє звернення (реєстраційний індекс № КО - 4015004).

Також ОСОБА_4 звернувся до голови Дніпропетровської облдержадміністрації із заявою, яка зареєстрована 06.10.2015 року, реєстраційний номер К-10910, про те, що сільський клуб знаходиться в аварійному стані, зазначив, що завідуюча клубом ОСОБА_2 жодних культурно масових робіт не проводить, але при цьому отримує заробітну платню.

Вказані звернення були розглянуті Апостолівською РДА та Управлінням культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації.

18.09.2015 року, 02.10.2015 року та 04.11.2015 року Апостолівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на вищевказані звернення ОСОБА_4 надано відповіді про те, що згідно повідомлення голови Михайлівської сільської ради факти, описані в звернені, не мають фактичного підтвердження, ОСОБА_2 добросовісно виконує обов'язки завідуючої Катеринівським сільським клубом без нарікань та стягнень. Також у відповіді зазначено, що в с. Катеринівці працювала виїзна комісія, яка проаналізувала роботу завідуючої Катеринівським сільським клубом ОСОБА_2, поспілкувалася з учасниками художньої самодіяльності та жителями села та надала об'єктивну оцінку щодо виконання обов'язків. Комісія вирішила вважати роботу Катеринівського клубу задовільною, а роботу ОСОБА_2 сумлінною та добросовісною. Висновки комісії повністю підтвердили повідомлення голови Михайлівської сільської ради.

20.10.2015 року Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації надало відповідь ОСОБА_4 на його звернення від 06.10.2015 року № К-10910, в якому зазначено, що його звернення було опрацьовано разом з відділом культури, туризму, національностей та релігій Апостолівської РДА, згідно повідомлення голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_5 ОСОБА_2 добросовісно виконує обов'язки завідуючої Катеринівським сільським клубом, без нарікань та стягнень. Також у відповіді ОСОБА_4 вказано, що будь-які питання, пов'язані з роботою сільського клубу, відповідно до повноважень, визначених діючим законодавством, вирішуються Михайлівською сільською радою.

Крім того, 25.08.2015 року та 18.09.2015 року вказаним Управлінням надано відповідь ОСОБА_4 на його звернення № КО-3860546 та № КО-4015004, в яких зазначено, що питання призначення та звільнення завідуючого Катеринівським сільським клубом відноситься до повноважень Михайлівського сільського голови. Також у відповідях вказано, що станом на серпень 2015 року у вказаному клубі працює 3 клубні аматорські колективи, які брали участь у 44 районних заходах, зазначено, що Михайлівський сільський голова повідомив, що ОСОБА_2 добросовісно виконує свої обов'язки, без нарікань та стягнень.

Також судом встановлено, що 12.06.2013 року слідчим відділенням Апостолівського районного відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 06.06.2013 року за ч.3 ст.191 КК України, у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Згідно заяви ОСОБА_4, яка внесена до ЄРДР, голова Михайлівської сільської ради Апостолівського району та завідуюча клубом с. Катеринівка привласнили труби парового опалення з клубу, які належать до комунальної власності.

Під час розслідування кримінального провадження органом досудового слідства було встановлено, що згідно рішення виконкому Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області № 19 від 07.05.2013 року вирішено у зв'язку з аварійним станом опалення в сільському клубі та збереженням матеріальних цінностей надати дозвіл на демонтаж системи опалення та передати матеріальні цінності у вигляді труб завідуючій Михайлівським дитячим садком на відповідальне зберігання, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.06.2013 року. Таким чином, заява ОСОБА_4 не знайшла свого підтвердження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що звернення відповідача до компетентних органів не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Положеннями ч.ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вважається що негативна інформація, поширена про особу є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»,відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права

Статтями 57,60 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно до вимог частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якому просила визнати недостовірною інформацію, викладену відповідачем у зверненнях на «Урядову гарячу лінію», до Дніпропетровської облдержадміністрації та в заяві про вчинення злочину до Апостолівського райвідділу, зобов'язати відповідача спростувати розповсюджену ним неправдиву інформацію, викладену у вищевказаних зверненнях та заяві, що свідчить про те, що позивач просила суд визнати недостовірною та спростувати інформацію, яка міститься в зверненнях та заяві особи до компетентних органів, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, що є фактично реалізацією соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів особи, яка звернулася, тобто відповідачем по справі.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що звернення відповідача на «Урядову гарячу лінію», а також до голови Дніпропетровської облдержадміністрації зі скаргами на роботу позивача ОСОБА_2 не являється поширенням недостовірної інформації відносно позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції викликає сумніви в його об'єктивності та обґрунтованості, оскільки головуючий суддя по справі має родинний зв'язок з відповідачем колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідально до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, як слідує із заяви суддіАпостолівського районного суду Дніпропетровської області Чумак Т.А. (а.с.177), остання, ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, повідомляє, що жодних родинних зв'язків з відповідачем по справі ОСОБА_4 не має.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідач ОСОБА_4 безпідставно, шляхом направлення заяв та скарг до різних інстанцій фактично твердить про те, що вона крадійка та людина, що не відповідає займаній посаді, оскільки звернення, заяви та скарги відповідача на роботу позивача ОСОБА_2 не являються поширенням недостовірної інформації відносно позивачки, а є зверненнями до компетентних органів, які зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано, що скарги та заяви відповідача були розглянуті компетентними органами, а саме: вихідними комісіями, Апостолівською РДА та Управлінням культури, Управлінням культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації, та надані відповіді про задовільну роботу ОСОБА_2 з тих підстав, що надання відповідей компетентними органами на звернення відповідача та встановлення факту задовільної роботи позивача є обов'язком зазначених компетентних органів розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Так, відповідно до вимог ст.40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У ст.3 Закону України «Про звернення громадян» наведені поняття: пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В даному випадку відповідач звертався до компетентних органів з зауваженнями на незадовільну роботу позивача, та відповідно до вимог чинного законодавства, отримував вмотивовані відповіді про те, що робота позивача на займаній нею посаді є задовільною.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано пояснень свідків, які підтвердили той факт, що всі звернення відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що відповідно до вимог чинного законодавства, її позовні вимоги мають бути задоволені та на її користь з відповідача стягнута завдана розповсюдженням відповідачем недостовірної інформації, моральна шкода та судові витрати по справі колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, звернення особи до компетентних органів не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, тому в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: