АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» про стягнення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Колоннейд Україна», в якому просив стягнути з останнього на свою користь 3% річних у розмірі 8 399 грн., суму індексу інфляції в розмірі 104 391, 97 грн. та пеню в розмірі 114 673, 58 грн..

В обґрунтування позову зазначав, що 07.04.2014 року в м. Обухові з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-2107 д.н. НОМЕР_1, сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль «Тоуоуtа Vеnzа» д.н.НОМЕР_2. На час ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у відповідача. 20.05.2014 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте у добровільному порядку відповідач таку виплату не провів. Страхове відшкодування у розмірі 149 000 грн. було стягнуто за рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 року, проте рішення суду відповідач виконав лише 09.12.2016 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року в позові відмовлено.

Справа № 758/16044/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/10572/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що страховик не мав права відстрочувати виплату, а зобов'язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або відмову такій виплаті. Граничний термін виплати сплинув 29.08.2014 року. Правовідносини, які склалися між сторонами з приводу відшкодування страхового відшкодування, за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, на яке поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відтак, у разі прострочення страховиком виплати належної суми страхового відшкодування, страхувальник має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники відповідача Кищук А.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2014 року в м. Обухові з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-2107 д.н. НОМЕР_1, сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Тоуоуtа Vеnzа» д.н. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3

Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-2107 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована у СК «Колоннейд Україна» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/0050291 від 17.05.2013 року та договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № МО/004613 від 16.05.2013 року.

У травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами за виплатою страхового відшкодування, проте листом від 29.07.2014 року страхова компанія повідомила про те, що рішення про визнання ДТП страховим випадком (або не страховим) відстрочене до дати отримання документів, яким підтверджується закінчення досудового розслідування за фактом ДТП.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року, стягнуто з ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 149 000 грн.

Згідно з рішенням суду стягнута сума є сумою страхового відшкодування, яка складається із: 49 000 грн. - відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/0050291 від 17.05.2013 року та 100 000 грн. - відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № МО/004613 від 16.05.2013 року.

Рішення суду виконане відповідачем 09.12.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що несплата відповідачем страхового відшкодування носила правомірний характер, оскільки виплата була призупиненою до розгляду кримінальної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями ст. 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 6.4.1 та п. 6.4.4.3 договору добровільного страхування автотранспорту, укладеного між сторонами 26.05.2013 року страхувальник має право отримати страхове відшкодування, а страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до положень цього договору.

Відповідно до п. 6.1.4 договору страховик протягом 14 календарних днів після одержання всіх необхідних та належним чином оформлених документів повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у такій виплаті та оформити страховий акт (акт - реліз) ( уразі прийняття рішення про виплату).

Відповідно до п. 6.6.2 договору за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити, на вимогу страхувальника, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За обставинами справи встановлено, що відповідач не визнав майнових вимог заявника та страхове відшкодування було виплачене за рішенням суду. Виплата страхового відшкодування за рішенням суду передбачена ст. 36 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Позивач не заперечував, що обставини дорожньо - транспортної пригоди є предметом розгляду у кримінальній справі, та будь - якого рішення у такій справі не прийнято.

Виходячи з обставин справи, які визнані сторонами, умов договору страхування, а також положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для стягнення пені, оскільки перебіг строку для виплати страхового відшкодування було зупинено, а відтак не настало прострочення боржника.

Право ж на отримання пені у страхувальника виникає з часу прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Страховик реалізував своє право на звернення до правоохоронних органів щодо розслідування обставин дорожньо - транспортної пригоди. Той факт, що за результатами кримінального провадження не прийнято рішення не свідчить про вину відповідача, наявність якої є обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення неустойки.

Виплата страхового відшкодування проведена страховиком за рішенням суду після реалізації свого права на касаційне оскарження.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини щодо відсутності прострочення боржника у виплаті страхового відшкодування, підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 року визнано неправомірними дії ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» щодо відстрочення страхового відшкодування ОСОБА_2.

Разом з тим, у зазначеній справі розглядався спір про здійснення страхового відшкодування. Обставини щодо наявності вини страховика не були предметом судового розгляду, а відтак обставини, встановлені цим рішенням не мають преюдиційного значення для розгляду питання про право на отримання пені та виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді