Справа № 645/3208/17
Провадження № 2/645/1912/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Шарка О.П.
при секретарі судового засідання - Христенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що з3 грудня 2005 року вон перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 28 травня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис №194. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син - ОСОБА_3, який мешкає зі мною та перебуває на моєму утриманні і піклуванні. З часу розірвання шлюбу року ми з відповідачем разом не мешкаємо, місце його проживання та перебування мені не відомо, останнє відоме місце його проживання місце мешкання: АДРЕСА_1, змоменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина, не має змоги звернутись до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, оскільки його місцеперебування їй не відомо. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, крім того, вона має можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон для його оздоровлення . Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, її батьки проживають в Україні, дитина знаходиться на її утриманні доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон.
У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення позивача, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З 3 грудня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано 28 травня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис №194 (свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 21.07.2006 року.
Позивач наголосила, що дитина проживає разом із нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина,з моменту розлучення відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає.
Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Судом встановлено, що позивач бажає забезпечити дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивач це зробити не може.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1. та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: для лікування, відпочинку та туризму, до Федеративної республіки Німеччини, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Ізраїль, Республіки Болгарії, Республіки Хорватії, Австрійської Республіки, Королівства Бельгії, Угорщини, Грецької Республіки, Королівства Данії, Республіки Ірландії, Королівства Іспанії, Італійської Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Люксембургу, Республіки Мальта, Королівства Нідерланди (Голландії), Королівства Норвегії, Республіки Польща, Республіки Португалії, Словацької Республіки, Республіки Словенія, Фінляндської Республіки, Французької республіки, Чеської Республіки, Швейцарської конфедерації, Королівства Швеції, Естонської Республіки, Чорногорії, республіки Кіпр, Республіки Македонії, неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 1983 року народження терміном на один рік, в супроводі матері - ОСОБА_1, 1980 року народження.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко