Справа № 713/2211/17
Провадження №6/713/55/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2017 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суд Чернівецької області ОСОБА_1 перевіривши матеріли подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника , право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку,-

у с т а н о в и в:

22.12.2017 року до суду надійшло вказане вище подання, яке погоджено із заступником управління державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 мотивуючи тим , що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження №48675133 про стягнення заборгованостей з боржника ДП «Вашківецький спиртовий завод» вул. Шевченка, 5 м.Вашківці Вижницького району Чернівецької області на користь стягувачів різної форми власності. Просить розглянути подання по суті та вирішити питання щодо звернення на нерухоме майно що належить боржнику ОСОБА_3 підприємству «Вашківецький спиртовий завод» вул. Шевченка,5 м. Вашківці Вижницького району право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку , що не входить до складу цілісного майнового комплексу боржника.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

При винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення не виконані і не втратили своєї законної сили.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню.

Судове рішення це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення. За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» враховуючи положення статті 121-2 ГПК розяснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає лише місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають обєктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами ДВС, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів (пункт 9.1).

З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги ст.ст. 1, 4-1, 2 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до роз"яснень п. 11 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов"язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК (ст.4 ГПК в новій редакції)

Разом з тим, відповідно до роз"яснень п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України і з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори за участю фізичної особи-підприємця не належить розглядати в порядку цивільного судочинства коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді, навіть після припинення підприємницької діяльності, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов"язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

У порядку цивільного судочинства належить розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання таких виконавчих документів, виданих на підставі судових рішень, ухвалених відповідно до норм ЦПК та поданих сторонами виконавчого провадження.

Згідно ст. 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти,майно… Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено , що боржником по даному виконавчому провадженню є саме ДП «Державне підприємство «Вашківецький спиртовий завод» і виконання проводилося на підставі рішень господарського суду.

А тому суд вважає, що даний дане подання підсудне господарському суду і вимоги державного виконавця не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.260 261, 440 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника , право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк