АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4117/16-ц 22-ц/774/1589/К/17
Справа № 215/4117/17-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1589/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ОСОБА_6 «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час більше ніж 20 років працював дробільником на дробільній фабриці у ОСОБА_6 «ПівнГЗК», де підпадав під дію впливу шкідливих факторів на виробництві у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 40 % , йому встановлена 3 група інвалідності. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної моральної шкоди 348000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь позивача 48000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також - на користь держави 551,20грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 «ПівнГЗК» представник відповідача посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

На думку представника ОСОБА_6 «ПівнГЗК» визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_2 працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 20 років 7 місяців: з 04.07.1995 р. по 31.03.2001р. - слюсарем черговим та з ремонту устаткування дробильної фабрики № 1 (ДФ-1); з 01.04.2001р. по 26.08.2016р. - дробильником 6 розряду ДФ-1 ( а.с.6-7).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 26 квітня 2016 року ОСОБА_2 встановлено два хронічних професійних захворювання: сидеросилікоз першого ст..,ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів 1ст.,группа «А» та радикулопітія попереково-крижова та шийна, переважно зліва помірно виражена.

Висновком МСЕК від 11 серпня 2016 року позивачу ОСОБА_2. первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а.с.8).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21 червня 2016 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ОСОБА_6 «ПівнГЗК», піддавався тривалій дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології, механізмів, робочого інструменту, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці дробільника за рівнем концентрації аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. ( а.с.6-8).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи тривалу роботу позивача впродовж 20 років 7 міс. на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с.7).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_2 хронічного професійного захворювання від 21 червня 2016 року, встановлено тривала робота в умовах гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Аерозоль фіброгенної дії у повітрі робочої зони та важкість праці, що перевищували гранично допустимі (а.с. 6-7).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_6 «ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_6 «ПівнГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло з 11.08.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач відчуває постійний біль у хребті, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки.

Посилання в апеляційній скарзі на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача не знімає відповідальності з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» за спричинення позивачу моральну шкоду та обовязок її відшкодувати.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності позивача який згідно висновку МСЕК первинно становить 40 %, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача протягом 20 років, конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахуванням роботи позивача на іншому підприємстві у шкідливих умовах виробничого середовища, вважає необхідним змінити рішення суду, відповідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 48000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 48000 грн. до 25000 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: