Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/2264/16 Головуючий у 1 інстанції: Федоренко О.І.
Провадження № 22-ц/778/168/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 міської ради на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на новозбудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на новозбудоване нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що власними силами та за власні кошти ним побудовано будівлю (кафе), загальною площею 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5а. Вказана будівля є самовільно побудованою, проект будівництва не узгоджувався, до експлуатації будинок належним чином введений не був.

На підставі ст.ст.328,331 ЦК України просив визнати за ним право власності на будівлю (кафе), загальною площею 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5а.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на обєкт нерухомого майна будівлю кафе, розташованого по вул. Євпаторійській, 5-А в м. Запоріжжі, загальною площею 207,2 кв.м.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову з підстав ст. 376 ЦК України, суд першої інстанції виходив лише з того, що побудоване в квітні 2006 року самочинне будівництво протягом десяти років не порушувало будь-чиїх інтересів, фактично визнане відповідачем, оскільки судові не надано доказів реалізації відповідачем, як власником земельної ділянки на якій розташоване самочинне будівництво права, наданого ст.376 ЦК України, зокрема щодо знесення самочинного будівництва.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у 2006 році самовільно збудована одноповерхова будівля, площею 280 кв.м, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-А (а.с.59).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, побудоване кафе є самочинним будівництвом, проект якого не узгоджувався, тобто до експлуатації будівля належним чином введена не була.

Згідно технічного висновку за результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі кафе, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-А від 17.8.2016 року будівля збудована в квітні 2006 року; площа об'єкту 280 кв.м; технічний стан будівлі задовільний; несучі конструкції відповідають державним будівельним нормам; будівля придатна до безпечної експлуатації як заклад ресторанного господарства - кафе. За змістом розділу 4 звіту, для нормальної експлуатації будинку необхідно загерметизувати дірки та щілини у покритті кафе та виконати внутрішні оздоблювальні роботи (а.с.55-79).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Суд, ухвалюючи рішення визнав право власності на самочинно збудовану нерухомість не введену належним чином в експлуатацію.

Проте такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права.

Так, правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 ЦК України.

Умовами ч.ч. 1-2 ст. 331, ст. 332 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Поняття «будівництво» включає в себе як нове будівництво, так і реконструкцію нерухомості.

Таким чином, створення нерухомості пов'язано з наявністю чи відсутністю дозволу на проведення реконструкції і дозволу на виконання будівельних робіт, його прийняттям в експлуатацію в цілому.

Суд першої інстанції не з'ясував, чи прийнято будівлю в експлуатацію.

Матеріали справи не містять даних про звернення до всіх відповідних органів місцевого самоврядування з питання оформлення будівлі, а також про відмову цих органів у його вирішенні.

За приписами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Матеріалами справи не підтверджено, що вказана будівля на час ухвалення рішення була прийнята в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку. Відповідно до змісту пп.1 п.б ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Усупереч наведеними вище нормами матеріального права, не звернувши уваги на підстави та предмет заявленого позову, суд визнав право власності за позивачем на будівлю, при цьому не перевіривши загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості.

Разом з цим, суд залишив поза увагою яким чином відповідач ОСОБА_3 міська рада, до якої пред'явлений позов, порушив права позивача. За таких обставин, оскільки питання щодо визнання об'єкта нерухомого майна не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право, колегія суддів вважає, право позивача, за захистом якого він звернувся до суду саме відповідачем не порушено.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 3 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Отже, як фактично встановлено колегією суддів, у позивача не виникло в установленому законом порядку права власності на об'єкт нерухомості.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міської ради задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на новозбудоване нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: