Справа № 462/5889/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Андрушко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг, про визнання відсутності договірних відносин та зобовязань у звязку з відсутністю договірних відносин, визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення,

встановив:

Позивачі звернувся до суду з позовом, у якому просять визнати відсутність договірних відносин між ними та ЛКП «Сяйво» та відсутність зобовязань у них перед ЛКП «Сяйво» у звязку з відсутністю договірних відносин; визнати безпідставним нарахування заборгованості солідарно ОСОБА_1І, ОСОБА_2 по платі за утримання будинку і прибудинкової території в умовах відсутності державного акту на цю територію та сформованого виконавцем послуг і погодженого з органом місцевого самоврядування тарифу згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 12.07.2005 року №560 та новою редакцією Порядку, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 20.05.2009 року №529; визнати безпідставним нарахування заборгованості ОСОБА_1І, ОСОБА_2 за централізоване опалення, у звязку з відсутністю договірних відносин. Свої вимоги мотивують тим, що відносини в сфері надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі, заборгованість власників квартири по оплаті комунальних послуг стягується в судовому порядку виключно за наявності укладеної угоди. Отже, за умови відсутності договору, ЛКП «Сяйво», як виконавець, в силу положень, що міститься в п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не несло перед позивачами зобовязань по забезпеченню вчасного надання житлово-комунальних послуг відповідної якості та кількості. З огляду на зазначене, вважають, що їх права порушені, що й стало причиною звернення до суду. В звязку з наведеним просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який діяв від свого імені та від імені позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності, позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку без участі представника відповідача, який будучи належними чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не зявився, крім того, ще у 2015 році ним були подані письмові заперечення /а.с.18/, в яких зазначено, що між сторонами фактично існують договірні відносини, оскільки ЛКП надає послуги споживачам, а останні користуються ними.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довіреністю від 10.01.2014 року /а.с.11/.

З пояснення позивача ОСОБА_1, яке він надав у судовому засіданні, та матеріалів справи вбачається, що будинок по № 73 вул. Широка в м. Львові перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку, а останні користуються ними.

Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ЛКП «Сяйво» протягом 2010-2016 років надало їм житлово-комунальні послуги неналежної якості.

Як убачається з пояснення позивача та письмових заперечень відповідача між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України від 24 червня 2004 р. № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Суб'єктами Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. З, ст. 19 Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водо-відведення (з використанням внутрішньобу-динкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансо-утримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (зазначений правовий висновок міститься у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016р. у справі № 6-2951цс15).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відсутності договірних відносин між позивачами та ЛКП «Сяйво» та визнання відсутності зобовязань у них перед ЛКП «Сяйво» у звязку з відсутністю договірних відносин є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають до задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення, то такі вимоги також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридичне закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Із зазначених позивачами предмета та підстав вищевказаних позовних вимог убачається, що предметом спору стала правомірність нарахування плати за послуги з утримання будинку, прибудинкової території та централізоване опалення.

Оскарження дій відповідача ЛКП «Сяйво» щодо нарахування плати за наданні послуги з утримання будинку, прибудинкової території та централізоване опалення, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав (аналогічна правова позиція щодо нарахування плати за надані послуги міститься в ухвалі колегії суддів Верховного Суду України від 23 лютого 2011 р. у справі № 6-26441св09).

Усе, що зазначили позивачі у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до них позову про стягнення певної суми, однак таких позовних вимог до них під час розгляду даної цивільної справи ніхто не заявляв.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такий спосіб захисту, з яким звернулися позивачі до суду не відповідає способам, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,209,212-215,218,224-227 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг, про визнання відсутності договірних відносин та зобовязань у звязку з відсутністю договірних відносин, визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

Оригінал рішення.