Справа № 154/244/17 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І.Р.
Провадження № 22-ц/773/670/17 Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський про визнання протиправними та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання поновлення на квартирному обліку за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 22.03.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено визнати протиправними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2016 року, № 22, в частині виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , в особі житлової комісії, поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку у списках, що користуються правом перебування у загальній черзі на отримання житла та першочергового одержання житла з часу прийняття житловою комісією рішення про виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку, тобто з 28 вересня 2016 року, із залишенням на квартирному обліку ОСОБА_1 з 27 травня 1993 року.

Стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинська подав апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не був забезпечений житлом, його житлові умови не покращились з часу прийняття на такий облік, а тому війська частина не мала правових підстав для зняття його з квартирного обліку. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та грунтуються на Законі.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах СРСР та України з 03 листопада 1981 року по 14 травня 2001 року, що підтверджується копіями витягу з його послужного списку та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 103 від 15.05.2001 року. Позивач є учасником бойових, проходив військову службу в Республіці Афганістан. ОСОБА_1 було звільнено з військової служби наказом Командувача військами Західного ОК № 24 ПМ від 10 травня 2001 року в запас відповідно до підпункту «в» пункту 46 (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

З 1993 року позивач ОСОБА_1 з сім`єю у складі дружини ОСОБА_3 , а також дочок ОСОБА_4 , 1989 року народження, ОСОБА_5 , 1996 року народження, проживають у будинку АДРЕСА_1 . Власником цього будинку була баба його дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З протоколів засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 №5 від 26 травня 1993 року , № 7 (без дати), № 14 від 29 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на загальній квартирній черзі на отримання житла, а також включений у списки на першочергове отримання житла (УБД) з 27 травня 1993 року (а.с. 7, 10, 26).

Встановлено, що позивачеві та його сім`ї власником будинку відведено для користування окремі приміщення з самостійним входом, де вони продовжують проживати по теперішній час.

Після смерті власника спадщину прийняли троє її дітей, серед яких ОСОБА_7 .

На підставі договору оренди від 16.06.2016 року вона передала у користування ОСОБА_1 займану ним житлову площу АДРЕСА_2 (а.с.30).

З протоколу № 22 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2016 року вбачається, що підставою для зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку став висновок житлової комісії про те, що після смерті власника позивач ОСОБА_1 вважається забезпеченим житлом, оскільки уклав договір оренди з дочкою власника будинку, маючи згідно чинного законодавства право користування житлом нарівні з власником.(а.с.32).

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги викладене у цьому протоколі з тих причин що дружина ОСОБА_3 хоча і є внучкою померлої ОСОБА_6 , але ніколи не була членом її сім`ї, оскільки мала свою сім`ю.

Зокрема доводи третьої особи про те, що ОСОБА_1 його дружина та діти разом із власником будинку ОСОБА_6 проживали однією сім`єю спростовується довідкою ЖЕК № 1 м. Володимир-Волинський від 25.01.2001 року (а.с.8), рапортом від 24.07.1998 року, довідкою про перевірку житлових умов комісією військової частини (а.с.9), витягом з протоколу про взяття на квартирний облік (а.с.10) з яких вбачається, що членами сім`ї ОСОБА_1 є його дружина та діти.

У зв"язку з наведеним також безпідставним є посилання апелянта на положення п.1 ст. 156 ЖК України.

Суд першої інстанції правомірно обґрунтував своє рішення посиланням на ст. 40 ЖК України, п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні, п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, якими визначено вичерпний перелік підстав для зняття з квартирного обліку.

Відповідно до п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (далі - Інструкції), військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Також п. 1.4 Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону)), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.

На час набрання чинності Законом України від 24.06.2004 № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 вже перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а тому відповідно до п.2 Перехідних положень Закону забезпечується жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку, встановленого Житловим кодексом, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні, Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року, № 20.

Оскільки обставин, визначених законом як підстава для зняття з квартирного обліку позивача разом з сім`єю не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про скасування рішення житлової комісії та зобов`язання поновлення на квартирному обліку ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі третя особа на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинська посилається на та що ОСОБА_7 , дочка власника будинку, не вступила в управління спадковим майном, а тому будинок їй не належить і вона не може розпоряджатися майном, у тому числі і укладати договір оренди.

Такі доводи спростовуються дослідженими у суді апеляційної інстанції матеріалами спадкової справи, заведеної 25.10.1994 року, а саме, Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (а.с. 155).

Згідно з заявами, поданими до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори, діти ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли спадщину. Зокрема, це ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 157, 158, 160).

Після одруження з ОСОБА_11 . ОСОБА_9 присвоєно прізвище « ОСОБА_12 », а після припинення цього шлюбу у зв`язку з смертю чоловіка, ОСОБА_13 одружилась з ОСОБА_14 , і їй присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » (а.с. 166, 167). Отже ОСОБА_7 є дочкою покійної власниці будинку, прийняла разом з двома іншими спадкоємцями спадщину і вправі нею розпоряджатися.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про покращення житлових умов позивача та забезпеченість житловою площею у достатньому розмірі після взяття на облік спростовуються доказами, що є у матеріалах справи, і на які посилається суд у своєму рішенні. Зокрема встановлено, що з 1993 року позивач проживає разом з своєю сім`єю за однією і тією самою адресою у будинку, який не належить ні йому ні членам його сім`ї на праві власності, використовує житло для проживання на підставі договору оренди з особою, якій належить право розпоряджатися цим житлом.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та грунтуються на Законі. Викладені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом та спростовуються доказами, наведеними в ухвалі апеляційного суду.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: