Справа № 185/7909/16-ц
Провадження № 2/185/2850/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О.,

за участю секретаря Мерцалової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 53177 грн. 09 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1378 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNH4KP44930961, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2238 грн. 59 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 не виконала належним чином умови договору і станом на 16 вересня 2016 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 56728 грн. 17 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 2235 грн. 36 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 15275 грн. 62 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 39217 грн. 19 коп. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 24 грудня 2008 року було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 6559 грн. 51 коп. за вищезазначеним кредитним договором з ОСОБА_1 Таким чином, від загальної суми заборгованості за кредитним договором 56728 грн. 17 коп. віднімається сума, яку було стягнуто за судовим наказом 6559 грн. 51 коп., отже різниця становить 50168 грн. 66 коп. Також відповідно до умов договору ОСОБА_1 були нараховані штрафи, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2508 грн. 43 коп. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

14 вересня 2017 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло письмове заперечення на позов, в якому вона зазначила, що відповідачка ніякого кредиту не отримувала та заяву, яка додана до позову не підписувала і жодних претензій та повідомлень від позивача не получала. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачка отримала кредит 09 жовтня 2006 року строком на 18 місяців, тобто до 10 квітня 2008 року. Проте, позивач звернувся до суду з позовом лише 27 вересня 2016 року, тобто майже через 10 років від дати кредиту та більше восьми років з дати закінчення строку дії договору і за цей час ніяких повідомлень від банка відповідачка не отримувала щодо наявності кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що жодного платежу ОСОБА_1 не було здійснено, проценти позивачем були нараховані з 2006 року по 2016 рік за межами строку позовної давності, пеня нарахована з 21 грудня 2006 року по 16 вересня 2016 року також за межами строку позовної давності. Також судовий наказ, який було винесено 24 грудня 2008 року Павлоградським міськрайонним судом, було скасовано. Отже враховуючи строк позовної давності право банка на звернення до суду з позовом виникло 01 січня 2009 року, проте позивач звернувся до суду у вересні 2016 року, за межами пятирічного строку. На підставі викладеного вона просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судове засідання не зявився, проте у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Представник відповідачки у судове засідання не зявилася, надала суду заперечення, відповідно до змісту якого, просить суд застосувати строки позовної давності.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 жовтня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника за № DNH4KP44930961 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (арк.с.6-10).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачці строковий кредит у сумі 2238 грн. 60 коп. на строк 18 місяців по 09 квітня 2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах.

Заяви позичальника за № DNH4KP44930961 від 09 жовтня 2006 року підписана відповідачкою, а Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) нею не підписані.

Однак, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), є невідємною складовою укладеного кредитного договору.

Отже сторони перебували у договірних відносинах.

Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, відповідачка отримавши кредитні кошти належним чином не виконала зобов'язання за договором щодо повернення коштів, сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 16 вересня 2016 року виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості у розмірі 56728 грн. 17 коп., яка підтверджується розрахунком заборгованості (акр.с.5).

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 27 вересня 2016 року.

Представником відповідача ОСОБА_2 було заявлено вимогупро застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

У відповідності до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

24 грудня 2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № DNH4KP44930961 від 09 жовтня 2006 року у сумі 6559 грн. 51 коп. (арк.с.4).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2008 року зазначенний судовий наказ було скасовано та роз`яснено заявнику право звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 27 вересня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, і поважності причин пропуску цього строку банком не наведено, позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір, сплачений при предявленні позову, позивачу не відшкодовується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. О. Головін