АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача Порчинського О.І.,

представника відповідача

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача

ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивачПАТ «УкрСиббанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 41 808,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.11.2014 становить 626 005,01 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 13 866,70 грн. та суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 16.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 90 039,25 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 15.11.2017, зі сплатою в розмірі 12,3% процентів річних, а ОСОБА_4 одержує та повертає кредит згідно з умовами договору.

В забезпечення виконання зобов'язання, 16.11.2006 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 59432.

Відповідачем ОСОБА_4 вказані зобов'язання за Кредитним договором не виконуються, у зв'язку з чим станом на 27.11.2014 виникла заборгованість в розмірі 41 808,75 доларів США, що станом на 27.11.2014 за курсом НБУ становить 626 005,01 грн., яка складається з: кредитної заборгованості - 36 813,33 доларів США (еквівалент становить 551 208,27 грн.); заборгованості по процентам - 4 995,42 доларів США (еквівалент складає 74 796,73 грн.); а також пені за прострочення сплати по кредиту - 7 789,73 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 6 076,97 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 позов задоволено. Стягнуто солідарно ОСОБА_4, ОСОБА_6на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.11.2006 в розмірі 41 808,75 доларів США, що станом на 27.11.2014 за курсом НБУ становить 626 005,01 грн., яка складається з: кредитної заборгованості - 36 813,33 доларів США (еквівалент становить 551 208,27 грн.); заборгованості по процентам - 4 995,42 доларів США (еквівалент складає 74 796,73 грн.); а також пені за прострочення сплати по кредиту - 7 789,73 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 6 076,97 грн. (а.с. 75-77).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2017 залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення (а.с. 128-129).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не було надано до суду належного розрахунку заборгованості, з якого вбачалося б яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Слід зазначити, що рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_6 (поручитель). Відповідачем ОСОБА_4 (боржник) рішення суду не оскаржено.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов укладених договорів, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 16.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого банк надає ОСОБА_4 кредит в сумі 90 039,25 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 15.11.2017, зі сплатою в розмірі 12,3 % процентів річних, а ОСОБА_4 одержує та повертає кредит згідно з умовами договору.

В забезпечення повернення кредиту, 16.11.2006 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 59432.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач ОСОБА_4, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 614 ЦК України визначено, щоособа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання Позичальником усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність Позичальника та Поручителя є солідарною.

Згідно до п. 2 Додаткової угоди передбачено, що Поручитель зобов'язується перед Банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання Боржником усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У випадку зміни в подальшому умов Кредитного договору Поручитель, підписанням цієї Додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Додаткової угоди не потребують додаткового укладення Сторонами угод щодо внесення змін.

Доводи апелянта щодо недоведеності надання кредиту та суми заборгованості врозрахунку по кредиту - не відповідають дійсності, адже в розрахунку заборгованостівід 27.11.2014 викладено заборгованість боржника з детальним її описом.Так, станом на дату формування розрахунку, за боржником лишалася непогашеназаборгованість за кредитом у розмірі 41 808,75 дол.США, а строкові платежі відповідача та підписання додаткових угод у 2009 та 2010 роках повністю спростовують припущення апелянта.

Також, згідно вищезазначеного розрахунку повністю відображено нарахування відсотків по кредиту з детальним їх описом, а саме: сумою на яку нараховані відсотки, відсотковою ставкою, їх період, кількість днів, на які нараховано проценти та сума сплачених процентів позивачем із зазначенням загального залишку процентів, що саме і відображено в позовній заяві.

З викладеного вбачається, що доданий до позовної заяви розрахунок є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи і викладені суми заборгованості в позовній заяві повністю співпадають із наведеними в розрахунку.

Довідка-розрахунок Банку є логічно-послідовним доказом підтвердження заборгованості відповідачів, яка відображає всі нарахування, які були визначені вище в розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати відповідачем та дозволяє простежити в часовому еквіваленті порядок нарахування заборгованості.

Натомість апелянт, вказуючи на невірність розрахунку, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача.

Згідно п. 9.13 Договору про надання споживчого кредиту зазначається, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що: всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто, в даному випадку не порушене жодне право відповідача, оскільки він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору.

Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої кредитним договором.

Твердження апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності також є необргунтованими.

Так, сторони уклавши кредитний договір погодили строк повернення кредиту до 15.11.2017.

02.10.2014 банк направив вимоги боржнику і поручителю про дострокове повернення коштів у зв'язку з невиконанням умов договору, чим змінив строк виконання зобов'язань (а.с. 47-52).

Даний позов пред'явлений банком до суду 05.12.2014 (а.с. 63).

Отже, позивачем не пропущено ні загальний строк позовної давності, ні строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в оскаржуваній частині.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6- відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва