Номер провадження: 22-ц/785/4601/17
Номер справи місцевого суду: 520/8421/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

Суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

За участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування садовим будинком та земельною ділянкою, виселення, вселення,

в с т а н о в и л а:

18.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування садовим будинком та земельною ділянкою, виселення, вселення. У позовній заяві посилався на те, що є власником садового будинку загальною площею 212,5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0296 га., що знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 98д, ділянка № 28/1, однак відповідачі неправомірно проживають в зазначених обєктах нерухомості та чинять йому перешкоди у користуванні майном.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_3 права володіння та користування садовим будинком, загальною площею 212, 5 кв.м. та земельною ділянкою за адресою вул. Фонтанська дорога, 98д, буд. № 28/1 у м. Одесі, виселено ОСОБА_2 Вселено ОСОБА_3 у садовий будинок № 28/1 по вул. Фонтанська дорога, 98д у м. Одесі загальною площею 212, 5 кв.м., який розташований на земельній ділянці за вказаною адресою.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на спірний садовий будинок, було оскаржено в апеляційному порядку ПАТ «Фідобанк», як іпотекодержателем майна, але суд не зупинив провадження у справі, крім того, у ОСОБА_3 відсутнє право вимоги, тому у позові слід відмовити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 повторно не зявився, у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, двічі надавав заяви про відкладення розгляду справи із посиланням на поважність причин неявки до суду, із заявою про відкладення розгляду справи через зайнятись звертався його представник ОСОБА_7

Представники ОСОБА_3 категорично заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відомості про перебування на лікуванні ОСОБА_6 не відповідають дійсності, на спростування довідки про його перебування в лікарні надали відповідну довідку про відсутність його в лікарні під час лікування на час перевірки, а затягування розгляду справи пояснювали одночасним перебуванням в провадженні апеляційного суду іншої справи за апеляційною скаргою ПАТ «Фідобанк», в якій оскаржується рішення суду першої інстанції про право позивача на будинок, призначеної на більш пізній час, зокрема вересень 2017 року.

Враховуючи такі обставини, надання суду відомостей про хворобу за довідкою, відомості якої спростовані іншою довідкою цього закладу, а також правила ст.305 ЦПК України щодо необовязковості явки до суду апеляційної інстанції, повторну неявку відповідача у справі, повторну неявку його представника, який звернувся із заявою про відкладення розгляду справи через зайнятість, загальнодоступність інформації про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за фактичної явки сторін для дотримання строку розгляду справи, передбаченого ст.303-1 ЦПК України. При цьому виходить з того, що рішенням суду у задоволенні вимог до ОСОБА_4 (Зубкової) відмовлено, матеріали справи містять відомості про права та обовязки сторін.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2015 року у справі №520/9563/15ц витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 садовий будинок, визнано право власності на зазначений садовий будинок, і 15.12.2015 року зазначене рішення набрало законної сили, про що свідчить відмітка на ньому. На виконання рішення був виданий виконавчий лист.

Під час здійснення виконавчих дій 15.07.2016 року з примусового виконання зазначеного рішення від 02.12.2015 року на підставі виконавчого листа №520/9563/15ц, виданого Київським районним судом м.Одеси, було складено акт про те, що в приміщенні будинку знаходився ОСОБА_2, але не перешкоджав виконанню рішення суду, і рішення було виконане. Проте в подальшому ОСОБА_2, змінивши замок на вхідних дверях, вселився до будинку без законних підстав (а.с.27).

Задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що докази правомірності проживання ОСОБА_2 в будинку відсутні, протягом розгляду справи відповідні змістовні пояснення щодо підстав проживання в будинку не надані, і такі дії є перешкодою для здійснення права власності будинком позивачем, а в діях відповідача вбачаються ознаки зловживання процесуальними правами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, ґрунтуються на законі.

Щодо доводів про оскарження рішення в апеляційному порядку за апеляційною скаргою банку, то колегія суддів виходить з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що на час вирішення спору рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2015 року про витребування майна на користь позивача, визнання права власності не скасоване, не є воно скасованим і на час розгляду апеляційної скарги у цій справі, відтак доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

В свою чергу, зміст рішення суду першої інстанції від 02.12.2015 року свідчить про те, що відповідачем у справі була ОСОБА_4, майно було набуте нею на підставі договору купівлі продажу садового будинку від 14.01.2010 року, і ОСОБА_2 стороною у відносинах не був.

При цьому жодні відомості про правові підстави перебування ОСОБА_2 в спірному будинку відсутні, за адресою спірного будинку він не зареєстрований (а.с.34), жодні згадки про його проживання або користування будинком у попередніх розглядах інших справ в справі відсутні, не спростовано, що в будинку він перебував під час виконання рішення суду про витребування майна, відтак правовідносини виникли на час виконання рішення суду, яке набрало законної сили, саме цими обставинами був обумовлений позов, із яким позивач звернувся 18.07.2016 року, і лише 24.10.2016 року було відкрите апеляційне провадження за скаргою ПАТ «Фідобанк» (а.с.182), що робить доводи апеляційної скарги непереконливими і з таких міркувань.

Обставини того, що рішення суду від 02.12.2015 року не оскаржене ОСОБА_2, а оскаржене ПАТ «Фідобанк», протягом розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 не було наведено змістовних доводів про наявність законних підстав для проживання в будинку, до відкриття апеляційного провадження за скаргою ПАТ «Фідобанк» в судові засідання суду першої інстанції він не зявлявся, його представник звертався із заявами про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю (а.с.120,139), в подальшому звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі через оскарження рішення ПАТ «Фідобанк» (а.с.152-153), а доводи апеляційної скарги зосереджені на скарзі ПАТ «Фідобанк», інтереси якого ОСОБА_2 не представляє, роблять переконливими висновки суду першої інстанції про зловживання останнім процесуальними правами.

Водночас наведені обставини не дають підстав вважати встановленим унеможливлення розгляду справи до вирішення справи до завершення провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Фідобанк», тому доводи апеляційної скарги в частині неправомірності висновку суду про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи на суть виниклих відносин не впливають, оскільки навіть за умов скасування рішення суду не надають правових підстав для користування будинком ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, довід апеляційної скарги про не набрання рішенням суду законної сили підставою для скасування рішення суду бути не може.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність права вимоги у ОСОБА_3, не дослідження судом першої інстанції цієї обставини.

Вбачається з матеріалів справи, що первісно спірний будинок на підставі договору дарування нерухомого майна від 22.02.2003 року, посвідченого нотаріально (а.с.8), належав ОСОБА_3, складався з садового будинку, загальною площею 212,5 кв.м., який був розташований на власній землі, право власності було зареєстроване у встановленому порядку (а.с.7).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 є власником земельної ділянки під спірним будинком з 2003 року, державний акт не скасовано та не визнано недійсним (а.с.9).

На підставі заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.12.2009 року, у справі якій ОСОБА_3 особисто участі не брав, за ним було визнане право власності на цей будинок як реконструйований обєкт із збільшеною площею, що надало можливість укласти договір купівлі продажу із ОСОБА_4

Проте в подальшому рішення суду про визнання права власності на реконструйований обєкт було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області 20.11.2013 року із залишенням позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду, оскільки встановлені факти подання від його імені позову без повноважень (а.с.9,14-15).

В свою чергу, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30.03.2016 року, яке набрало законної сили був визнаний недійсним договір купівлі продажу із ОСОБА_4, рішення набрало законної сили (а.с.21).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на будинок на час вирішення спору скасована (а.с.99,118,123,124).

Таким чином, незважаючи на низку неправомірних дій щодо спірного будинку третіх осіб, що встановлено судовими рішеннями, навіть за умов скасування рішення суду апеляційним судом, не скасованими залишаються первісні правовстановлювальні документи на майно ОСОБА_3 та право власності на земельну ділянку, яке протягом переходу прав на будинок залишалося за ним.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відсутність відомостей про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірний обєкт станом на час вирішення спору на зміст виниклих правовідносин не впливає, оскільки державна реєстрація прав є лише визнанням певних фактів державою, але не свідчить про відсутність підстав їх набуття, отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у позивача права вимоги.

Виходячи того, що в державі діє принцип верховенства права, не може бути скасоване по суті правильне і справедливе рішення з формальних міркувань.

Судом першої інстанції у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (Зубкової) відмовлено, і за умов дотримання принципу добросовісного здійснення прав та процесуальних обовязків не можна вважати встановленим, що рішенням вирішено про її права.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1ч.1 ст.307, 308, 313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: