Справа № 171/1183/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Чумак Т.А. за участю секретаря Жандарук В.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу, про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників,

встановив:

27.06.2017 року позивачі звернулися до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року за № 2500 між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як споживачами, та ПАТ «Дніпропетровськгаз» був укладений договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання кожного зі споживачів до договору природного газу є щомісячне споживання кожним споживачем природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Сумлінно виконуючи всі умови укладеного договору, позивачі регулярно оплачували рахунки ПАТ «Дніпропетровськгаз» про сплату послуг за договором в термін, визначений в рахунках. В свою чергу ПАТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобовязання, визначені п.6.2 договору в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором, та забезпечення належної якості надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору. В грудні 2016 року ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановило споживачам на будинок № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ загальнобудинковий вузол обліку газу. В лютому 2017 року позивачам стало відомо про те, що для них ПАТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку з 01.01.2017 року почало нараховувати обєми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. В порушення Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620, не зважаючи на відсутність дозволу Зеленодольської міської обєднаної територіальної громади, КП «Зеленодольський міський водоканал» уклав з ПАТ «Дніпропетровськгаз» договори на зняття показань будинкового вузлу обліку без складання актів балансового розмежування зі схемою та акту зняття первинних показників лічильників та вводу лічильників в експлуатацію, при цьому КП «Зеленодольський міський водоканал» не має повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир.

Таким чином, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» неправомірно нараховує споживачам, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, плату за спожитий природний газ згідно показань загальнобудинкового вузлу обліку газу. Даний вузол по теперішній час документально не введений в експлуатацію. ПАТ «Дніпропетровськгаз» не складено акту балансового розмежування зі схемою, акту зняття первинних показників лічильників та не отримано дозвіл власника будинку в особі Зеленодольської міської обєднаної територіальної громади на його встановлення.

Порушення процедури вводу в експлуатацію та самої експлуатації загальнобудинкового вузлу обліку газу в будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ надають вірогідність завищення фактичних показань лічильника з метою покладення на споживачів додаткових витрат за спожитий природний газ. Споживачів газу жителів будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ фактично усунуто від процедури щомісячного зняття показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Залишається невідомим функціональний стан приладу обліку, наявність проходження ним державної повірки.

Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ в березні 2017 року ініційоване звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Дніпропетровськгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» (Нікопольське УЕГГ) від 05.04.2017 року за № 120/24 позивачів як споживачів газу було повідомлено про те, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ.

Відмова у забезпеченні побутових споживачів газу індивідуальними лічильниками та в їх встановленні за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» є неправомірною, не відповідає вимогам ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якої субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення до 01.01.2012 року; для підігріву води та приготування їжі до 01.01.2016 року; тільки для приготування їжі до 01.01.2018 року.

Зважаючи на положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ зобовязане газорозподільне підприємство ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Позивачі просять визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування обємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для споживачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року поновити ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як побутовим споживачам, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, визнати право за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз», визнати, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобовязано в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як побутовим споживачам, що проживають в будинку № 12 по вул. Рибалка в м. Зеленодольськ.

Відповідач ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» надав суду заперечення на позов, в якому послався на те, що виходячи з положень ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за видами споживання природного газу категорії споживачів відокремлюються, а на субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, покладено обовязок забезпечення встановлення лічильників газу взагалі, а не тільки індивідуальних. Згідно з п.1 глави 5 розділу 1Х Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494 передбачено, що за ініціативи балансоутримувача або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку або на групу будинків, мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок, він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні гроші. Відповідно до Інвестиційної програми ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 рік, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 2025 роки, ухваленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.03.2016 року № 391, передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення загальнобудинкових ВОГ. Будинок, розташований за адресою: м. Зеленодольськ, вул. Рибалка, 12, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення загальнобудинкового ВОГ. На виконання п.4 Тимчасового Положення «Про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 620 від 16.05.2002 року, між балансоутримувачем, яким є комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал», та ПАТ «Дніпропетровськгаз» 27.12.2016 року було укладено договір про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації загально будинкового ВОГ та договір щодо зняття показань загально будинкового ВОГ, які належним чином підписані, дотепер є чинними, ніким не оскаржені. Відповідно до знятих показань лічильника позивачам нараховується плата за надані послуги з газопостачання, а відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» цілком законно виставляються рахунки. У разі незгоди споживачів розраховуватися за спожитий газ за показаннями загальнобудинкового вузла обліку газу вони можуть встановити квартирні лічильники газу окремо на кожну квартиру. Відповідач вважає, що Відповідачем-2 цілком законно нараховується плата за надані послуги з газопостачання на підставі показань ВОГ. Вимога щодо безоплатного встановлення індивідуальних лічильників газу є незаконною, оскільки таке право не передбачено жодним нормативним документом.

Посилання позивачів про наявність підстав для безоплатного встановлення в їх помешканнях індивідуального лічильника є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «Дніпропетровськгаз» відмовити в повному обсязі.

Відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надав суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що позивачами не оскаржувалися до суду дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового лічильника, у звязку з чим ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» цілком законно здійснює нарахування обємів спожитого природного газу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. Відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просить його задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» по встановленню загальнобудинкового приладу обліку газу на будинок, де проживають позивачі, були незаконними, з порушенням вимог діючого законодавства, а тому є незаконним нарахування плати за спожитий газ на підставі показань ВОГ для позивачів. Крім того, стверджує, що позивачі як споживачі газу давно сплатили вартість індивідуальних лічильників газу, оскільки їх вартість входить до структури тарифу на газ, що підтверджує право позивачів на безкоштовне встановлення індивідуальних газових лічильників.

Представник відповідачів ОСОБА_3 заперечує проти позову з підстав, зазначених у запереченні на позов. На питання представника позивача ОСОБА_2 щодо наявності актів балансового розмежування зі схемою відмовилася відповідати.

Суд, заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.10.2008 року державним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_4 являється власником квартири 12, що розташована в м. Зеленодольськ по вул. Рибалко, 12.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6. Позивач являється наймачем вказаної квартири, що підтверджується копією договору найму житлового приміщення.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_8. Квартира, в якій зареєстрована та проживає позивач, належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 07.03.1995 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі до 01.01.2017 року сплачували вартість спожитого газу відповідно до встановлених норм та не мали заборгованості, у 2017 році за споживачами рахується заборгованість, що підтверджується копією скрін-шотів особових рахунків позивачів. З пояснень позивачів встановлено, що вказана заборгованість виникла в звязку з тим, що вони проводять оплату за спожитий газ на підставі встановлених норм споживання, а не на підставі рахунків ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», які складаються згідно показань загальнобудинкового вузла обліку газу. Вказана обставина визнана представником відповідачів ОСОБА_3, а тому не підлягає доказуванню в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі як споживачі послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» станом на 01.01.2017 року заборгованості перед відповідачами за спожитий газ не мали.

Також судом встановлено, що мешканці будинку № 12, що розташований в м. Зеленодольськ по вул. Рибалко, Апостолівського району, в тому числі позивачі по справі, звернулися до депутата Зеленодольської міської ради ОСОБА_7 з проханням щодо розгляду питання правомірності підключення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки договір з власниками квартир вказаного будинку на встановлення лічильника не укладався, але на підставі показань загальнобудинкового лічильника нараховано надмірну плату за газ.

На звернення ОСОБА_7 від 31.03.2017 року Нікопольським УЕГГ ПАТ «Дніпропетровськгаз» 05.04.2017 року надано відповідь, зі змісту якої встановлено наступне: ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачає встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» у будинку № 12 по вул. Рибалко м. Зеленодольськ передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету.

З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13.03.2017 року на запит ОСОБА_7 встановлено, що в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами власниками або наймачами житла. КП «ЗМВ» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська обєднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «ЗМВ» не має. У будинку № 12 по вулиці Рибалко 50 квартир, з яких 48 приватизовано. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «ЗМВ» не погоджувались та в КП «ЗМВ» відсутні.

З листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 року начальнику Нікопольського УЕГГ щодо укладення договорів встановлено, що КП «ЗМВ» повідомило Нікопольське УЕГГ про те, що КП «ЗМВ» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «ЗМВ» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Автор листа звертає увагу Нікопольське УЕГГ на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до п.2.1.Типового договору за цим Договором Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п.3.2 Типового договору за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його обєкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності обєкта споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю сторін експлуатаційна відповідальність оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невідємною частиною цього договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по обєктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного обєму споживання (розподілу/постачання) природного газу по обєкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем межа балансової належності точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобовязань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним субєктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невідємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обовязковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за обєктами суміжних субєктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені обєкти, зобовязаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до обєктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

П.2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору розподілу складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невідємною частиною цього договору.

Об'єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015).

В судовому засіданні встановлено, що побутові споживачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартир, розташованих у буд.12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ Апостолівського району, побутовий споживач ОСОБА_1 є наймачем квартири, що також розташована у вказаному будинку, тобто власником вказаної квартири є Зеленодольська обєднана територіальна громада. Згідно листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06.10.2017 року рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок № 12 по вулиці Рибалко в м. Зеленодольськ Зеленодольською міською радою не приймалося.

Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності обєкта Споживача.

Отже, фактичний обєм розподіленого природного газу по обєкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності обєкта споживача.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначення фактичного обєму спожитого газу за обєктом побутових споживачів будинку № 12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ Апостолівського району, які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідно до п.п.5 п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на обєкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі, що мешкають в будинку № 12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ, не відмовлялися від встановлення квартирних лічильників газу, що свідчить про відсутність порушень з боку позивачів як споживачів послуг.

Таким чином, відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовим споживачам - позивачам по справі - та іншим побутовим споживачам буд.12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ, які не забезпечені приладами обліку газу, до 01 січня 2018 року для визначення фактичного обєму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, ПАТ «Дніпропетровськгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання з 01.01.2018 року. Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Таким чином, суд вважає незаконними дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: м. Зеленодольськ, вул. Рибалко, буд.12, оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п.1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Таким чином, встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на буд.12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ Апостолівського району, ПАТ «Дніпропетровськгаз» ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного обєму спожитого газу буде визначатись не по обєктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до п.1 Тимчасового положення про порядок розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618.

Відповідно до п.2 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27.12.2005 № 618, правила поширюються на суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу.

Таким чином, вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що також підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого субєкта , як побутові споживачі (населення).

Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Отже, власником (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Споживачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інші побутові споживачі (всього 48 споживачів із 50, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_9) є власниками квартир багатоквартирного будинку № 12 по вул. Рибалко м. Зеленодольськ Апостолівського району.

Отже, багатоквартирний будинок № 12 по вул. Рибалко м. Зеленодольськ Апостолівського району не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку № 12 по вул. Рибалко не можливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх обєктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», міністерства та інші центральні і місцеві органи виконавчої влади мають забезпечити перегляд і скасування їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Отже, Тимчасове положення та Кодекс ГРС не може суперечити Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який регулює забезпечення комерційного обліку для населення та не передбачає встановлення зазначеній категорії загальнобудинкових приладів обліку.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним субєктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невідємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обовязковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Однак акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно буд.12 по вул. Рибалко не складався, а тому точка обліку була невизначена. За таких обставин не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Дніпропетровськгаз» по вул. Рибалко, 12, м. Зеленодольськ Апостолівського району, суд приходить до висновку про незаконність нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» обємів спожитого природного газу позивачам та іншим споживачам, що проживають у вказаному будинку, на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачів щодо визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» режим нарахування спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу та зобовязання ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» поновити режим нарахування обєму спожитого природного газу відповідно до ОСОБА_6 споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів ОСОБА_3 посилається на укладення між ПАТ «Дніпропетровськгаз» як оператором ГРМ та КП «Зеленодольський міський водоканал» як управителем договору № 29 від 27.12.2016 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ та договору № 30 від 27.12.2016 року щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів, та вказує на те, що КП «ЗМВ» як управитель будинку № 12 по вул. Рибалко в м. Зеленодольськ уклало з відповідачем вказані договори, ці договори не оспорені позивачами, тобто є чинними, а відповідно до цього встановлення ВОГ на будинку, де проживають позивачі, є законним, а отже і є законним нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» позивачам обєму спожитого природного газу на підставі показань загальнобудинкового ВОГ.

Суд вважає вказані заперечення не обґрунтованими та відхиляє їх з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2016 року ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП Зеленодольський міський водоканал» як управитель будинку № 12 по вулиці Рибалко м. Зеленодольськ уклали договір № 29 від 27.12.2016 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ у вказаному будинку та договір № 30 від 27.12.2016 року щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів. Згідно п.3.8 договору № 29 управитель укладає з оператором ГРМ ОСОБА_2 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

В порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідачами не надано належних та допустимих доказів щодо повноважень КП «Зеленодольський міський водоканал» на укладення вищевказаних договорів, а також не надано доказів щодо складання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, наявності схеми газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.216 цього Кодексу недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що укладені між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП Зеленодольський міський водоканал» як управителем будинку № 12 по вулиці Рибалко м. Зеленодольськ договори №№ 29 та 30 від 27.12.2016 року є нікчемними, а тому не створюють юридичних наслідків ні для позивачів, ні для відповідачів у справі - ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаззбут».

Стосовно інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини між сторонами у справі регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Як передбачено ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як передбачено ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, зокрема, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у зазначені строки лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу зобовязане газорозподільне підприємство.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Як встановлено у судовому засіданні позивачі є споживачами природного газу, а відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У судовому засіданні встановлено, що тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як передбачено ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст.20 цього Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивачі приєдналися до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обовязки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме - Розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V «Права та обов'язки споживача» та Розділом VІ «Права і обов'язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обовязки для всіх споживачів є ідентичними.

Згідно п.2.1. даного договору ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам, в необхідних обємах (обсягах), а споживачі взяли на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Нормою ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31.05.2017 рік, регулятором до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП № 3164 від 29.12.2015 року в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 25,14 грн., згідно Додатку до Постанови НКРЕКП № 2283 від 15.12.2016 року в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 16,22 грн.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі - безпосередньо індивідуальних.

Таким чином, відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» зобовязаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Суд вважає, що твердження представника відповідача про те, що позивачами оплачена сума на встановлення лічильників взагалі, а не індивідуальних, не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів вказані твердження спростовані, а тому суд приходить до висновку, що вказаний відповідач не звільняється від обовязку встановити індивідуальні лічильники позивачам як споживачам наданих відповідачем послуг з газопостачання. При цьому суд виходить з того, що тарифи формуються не позивачами, а належним органом, крім того, позивачі сумлінно виконували обовязок щодо сплати отриманих послуг, в тому числі оплатили вартість індивідуальних лічильників.

Представник відповідача ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, посилається на те, що НКРЕКП постановою № 391 від 24.03.2016 року затверджено Інвестиційну програму газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 р., яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка передбачає встановлення загальнобудинкових лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення ВОГ. Будинок, у якому проживають позивачі, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення ВОГ, і позивачі у разі незгоди з постановою НКРЕКП можуть оскаржити вказану постанову в судовому порядку.

Суд вважає вказані заперечення необґрунтованими та відхиляє їх, оскільки затвердження вищевказаної постанови НКРЕКП не звільняє ПАТ «Дніпропетровськгаз» від обовязку встановити індивідуальні лічильники позивачам, крім того, вказана постанова є підзаконним нормативним актом. При цьому суд виходить з того, що позивачі сумлінно виконували обовязок щодо сплати отриманих послуг, а ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов'язує відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуальних лічильників газу, а тому це їх волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Суд вважає, що встановлення позивачам індивідуальних лічильників буде забезпечувати оплату кожним з них саме того обєму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, а тому відмова відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів.

Обговорюючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що саме на відповідача покладений обовязок встановлення лічильників газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Як встановлено судом, відповідач не вживав будь - яких заходів для фінансування вказаних робіт за рахунок будь-якого бюджету. У відповіді ПАТ «Дніпропетровськгаз» в особі Нікопольського УЕГГ від 05.04.2017 року останній запропонував споживачам м. Зеленодольськ Апостолівського району встановити у їхніх квартирах індивідуальні лічильники газу за рахунок власних коштів або за кошти місцевого бюджету. На переконання суду ця пропозиція не ґрунтується на вимогах закону, при цьому суд враховує, що споживачі, звертаючись до відповідача, висловили волевиявлення про те, щоб індивідуальні лічильники були встановлені за рахунок відповідача. Як передбачено ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що позивачі проводили оплату послуг з газопостачання згідно тарифу, до якого були включені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, а відповідач на умовах оплати такого тарифу надавав послуги з газопостачання. Таким чином, між позивачами та відповідачем вже укладений договір стосовно встановлення лічильників та оплати цих робіт і додаткового врегулювання це питання не потребує.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо: визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз»; визнання того, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобовязано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам, є обґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачами, відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права є визнання права.

Таким чином, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст.11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Суд вважає, що задоволення позову буде відповідати такому завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою захисту оспорюваних прав позивачів.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в сумі 6400 грн., при цьому суд виходить з того, що позивачі звільнені від сплати судового збору, та з розміру прожиткового мінімуму на час звернення з позовом.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати встановлений товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування обємів спожитого природного газу згідно показань загально будинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_10, незаконним.

Зобовязати ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» поновити ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як побутовим споживачам, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_10, режим нарахування природного газу відповідно до ОСОБА_6 споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, з 01 січня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Визнати, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» зобовязано відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах споживачам ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнути з ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» в рівних частинах на користь держави судовий збір в сумі 6400 грн.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.А.Чумак