Провадження № 22ц/790/2926/17 Головуючий 1-ї інстанції - Вікторов В.В.
Справа № 642/466/17 Доповідач - Бровченко І.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів колегії - Кісь П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив стягнути з державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» на його користь середній заробіток у розмірі 58760 грн. 39 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 травня 2016 року він був звільнений з посади начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» на підставі п. 1 ст. 36 ст. 47 Кодексу законів про працю України. 18 січня 2017 року відповідачем на картковий рахунок позивача була перерахована заробітна плата у сумі 151 грн. 54 коп., що фактично є невиплаченою своєчасно компенсацією за невикористану щорічну відпустку. Вказана сума відповідачем не оспорювалася, була виплачена добровільно без будь-якого судового спору. Однак, внаслідок порушення строку розрахунку, передбаченого ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідач згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України та враховуючи судове рішення від 31 серпня 2016 року по справі № 642/4693/16-ц повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки починаючи з 04 червня 2016 року по 18 січня 2017 року у розмірі 58 760 грн. 39 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ДП «Житлове лісове господарство» задоволено. Стягнуто з ДП «Житлове лісове господарство» на користь ОСОБА_3 середній заробіток у розмірі 58760 грн. 39 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Житлове лісове господарство» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом № 82-к від 06 травня 2016 року, виданого ДП «Жовтневе лісове господарство», позивача було звільнено з посади начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін ) з 06 травня 2016 року (а.с. 4).

Під час розгляду цивільної справи № 642/4693/16-ц судом було встановлено факт порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, а саме розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення 06 травня 2016 року, а лише 03 червня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року по справі № 642/4693/16-ц на підставі ст. 117 КЗпП України стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 06 травня 2016 року по 03 червня 2016 року у розмірі 7859 грн. 67 коп. Дане рішення суду набуло законної сили, відповідачем не оскаржувалося та було виконане ним повністю 12 жовтня 2016 року (а.с. 8).

18 січня 2017 року відповідачем на картковий рахунок позивача була перерахована заробітна плата у сумі 151,54 грн., що фактично є невиплаченою своєчасно компенсацією за невикористану щорічну відпустку (а.с. 9).

Згідно розрахунку позивача, середній заробіток, який відповідач повинен виплатити позивачу за весь час затримки виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151 грн. 54 коп. за 157 робочих днів складає 58760 грн. 39 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив строк виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151 грн. 54 коп., яка була сплачена позивачу не у день звільнення 06 травня 2016 року, а 18 січня 2017 року. Суд першої інстанції стягнув середній заробіток за період з 04 червня 2016 року по 18 січня 2017 року, враховуючи раніш стягнутий середній заробіток за період з 06 червня 2016 року по 03 червня 2017 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року встановлено, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі за травень 2016 року з позивачем було проведено не вдень звільнення, а лише 03 червня 2016 року, що підтверджується листом «Укрсоцбанк» від 12 липня 2016 року № 09.401-86/96-12737.

Звертаючись до суду з позовом у січні 2017 року позивач просив стягнути відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України середній заробіток, оскільки в порушення норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив у день звільнення позивача виплату у повному обсязі компенсації за невикористану відпустку.

З копії листа Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області від 01 лютого 2017 року № П-4/П-112/02/12.-14/930 вбачається, що у січні 2017 року управлінням було проведено позапланову перевірку. В ході перевірки встановлено, що відповідно до наказу № 82-к від 06 травня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) 06 травня 2016 року на підставі його особистої заяви. Відповідно до наказу від 30 травня 2016 року № 146 ОСОБА_3 на підставі розрахунку премії за виконання плану реалізації продукції по ДП «Жовтневе лісове господарство» за квітень 2016 року, затвердженого в.о. директора ДП «Жовтневе лісове господарство», було нараховано премію у розмірі 2784 грн. 60 коп. та відповідно відомості зарахувань на карткові рахунки працівників № 227 від 03 червня 2016 року зараховано на картрахунок ОСОБА_3 у сумі 2213 грн. 76 коп. Згідно наданої до перевірки довідки про нарахування компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки премія за квітень 2016 року у сумі 2784 грн. 60 коп. не була врахована при нарахуванні зазначеної компенсації, чим не дотримано вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 100. Відповідно до платіжного доручення № 386 від 18 січня 2017 року ОСОБА_3 донараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням премії за квітень 2016 року у сумі 151 грн. 54 коп.

З викладеного вбачається, що при звільненні ОСОБА_3 06 травня 2016 року йому не була нарахована премія у розмірі 2784 грн. 60 коп., оскільки наказ про преміювання № 146 від 30 травня 2016 року було видано після його звільнення. Станом на 06 травня 2016 року до виплат ОСОБА_3 не належала компенсація за невикористану відпустку у розмірі 151 грн. 54 коп., у зв'язку з чим, судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151 грн. 54 коп. відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Згідно п.п. 6 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України №3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України №3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», в редакції на час подачі позовної заяви, ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України на користь ДП «Жовтневе лісове господарство» необхідно компенсувати судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 704 грн. При цьому переплачена сума судового збору у розмірі 1056 грн. не враховується судом при розподілі судових витрат, оскільки порядок повернення такої суми передбачений п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку відмовити.

Компенсувати державному підприємству «Жовтневе лісове господарство» за рахунок держави 704 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: