Номер провадження: 22-ц/785/717/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року представник ПАТ „УкрСиббанк ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.04.2007 року в розмірі 24510,34 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.01.2014 року становить 195910,34 грн. Позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № 0 від 24.04.2007 року відповідач отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 68000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 24.04.2014 року. У звязку з тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором, позивач звернувся з позовом до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014 року позов ПАТ „УкрСиббанк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредита № 0 від 24 квітня 2007 року в розмірі 24510 дол. США 34 центи, що за курсом НБУ станом на 10 січня 2014 року становить 195910 грн. 34 грн.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.11.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014 року, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_2 (особа, що подала апеляційну скаргу) будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи на 09-30 26.01.2017 року за вказаним ним в апеляційній скарзі номером телефону за допомогою телефонограми 03.01.2017 року о 10 годині 28 хвилині, яка зареєстрована в журналі реєстрації телефонограм 03.01.2017 року (а. с.190) в засідання судової колегії на 26.01.2017 року о 09-30 г. не зявився, явку своїх представників не забезпечив. Подав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на відрядження до м. Києва з наданням лише одного залізничного квитка до м. Києва на своє прізвище на 26.01.2017 року. Будь-яких документів, зокрема наказ про відрядження, посвідчення про відрядження з вказівкою необхідних реквізитів організації, де працює, куди направляється, на якій строк тощо, ОСОБА_2 до апеляційного суду не надав.

При таких обставин, судова колегія не знаходить підстав для відкладення розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Представник ПАТ «УкрСиббанк»будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи на 09-30 26.01.2017 року до апеляційного суду не зявився, причини не явки суду не відомі.

Задовольняючи позов ПАТ „УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості і доведеності вимог у заявленому розмірі.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законі.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 24.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредита № 0, відповідно до якого позичальник отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 68000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 24.04.2014 року. В якості забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором позичальник передав в іпотеку кредитору належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

- ОСОБА_2 свої зобовязання по договору не виконав, тіло кредиту у передбаченому умовами договору розмірі і строки не повертав, проценти за користування кредитом своєчасно та у повному обсязі не сплатив, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 10.01.2014 року складає загальну суму у розмірі 24510,34 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.01.2014 року становить 195910,34 грн., у тому числі:

заборгованість за простроченим кредитом 16823,18 дол. США, або 134467,68 грн.; заборгованість по сплаті відсотків 6076,7 дол. США грн., або 48571,06 грн.;

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1096,11 дол. США, або 8761,2 грн.;

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 514,25 дол. США, або 4110,4 грн.

Судова колегія виходить з наступного.

Строк виконання зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту від 24.04.2007 року № 0 встановлено 24.04.2014 року.

Тобто строк виконання основного зобов`язання, що передбачений кредитним договором, на час звернення позивача з позовом до суду у січні 2014 року, не настав.

Проте, враховуючи, що боржник порушив свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів згідно з умовами кредитного договору та виникла прострочена заборгованість, банк у відповідності до п.5.5 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України використав своє право та 17.12.2013 року направив боржнику та поручителю письмове повідомлення про дострокове погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати отримання повідомлення позичальником. У разі не погашення заборгованості у вказаний строк, Банк вважав, що строк виконання зобовязань за договором про наданян споживчого кредиту настав достроково - з 32 календарного дня з дати одержання відповідного повідомлення або з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Отже, Банком використано право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за договором про надання споживчого кредиту, тобто змінено строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з довідки рахунку, представленої Банком, позичальник ОСОБА_2 частково виконав свої зобовязання і до певного часу повертав тіло кредиту і сплачував проценти. Зокрема щодо повернення тіла кредиту ОСОБА_2 здійснював платежі з значним випередженням графіку повернення. Останній платіж за тілом кредиту позичальником здійснено 22.08.2011 року в сумі 1398,14 доларів США. Вперше прострочена заборгованість за тілом кредиту виникла 25.09.2012 року в сумі 599,18 доларів США, яка в подальшому збільшувалася і 10.01.2014 року досягла 13543,18 доларів США, а загальна сума заборгованості за тілом кредиту становила 16823,18 доларів США.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 0 від 24.04.2007 року, строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Останній платіж зі сплати процентів за користування тілом кредиту був здійснений позичальником 31.10.2012 року в сумі 50 доларів США. Вперше прострочена заборгованість зі сплати процентів виникла 30.06.2009 року проте вже наступного місяця була повністю погашена. В подальшому прострочена заборгованість зі сплати процентів виникла 31.08.2009 року і була погашена (позичальник увійшов у графік) 22.08.2011 року. Після цього прострочена заборгованість виникла 31.10.2011 року і в подальшому лише збільшувалася, досягнувши станом на 10.01.2014 року 5731,28 доларів США. Загальна заборгованість за процентами склала 6076,70 доларів США.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися зокрема на підставі письмових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Довідка-розрахунок заборгованості відображає рух коштів за кредитним договором по тілу кредита, процентам за користування кредитом, які узгоджуються з умовами кредитного договору № 0 від 24.04.2007 року, графіком погашення кредиту і сплати процентів, повідомленням про погашення заборгованості і дострокову вимогу про повернення кредиту і сплати процентів з відображеними у повідомленні розмірами заборгованості по тілу кредиту і процентам.

При таких обставинах, у районного суду не було підстав не брати до уваги здійснений позивачем розрахунок заборгованості у вигляді довідки з відображенням дати, розмірів строкової та простроченої заборгованості, сум погашення та залишків заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, розмір заборгованості відповідача є неспроможними, оскільки жодного доказу, який спростовував би наведені ПАТ «УкрСиббанк» розрахунки заборгованості за кредитним договором відповідачем до апеляційної скарги не додано (інший розрахунок, висновок спеціаліста, мотивоване клопотання про призначення судової економіко-правової експертизи відповідності розрахунку умовам кредитного договору та законодавству).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання відповідачем кредиту не можуть бути взятими до уваги, оскільки зі змісту кредитного договору, підписаного відповідачем вбачається, що він у забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту та сплати процентів, мав передати в іпотеку власну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. З витребуваної апеляційним судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1, яка за іпотечним договором від 24.04.2007 року передана в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», внаслідок чого було зареєстровано відповідне обтяження. Відповідач не обгрунтовує логічність та послідовність своїх дій щодо передачі за укладеним іпотечним договором в іпотеку Банку власної квартири на забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту і сплати процентів за кредитним договором, ставлячи під сумнів отримання ним кредитних коштів взагалі. Дата укладення договору іпотеки співпадає з датою укладення договору споживчого кредиту 24.04.2007 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.11.2008 року ОСОБА_2 підписував з банком Додаткову угоду № 2 щодо зміни строку сплати процентів за кредитним договором і як вбачається з довідки - розрахунку, Банк підтверджує факти неодноразових виплат відповідачем тіла кредиту і сплати процентів.

Доводи апеляційної скарги про несвоєчасність направлення судом на адресу відповідача заочного рішення самі по собі не є підставою для скасування рішення суду. Крім того, апеляційним судом не створювалося перешкод у доступі відповідача до апеляційного провадження з причин пропуску строку апеляційного оскарження і створені всі умови для обгрунтування заперечень, як проти висновків заочного рішення так і проти заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність заочного рішення суду з посиланням на положення ст. 559 ЦК України, яка регламентує підстави припинення поруки, є неспроможними, оскільки банком не заявлялися вимоги до поручителя. Відповідач ОСОБА_2, до якого заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є позичальником.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору № 0 від 24.04.2007 року за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно недодержання банком правил розрахунку пені по тілу кредита та прцентам в іноземній валюті, яка має розраховуватися в національній валюті України за кожний день прострочення за курсом долара США до гривні на день платежу, тобто із застосуванням курсу, що діяв на кожний день прострочення, то судова колегія погоджується з такими доводами апеляційної скарги. Разом з тим звертає увагу на таке.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту в сумі 1096,11 доларів США та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами в сумі 514,25 доларів США.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору № 0 від 24.04.2007 року за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

Період, за який розрахована пеня обмежений 12 останніми місяцями, які передували зверненню ПАТ «УкрСиббанк» до суду з 10.01.2013 року до 10.01.2014 року. Розмір пені в національній валюті залежить від залишку простроченої заборгованості, кількості днів прострочення та курсу іноземної валюти, що діяв у відповідному періоді. При цьому курс застосовується за кожний день, оскільки пеня нараховується за кожний день.

Проте, з 10.01.2013 року до 10.01.2014 року курс гривні, встановлений НБУ до долара США жодного разу за весь календарний рік не змінювався і становив кожного дня у цей період 7,993 грн. за 1 долар США. При таких обставинах зміні підлягає лише залишок заборгованості по тілу кредита та процентам, з якого розраховується пеня. Як вбачається з розрахунків, Банком застосувався залишок заборгованості по тілу кредита або процентам, враховувалася кількість днів прострочки на певний розмір залишку, застосовувався курс іноземної валюти, який не змінювався і ставка пені, яка у вказаний період нарахування жодного разу не перевищувала подвійну облікову ставку НБУ, що перевірено апеляційним судом.

При таких обставинах, у апеляційного суду немає підстав для зміни здійсненого розрахунку, оскільки розмір заборгованості по пені вирахований Банком вірно.

Оскільки при ухваленні заочного рішення, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, він мав процесуальне право при поданні заяви про скасування заочного рішення зазначити також про застосування позовної давності. Проте такої заяви від відповідача не надійшло, а в заяві про скасування заочного рішення відповідач не зазначив про застосування позовної давності. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_4