АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/859/17 Номер провадження 22-ц/786/2280/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що вона є непрацездатною, інвалідом 2 групи, пенсіонером за віком, єдиним видом її доходу є пенсія, яка менша за прожитковий мінімум.

Зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги, однак добровільно надавати будь-яку допомогу він відмовляється, хоча, на її думку, має таку змогу.

З урахуванням наведеного прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дня подання позову до суду, вирішити питання судових витрат, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері, відмовлено.

Вказане рішення оскаржила позивач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, які в повній мірі підтверджують факт того, що дохід ОСОБА_4 є меншим за прожитковий мінімум, що, на її думку, безумовно свідчить про потребу в матеріальній допомозі.

Зауважує, що наявність можливості отримання матеріальної допомоги від інших дітей враховується лише при визначенні розміру стягнень і не є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що позивач є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, яку її син - ОСОБА_5 не надає, за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст.204 СК України, для звільнення відповідача від обов'язку утримувати свою матір, вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданніпредставник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №384, складеного 19.02.1972 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, ОСОБА_4 є матір'ю відповідача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до повторного Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 29.11.2016 року (а.с.9).

Згідно довідки МСЕ від 05.01.2011 року, ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, загального захворювання, безстроково (а.с.10).

Окрім того, відповідно до посвідчення №232 від 31.07.2003 року, ОСОБА_4 є пенсіонером за віком, довічно (а.с.11) та перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію за віком в розмірі 1512,58 грн. (за травень 2017 року), що підтверджується довідкою №2904 від 11.05.2017 року (а.с.47).

Також, як убачається з довідки МСЕ №0174931 від 26.03.2010 року, ОСОБА_5 є інвалідом 1 груп,и загального захворювання, безстроково (а.с.69).

У відповідності до довідки №2380 від 10.04.2017 року, ОСОБА_5 перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1584,38 грн. (а.с.31).

Згідно копії дублікату трудової книжки відповідача НОМЕР_2 (а.с.20) та відповіді Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 14.06.2017 за вих. № 4271/10/16-03 (а.с.56) інших доходів, окрім пенсії по інвалідності, відповідач не має.

Окрім того, судом встановлено, що, відповідно до актового запису №449 від 15.09.2003 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження Відділу РАГС Крюківського РУЮ м. Кременчука Полтавської області, відповідач ОСОБА_5 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3) (а.с.58).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач, будучи інвалідом І групи, не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки його дохід перевищує дохід ОСОБА_4 лише на 71,80 грн. та на його утриманні знаходиться неповнолітній син.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є непрацездатним пенсіонером, інвалідом другої групи та станом на травень 2017 року отримує пенсію в розмірі 1512,58 грн. При цьому, відповідач також є інвалідом першої групи безстроково, отримує пенсію по інвалідності в розмірі (станом на травень 2017 року) - 1584,38 грн., що є його єдиним джерелом доходу. Окрім того, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.58).

Також, згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, позивач проживає в одній кімнаті, а в другій кімнаті - син з невісткою. Встановлено, що в кімнаті заявниці чисто, охайно, прибирається. Меблі та техніка придбавалась у різні роки. Не має можливості користуватися холодильником та пральною машиною (а.с.46).

З аналізу наведених норм вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, матеріально-побутові умови проживання позивача є задовільними, відповідач, будучи інвалідом І групи, не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки його дохід перевищує дохід ОСОБА_4 лише на 71,80 грн. та на його утриманні знаходиться неповнолітній син, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи наявні докази, які в повній мірі підтверджують факт того, що дохід ОСОБА_4 є меншим за прожитковий мінімум, що на її думку, безумовно свідчить про потребу в матеріальній допомозі, є безпідставними, оскільки, відповідно до довідки Кременчуцького об'єднаного УПФУ Полтавської області №2904 від 11.05.2017 року, ОСОБА_4, станом на травень 2017 року, отримує пенсію в розмірі 1512,58 грн., а статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Твердження в апеляційній скарзі про наявність у відповідача можливості надавати ОСОБА_4 матеріальну допомогу спростовуються вищевикладеним, оскільки дохід ОСОБА_5 перевищує розмір пенсії позивача лише на 71,80 грн., окрім того, на його утриманні знаходиться неповнолітній син.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун