Справа № 723/1934/15-ц
Провадження № 2/723/21/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.,

при секретарі Крупчак М.І.

за участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_6 про визнання дублікату свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання осіб втратившими право користування жилим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 що діє від власного імені і як правонаступник (син) ОСОБА_8, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на частки у майні колишнього колгоспного двору та на спадкове майно за законом

встановив:

Позивач ОСОБА_1, посередництвом представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідачів, який в подальшому неодноразово уточнювала, подаючи його в новій редакції, про визнання дублікату свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання осіб втратившими право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі із ОСОБА_9 і вони разом проживали в будинковолодінні по АДРЕСА_1. Вказане будинковолодіння, згідно по господарських книг за 1986-1995 роки віднесено до категорії колгоспного двору членами якого були вона, її чоловік та ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

26.11.2015 року вона із протоколу № 7 засідання правління колгоспу від 29.03.1958 року дізналася, що ОСОБА_11 було прийнято в колгосп на роботу в якості шофера, а також із архівної довідки № 1/610 дізналася про відсутність рішення про прийняття ОСОБА_9 в члени колгоспу, а тому двір в АДРЕСА_1 не був колгоспний, а відносився до категорії робочих дворів.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 помер, але за життя він оформив право власності на їх будинковолодіння і з копії дублікату Свідоцтва від 06.03.2006 року вбачається, що цей будинок належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_9, що свідчить про порушення прав позивача оскільки її право на частку в спільному майні подружжя обмежується правом на частку члена колгоспного двору. Зважаючи на те, що спірне будинковолодіння не було колгоспним двором, дублікат свідоцтва є недійсним в частині належності його до колгоспного двору, про що позивач і просила ухвалити рішення.

Крім цього в будинку крім неї зареєстровані також відповідачі по справі, але фактично не проживають більше п'яти років, а тому позивач посилаючись на положення ч.2 ст.405 ЦК України та ч.2 ст.167 ЖК України просила визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 особами які втратили право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3 що діє від власного імені і як правонаступник (син) ОСОБА_8, який в подальшому також неодноразово подавали в новій редакції, уточнюючи свої позовні вимоги.про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на частки у майні колишнього колгоспного двору та на спадкове майно за законом.

Посилалися на те, що з 1958 по 1985 роки ОСОБА_9 був головою колгоспного двору, що в АДРЕСА_1. З 1986 року правова природа господарства змінилася, так як голова двору вийшов на пенсію, а в господарстві були інші члени двору. Станом на 01 січня 1986 року членами цього двору були ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і кожен з вказаних осіб набув право на 1/5 частину домоволодіння як на частку у майні колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 відкрилася спадщина, яка складається із 1/5 житлвого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а також майновий пай в колективній власності СВК «Михальчанський», с.Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області, що належав йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Спадщину, в силу ст.1268 ЦК України, прийняли спадкоємці за законом першої черги - ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_3, тобто кожен із спадкоємців набув право на 1/20 частину домоволодіння, як спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 та на ? частину майнового паю. При цьому ОСОБА_3 подав до Сторожинецької нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва на спадщину за законом, а 02.08.2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом є одноосібним власником майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський» вартістю 6053 грн. Вказаним свідоцтвом було порушено право ОСОБА_3 на ? частину майнового паю.

Крім того 09 грудня 2011 року було видано державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено що ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом є власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами.

Позивачі за зустрічним позовом вважають, що видачею такого свідоцтва про право на спадщину було порушено право ОСОБА_4 на 1/5 домоволодіння та право ОСОБА_5 на 1/20 домоволодіння, внаслідок чого просили: - встановити факт належності ОСОБА_4 записів про реєстрацію її в особових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 оскільки її прізвище та ім'я там зазначені невірно, а саме як ОСОБА_4; - визнати недійсним в частині 1/4 свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 09.12.2011 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2353 яким посвідчено що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, в порядку спадкування за законом є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1; - визнати недійсним в частині 1/4 свідоцтво про право на спадщину за законом видане 02.08.2006 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1642, яким посвідчено що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку спадкування за законом є власником майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області; - визнати за ОСОБА_4 право власності на частку в майні колишнього колгоспного двору, а саме на 1/5 частину домоволодіння, що складається з 1/5 житлового будинку літ. «А», 1/5 прибудови літ. «а1», 1/5 підвалу літ. «Пд/А», 1/5 ганку літ. «а2», 1/5 ганку літ. «а3», 1/5 сараїв літ «Д, Е,Ж», 1/5 вбиральні літ. «З», 1/5 криниці під № 1, 1/5 огорожі під № 3, 1/5 воріт з хвірткою під № 4, за адресою АДРЕСА_1; - визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/20 частину домоволодіння, що складається з 1/20 житлового будинку літ. «А», 1/20 прибудови літ. «а1», 1/20 підвалу літ. Пд/А», 1/20 ганку літ. «а2», 1/20 ганку літ. «а3», 1/20 сараїв літ «Д, Е,Ж», 1/20 вбиральні літ. «З», 1/20 криниці під № 1, 1/20 огорожі під № 3, 1/20 воріт з хвірткою під № 4, за адресою АДРЕСА_1 та - визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно що складається з ? майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області, належного ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії НОМЕР_5, виданого Михальчанською сільською радою, Сторожинецького району, Чернівецької області 19 вересня 2001 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 09 лютого 2001 року.

В судовому засіданні сторони та представники сторін підтримали свої вимоги та заперечили вимоги до них, посилаючись на зазначені в позовах обставини.

Заслухавши пояснення сторін, представників та дослідивши письмові докази по справі, в т.ч. пенсійну справу ОСОБА_9, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивач за основним позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала в шлюбі із ОСОБА_9 з 07 березня 1954 року, що підтверджено в суді відповідним свідоцтвом (а.с.113). Подружжя проживало в будинковолодінні по АДРЕСА_1.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 9.12.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 2353 (а.с.11), суду відомо, що чоловік позивача ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, а його спадкоємцем є ОСОБА_1, яка успадкувала житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Успадкований ОСОБА_1 будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане виконавчим комітетом Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, 21.03.1988 року, дублікат якого (а.с.57) виданий Михальчанською сільською радою 06 березня 2006 року.

Технічний паспорт на вказаний будинок (а.с.60-62), складався у1988 році, а реєстрація поточних змін проводилась 14.02.2006 року та 10.11.2011 року, тобто відповідно в ті роки коли Михальчанською сільською радою видавався дублікат свідоцтва про право власності на будинок та коли здійснювалась реєстрація свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 на вказаний будинок. Згідно зазначеного технічного паспорту вбачається, що початком забудови будинковолодіння є 1968 рік, а закінчення будівництва припадає на 1985 рік.

Дублікатом свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.57), визначено, що вказане нерухоме майно відноситься до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_9, який є приватним власником, одноосібним власником будинку.

Довідкою виконкому Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, від 09.06.2015 року № 379 (а.с.56) та довідкою від 25.08.2015 року № 1628 (а.с.59) стверджується, що згідно по господарських книг № 3 і № 6 села Михальча за 1986-1990 та за 1991-1995 роки, за особовими рахунками НОМЕР_1, НОМЕР_2, значиться домогосподарство суспільна група якого - колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_9, а членами ОСОБА_1, його дружина, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 - внуки.

Зазначена інформація, щодо колгоспного двору підтверджується також, як вказаним особовими рахунками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 за 1986-1990 роки і 1991-1995 роки так і рахунком № НОМЕР_4 за 1983-1985 роки (а.с.152-153).

Разом з тим, зважаючи на заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо належності спірного будинку до колгоспного двору та зважаючи на позицію зустрічних позивачів, суд піддає обставину щодо належності спірного будинку до колгоспної суспільної групи господарства правовому аналізу, виходячи з норм законодавства, яке регулювало власність такого двору, що є необхідним з огляду також на роз'яснення, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно якого, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на 15 квітня 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст.123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на 15 квітня 1991 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - Вказівками затвердженими постановами Держкомстату СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 та від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї, відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Із правових позицій, які висловив Верховний Суд України у постановах від 15 січня 2014 року № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14 і які відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України вбачається, що застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.

Обґрунтовуючи правильність віднесення спірного майна до суспільної групи господарств - колгоспний двір, позивачі посилалися на записи у погосподаських книгах Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, на записи в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_6 про постійну роботу ОСОБА_9 в колгоспі ім.Дзержинського з 1958 року до виходу на пенсію в 1985 році та на довідку правління цього колгоспу від 08 серпня 1985 року № 137, яка знаходиться в оглянутих судом матеріалах пенсійної справи ОСОБА_9, де значиться, що ОСОБА_9 являвся членом колгоспу, а також на подання адміністрації і комітету профспілки колгоспу ім..Дзержинського (а.с.192) де також значиться що згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_6 ОСОБА_9 працював в колгоспі шофером і йому встановлювався певний мінімум необхідних відпрацювань..

Членство в колгоспі ОСОБА_9 підтверджується, на думку позивачів за зустрічним позовом також і земельною шнуровою книгою за 1972-1986 роки колгоспу ім. Дзержинського, де в розділі «присадибні ділянки членів колгоспу» за ОСОБА_9 закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,46 га.

ОСОБА_9 дійсно, з 1958 року до 1985 року працював в колгоспі ім. Дзержинського шофером, що підтверджено трудовою книжкою (а.с.119).

Із долученого до справи листа архівного відділу Сторожинецької РДА від 16.12.2016 року № 631 (а.с.227) та досліджених в суді копій протоколів загальних зборів колгоспу ім. Дзержинського за 1958 рік (а.с.228-280) вбачається, що ОСОБА_9 у 1958 році не приймався у члени колгоспу ім..Дзержинського

Тобто судом встановлено, що голова господарства ОСОБА_9 працював у колгоспі ім.. Дзержинського але не був членом цього колгоспу.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, слід зазначити, що в процесі розгляду справи всім учасникам судового розгляду судом було розяснено зміст вищевказаних норм, протее сторони наполягали, що вони надали всі необхідні докази на підтвердження своїх доводів.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до законодавства, яке було чинним на час створення та обліку спірного майна прийняття у члени колгоспу здійснювалося загальними зборами колгоспників відповідного колгоспу на підставі заяви особи.

Вказане правило було врегульовано Примірним статутом сільськогосподарської артілі від 1935 року та в подальшому, Примірним статутом колгоспу - нормативним актом, що регламентував основні питання діяльності колгоспів в т.ч. і питання прийняття осіб в члени колгоспу, оплату праці та соціальне забезпечення колгоспників, який було прийнято 3-м Всесоюзним з'їздом колгоспників та затверджено постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР 28 листопада 1969 року.

Згідно цього Стутуту, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею брати участь у громадському господарстві колгоспу. Прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління в присутності особи, яка подала заяву.

Таким чином належним доказом перебування ОСОБА_9 в членстві колгоспу ім.. Дзержинського с.Михальча має бути рішення загальних зборів колгоспників, а таке суду не представлено.

Твердження зустрічних позивачів про те, що відсутність рішення про прийняття ОСОБА_9 в члени колгоспу не спростовує факту такого членства, на думку суду є виключно демагогічним твердженням, яке не узгоджується із вимогами ст.ст.55-60 ЦПК України, щодо доказів, їх належності і допустимості та щодо обов'язку їх надання суду стороною на підтвердження своїх вимог чи заперечень на ці вимоги.

Суд вважає, що записи щодо членства ОСОБА_9 в Михальчанському колгоспі ім..Дзержинського у погосподаських книгах Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_6, довідці правління цього колгоспу від 08 серпня 1985 року № 137, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_9, в поданні колгоспу про призначення пенсії ОСОБА_9, на які посилаються позивачі підтверджуючи, на їх погляд, членство ОСОБА_9 в колгоспі в колгоспі ім. Леніна (Дзержинського) (1980-1982 роки), а потім в колгоспі ім. Дзержинського (1983- 1985) не є належними доказами такого членства, оскільки, на думку суду, сама по собі праця у колгоспі не свідчить про членство особи у цьому колгоспі.

Суд відхиляє інформацію, викладену в довідках виконкому Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району від 09.06.2015 року № 379 та від 25.08.2015 року № 1628, а також погосподарських книгах села Михальча за 1983-1985, 1986-1990 та за 1991-1995 роки про те, що двір по АДРЕСА_1 є колгоспним двором і що станом на 15 квітня 1991 року, його членами були ОСОБА_9, як голова двору, ОСОБА_1, його дружина, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 - внуки, як члени двору.

Наведене свідчить, що зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим, а тому при вирішенні даного спору слід виходити з того, що станом на час зведення спірного будинку,, а також за станом на 15 квітня 1991 року спірний будинок фактично відносився до суспільної групи господарств - двір робітників, оскільки голова двору ОСОБА_9 так і всі інші особи, які проживали в цьому дворі не були членами місцевого колгоспу ім. Дзержинського с. Михальча.

За таких обставин твердження позивачів за зустрічним позовом, що вони мають право на частку в майні колгоспного двору є необґрунтованими.

Забудовниками спірного будинку були ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_1, які і були співвласниками цього нерухомого майна. Спадкоємцем частки в спільній сумісній власності подружжя, після смерті ОСОБА_9 була його дружина, яка спадщину прийняла та належним чином оформила у нотаріальній конторі, отримавши 09.12.2011 року відповідне свідоцтво про право власності на спадкове майно. Спадкоємців за заповітом немає, а інші спадкоємці майна померлого ОСОБА_9 своє право на спадщину не оспорюють, що до того ж не є предметом розглядуваного позову.

Таким чином, вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним в частині 1/4 свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 09.12.2011 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2353 яким посвідчено що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, в порядку спадкування за законом є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/5 частку і за ОСОБА_5, права власності на 1/20 частку в майні колишнього колгоспного двору, що в АДРЕСА_1 є безпідставними та недоведеними, а в їх задоволенні слід відмовити

Крім цього виходячи з необхідності вирішення позовних вимог, які стосуються неправильності оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 та претендування на частку в спадковому майні після смерті вказаної особи позивачем ОСОБА_5, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_8, який був сином ОСОБА_9 і ОСОБА_1, а також батьком ОСОБА_5 і ОСОБА_3.

З огляду на те, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 не мало статусу колгоспного двору, позовні вимоги ОСОБА_5, щодо визнання за нею права власності на 1/20 частку цього будинку є безпідставними про що вже зазначалося в цьому рішенні.

Судом також встановлено, що в склад спадкового майна після смерті ОСОБА_8 входив майновий пай члена СВК «Михальчанський», який належав спадкодавцю на підставі майнового сертифікату серії НОМЕР_5, що був виданий Михальчанською сільською радою 19.09.2001 року.

Спадкоємцями зазначеного майна ОСОБА_8, були його мати і батько та двоє дітей.

02.08.2006 року на ім'я відповідача ОСОБА_3, як спадкоємця було оформлене та видане свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1642, яким посвідчено, що ОСОБА_3 є власником спадкового майнового паю вартістю 6053 грн.

Суд встановив, що оформляючи спадщину ОСОБА_3 в поданій нотаріусу заяві скрив існування інших спадкоємців майна ОСОБА_8, а саме його матір, батька та доньку ОСОБА_5, яка претендує на свою ? частку в цьому майні.

В суді ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині визнав, і вказане визнання суд приймає, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також у відповідності до положень ст..174 ЦПК України, щодо наявності законних підстав для цього суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, тобто визнає недійсним в частині ? свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2006 року та визнає право власності за ОСОБА_3 на вказану частку спадкового майна.

Не знайдено заперечень в суді та визнані, представником зустрічного відповідача, вимоги щодо встановлення фактів належності ОСОБА_4 записів про реєстрацію її але як ОСОБА_4 в особових рахунках № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1 та НОМЕР_2 Михальчанської сільської ради.

Згідно положень п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З огляду на те, що визнання позову в цій частині не порушує прав та інтересів інших осіб і не суперечить закону, а також з огляду на встановлену і доказану в суді помилковість запису імені позивача у вказаних погосподарських рахунках суд знаходить, що позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог первісного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.03.2006 року в частині належності будинку АДРЕСА_1, суд знаходить таку вимогу обґрунтованою.

Дійсно, як було встановлено, вказане будинковолодіння не мало статусу колгоспного двору внаслідок того що ніхто із членів двору в т.ч. і голова двору ОСОБА_9 не були членами місцевого колгоспу.

Виходячи з цього, вказівка в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року, виданого на ім'я ОСОБА_9 а відтак і в дублікаті цього свідоцтва виданого 06.04.2006 року на те, що будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, на думку суду є неправильною і незаконною, а вимоги первісного позову в цій частині обґрунтовані.

Разом з тим ці вимоги задоволенню не підлягають внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», зазначено: «встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього».

Згідно вимог ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заявляючи про те, що строк звернення до суду не було пропущено, оскільки позивач дізналася про порушення своїх прав 26.11.2015 року, тобто з моменту отримання і ознайомлення із копією протоколу № 7 засідання правління колгоспу ім..Дзержинського в якому зазначено про прийняття ОСОБА_9 не в члени колгоспу, а на роботу в якості шофера, а також з часу отримання (26.11.2015 року) архівної довідки № 1/610 архівного відділу Сторожинецької РДА в якій зазначено, що рішення про прийняття ОСОБА_9 в члени колгоспу не знайдено, позивач не враховує вимоги зазначеної ст. 261 ЦК України, згідно яких перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Зважаючи на зазначену в позові підставу позову в цій частині, яка полягає в тому, що віднесення спірного будинковолодіння до категорії колгоспних дворів, обмежує право власності позивачки у цьому будинковолодіння як співвласника у спільному майні подружжя, суд знаходить, що про таке обмеження позивач довідалася ще 09.12.2011 року тобто з часу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9, так як вказане будинковолодіння було спадковим майном в повному обсязі, а не тільки в частині спільного сумісного майна, яке належало померлому спадкодавцю ОСОБА_9.

Про те, що вказане спадкове майно, на час видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, належить колгоспному двору, позивач безперечно знала, оскільки, виходячи із обов'язковості самостійного вчинення дій пов'язаних із прийняттям спадщини, самостійно подавала нотаріусу дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.1988 року, який видавався 06.03.2006 року. Факт особистого отримання у виконкомі Михальчанської сільської ради дублікату свідоцтва, не заперечувався позивачкою ОСОБА_1 в суді.

Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності, позивач суду не представила, а тому в позові слід відмовити.

Крім цього суд враховує також, що вимога позивачки ОСОБА_1 про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.03.2006 року в частині належності будинку АДРЕСА_1 до категорії колгоспного двору, є некоректною, оскільки саме вказане свідоцтво стало підставою для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину навіть без врахування наявних в ньому записів про належність нерухомого спадкового майна до колгоспного двору головою якого був ОСОБА_9. Тобто позивач ОСОБА_1 на даний час є власником спадкового майна, яке в минулому, до здобуття нею цієї власності відносилось до категорії колгоспного двору.

На думку суду вимоги позивача за основним позовом, щодо визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 особами які втратили право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1, підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджено в суді свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с.11) та витягом про державну реєстрацію прав за № 32479519 від 14.12.2011 року (а.с.13) належить будинок за адресою АДРЕСА_1.

У вказаному будинку зареєстровані також ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 - внуки та ОСОБА_6 - правнук, які крім ОСОБА_3 в будинку не проживають більше 5 років.

Вказані обставини, доведені в суді довідкою про склад сім'ї від 23.06.2015 року виданою виконавчим комітетом Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району (а.с.14), актом обстеження житлового будинку від 08.06.2015 року (а.с.15) та крім того визнаються сторонами спору і не оспорюються, а тому окремому доказуванню, згідно положень ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачі стверджують, що не були членами сім'ї власника будинку ОСОБА_1 на час оформлення нею права власності на спірний будинок, що на думку суду не відповідає фактичним обставинам справи, встановлених судом.

Житловий будинок АДРЕСА_1 не був колгоспним двором, а належав на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та її чоловікові ОСОБА_9, після смерті якого вона успадкувала частку свого чоловіка в цьому майні та стала з 14.12.2011 року одноосібним власником цього будинку.

Особи які не проживають в будинку де зареєстровано їх постійне місце проживання раніше були членами сім'ї ОСОБА_1, в силу того, що ОСОБА_4 була дружиною сина позивачки ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Шлюб між ними було розірвано 17.03.1999 року. ОСОБА_5 - онука позивачки, народжена від шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а ОСОБА_6 - правну к позивачки - син ОСОБА_5.

Зазначаючи про членство в сім'ї позивача ОСОБА_1 вказаних відповідачів, суд оцінює таке членство в контексті положень ст. 3 СК України, згідно яких сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Припинення спільного проживання ОСОБА_4 із сином позивачки внаслідок розірвання шлюбу з ним і таке припинення спільного проживання внаслідок переходу проживання в інше місце, свідчить про беззаперечну втрату ОСОБА_4. статусу члена сім'ї власника будинку.

Вказане стосується також і ОСОБА_5, якій на час розірвання шлюбу між її батьками було 13 років і яка також не проживає більше п'яти років в житловому будинку її бабусі, де значиться зареєстрованим її місце проживання.

Частинами 3 та 4 ст.29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років і у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Проживання із своєю матір'ю ОСОБА_5, визначено і місце проживання ОСОБА_6, а саме із своєю матір'ю, а не в будинку позивача ОСОБА_1.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Аналогічну позицію містить також і частина перша статті 156 ЖК УРСР, якою передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Доказів домовленості між позивачем та відповідачами з питань права на користування житлом, суду не представлено, а відповідно відповідачі, змінивши своє місце проживання зобов'язані були знятись з реєстрації в житловому будинку позивача, що по АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, суд знаходить, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні цього позову суд керується нормами цивільного кодексу Української РСР 1963 року та положеннями п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції 2003 року, згідно яких цей Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.112, 120, 123, 126 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 29, 256, 257, 261, 267, 405 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» та керуючись ст.ст. 10, 11, 55-61, 212, 223, 256 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_6 про визнання дублікату свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання осіб втратившими право користування жилим приміщенням, задовольнити частково.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в будинковолодінні по АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі 06.04.2006 року, виданого виконкомом Михальчанської сільської ради Сторожинецького району на ім'я ОСОБА_9, недійсним в частині належності до колгоспного двору будинку по АДРЕСА_1, відмовити внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

Змінені вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 що діє від власного імені і як правонаступник (син) ОСОБА_8, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на частки у майні колишнього колгоспного двору та на спадкове майно за законом, задовольнити частково.

Встановити факт належності ОСОБА_4 записів про реєстрацію її, як ОСОБА_4, в особовому рахунку № НОМЕР_3 погосподарської книги № 3 с.Михальча за 1980-1982 роки, в особовому рахунку № НОМЕР_4 погосподарської книги № 3 с.Михальча за 1983-1985 роки, в особовому рахунку № НОМЕР_1 погосподарської книги № 3 с.Михальча за 1986-1990 роки та в особовому рахунку № НОМЕР_2 погосподарської книги № 6 с.Михальча за 1991-1995 роки.НОМЕР_1 та в особовому рахунку № НОМЕР_2.

Визнати недійсним в частині 1/4 свідоцтво про право на спадщину за законом видане 02.08.2006 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1642, яким посвідчено що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку спадкування за законом є власником майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно що складається з ? майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області, належного ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії НОМЕР_5, виданого Михальчанською сільською радою, Сторожинецького району, Чернівецької області 19 вересня 2001 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 09 лютого 2001 року.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити за їх безпідставністю

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: