Справа № 286/2891/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики , -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 26280 грн. боргу та судові витрати в сумі 640 грн. Зазначив, що 28.05.2017 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого позичив відповідачці кошти в сумі 1000 доларів США, що на момент позики становило 26280,00 грн.. Відповідач зобовязувалась повернути кошти до 28.06.2017 року, але на даний час зникла та не відповідає на його телефонні дзвінки.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, крім того просив стягнути з відповідачки витрати на проїзд до суду, за проживання в готелі та подачу позовної заяви, що підтвердив письмовою заявою.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як видно з матеріалів справи, згідно з розписки від 28.05.2016 року, між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримала 1000 дол. США, зобовязавшись повернути борг до 28.06.2017 року.

Як зазначено у постанові Верховного суду України № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На день розгляду справи в суді відповідач своїх зобовязань не виконала, доводи позивача не спростувала.

Позивач бажає стягнути борг саме в гривневому еквіваленті, а тому позов підлягає задоволенню.

Що стосується відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач надав заяву, до якої долучив оригінали чеків, на відшкодування витрат на проїзд до суду для подачі уточнюючої позовної заяви за 25.09.2017 року на суму 183,46 грн. та за 06.11.2017 року на суму 91,73 грн., на відшкодування витрат за проживання в готелі за 06.11.2017 року на суму 120 грн., відшкодування витрат на відправку позову до суду на суму 17 грн., що за підрахунком позивача складає 512,19 грн., проте суд не може з ним погодитися, оскільки сума витрат складає 412,19 грн..

Ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тому суд, стягує з відповідача понесені позивачем витрати повязані з явкою до суду 06.11.2017 року в сумі 91,73 грн. та витрати на проживання в готелі на суму 120 грн..

Статтею 87 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, несе сторона, яка заявила клопотання про вчинення цих дій. Якщо клопотання про вчинення відповідних дій заявлено обома сторонами, витрати на них несуть обидві сторони порівну. Граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому необхідність тих чи інших дій визначається судом, а не сторонами. Витрати у звязку із діями, які вчиняються сторонами самостійно, без суду, до складу судових витрат не належать.

Суд не зобовязував позивача зявитися до суду для подачі уточнюючої позовної заяви, а відшкодування витрат за подачу позову до суду не передбачено Законом.

Тому, в цій частині відшкодування судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 85, 87, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526, 530, 610, 1046-1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26280,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 851,73 грн..

В іншій частині вимог щодо відшкодування судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3