Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1365/17
Провадження № 2/433/755/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"15" серпня 2017 р.

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., ознайомившись з матеріали позовної заяви ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

З позовною заявою до Троїцького районного суду Луганської області звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. ч. 2 -4 ст. 119, ч. 1 ст. 120 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Як вбачається з поданої позовної заяви з додатками, останні не завірені належним чином, а з копії кредитного договору з фізичною особою №014/0398/74/04026 не можливо прочитати відомості, зазначені в ньому.

За вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Копії документів подаються до суду належно завірені. Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено.

Крім того, копії, подані юридичною особою, мають відповідати порядку засвідчення копій документів, визначеному пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Крім того, з позовної заяви та додатків доданих до неї вбачається, що період, за який позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, співпадає з рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25.05.2015 по справі №353/15 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ухваленим на користь позивача за період з 16.08.2007 по 01.02.2015.

Позивачем, посилаючись на судову практику визнання спорів про стягнення заборгованості за кредитними договорами як спори щодо захисту прав споживачів, а отже і не підвідомчість цієї категорії справ третейському суду, обґрунтовано заявлені вимоги, які охоплені вказаним вище рішення третейського суду.

Слід зазначити, що визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту суд повинен при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин. Аналогічний висновок викладений у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс 16.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Положення Закону України про третейські суди N 1701-IVпрямо закріплюють обов'язковість виконання рішення третейського суду лише для сторін третейського розгляду.

Щодо обов'язковості виконання рішення третейського суду було зроблено висновок Конституційним Судом України у п. 4Рішеннявід 10 січня 2008 р. N 1-РП/2008 (v001p710-08) (справа про завдання третейського суду), в якому зазначено, що відповідно до Закону N 1701-IV третейські суди приймають рішення

тільки від свого імені (ст. 46 цього Закону), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів.

Право на оскарження рішення третейського суду надано як сторонам, так і третім особам, а також особам, які не брали участь у справі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Слід зазначити, що Главою 1 Розділу VII-1 ЦПК України передбачений порядок оскарження рішень третейських судів та видача виконавчого листа на виконання рішень третейських судів .

Враховуючи, що позивач скористався правом звернення з аналогічним позовом до третейського суду за третейською угодою, яка відповідала вимогам законодавства чинного на час її укладання, вимоги позивача були задоволені в повному обсязі, рішення третейського суду для сторін є обовязковим для виконання, а позивач не звертався до суду за видачею виконавчого листа (протилежного суду не надано), поряд з цим і не надав суду доказів скасування рішення третейського суду, та враховуючи, що суд на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку чи належать заявлені вимоги до правовідносин споживчого кредитування, а отже і вирішувати законність рішення третейського суду, яким розглянуто частину вимог, які заявляються позивачем у даній справі, та зважаючи на положення п.4 ч.2 ст. 122 ЦПК України, необхідно дійти висновку про наявність підстав для уточнення позивачем в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119,121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків терміном у 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась із позовною заявою.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Певна