Справа № 755/7204/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Астахової О.О.,

при секретарях: Швидкій Л.В., Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення заборгованості по виплаті аліментів, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 36 736,06 грн.

Мотивуючи вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідачем жодного разу не сплачувались аліменти на утримання дитини, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2016 року становить 122 954,08 грн.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, посилаючись на ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року у сумі 36 736,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення, підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява.

Пояснив, що нарахування неустойки здійснювалось позивачем із розрахунку: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленої 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16 .

Представник відповідача ОСОБА_5 під час судового розгляду заперечував проти задоволення позовних вимог, проте відмовився надавати будь-які пояснення по суті позову на підставі наданих доказів. У подальшому, у судові засіданні відповідач та його представник не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявами про розгляд справи у їх відсутність до суду також не звертались.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Ктєва від 14.12.2016 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працює в ТОВ «ГУД СТАФФ» на посаді менеджера з зовнішньо-економічної діяльності та є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

На підставі вказаного судового рішення, Дніпровським районним судом м. Києва 20.05.2015 року видано виконавчий лист №755/32372/14-ц, який перебуває на виконанні у Дніпровському ВДВС Головного територіального Управління юстиції у м. Києві.

За даними довідки-розрахунку заборгованості по аліментам починаючи з 12.12.2014 року по 01.01.2016 року, виданої відділом ДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08.04.2016 року №8511, заборгованість ОСОБА_3 за виконавчим листом №755/32372/14-ц станом на 01.01.2016 року становить 99 091,6 грн. (а.с. 8-9).

17 листопада 2016 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. №47663374 виконавчий лист №755/32372/14-ц виданий 20 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва повернуто в орган, що його видав у зв'язку з надходженням до відділу ухвали Апеляційного суду м. Києва про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та відкриття апеляційного провадження (а.с. 143-144).

Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорчука М.Ф. від 06.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53355705 на підставі виконавчого листа №755/32372/14-ц виданого 20 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 174).

Як убачається із довідки-розрахунку заборгованості по аліментам виданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.06.2016 року № 57/6, починаючи з 01.01.2016 року по 01.04.2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за виконавчим листом №755/32372/14-ц виданим 20 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва станом на 01.04.2016 року становить 103435,99 грн. При цьому, у січні 2016 року відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості по аліментам 15000,00 грн. (а.с. 124).

Проте, як пояснив під час судового розгляду представник позивача, відповідач надав державному виконавцю на підтвердження перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок позивача чек про відправлення поштового переказу ОСОБА_1 Однак, доказів отримання позивачем даної суми не надав.

Пояснив, що ОСОБА_1, жодного разу в рахунок оплати аліментів не отримувала від ОСОБА_3 грошових сум. Відповідачу достеменно відомо місце проживання ОСОБА_1 із сином за адресою: АДРЕСА_1. Проте, ним була направлена 27.01.2016 року сума 15 000,00 грн. із призначенням платежу: оплата аліментів на ім»я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2, за якою позивач не проживає. У зв»язку із чим вказаний грошовий переказ був повернутий відправнику ОСОБА_3

Однак, державним виконавцем було прийнято до уваги дану суму і зараховано в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Під час судового розгляду надаючи відповідь на питання, представник відповідача повідомив, що ОСОБА_3 здійснюючи грошовий переказ у розмірі 15000,00 грн. у січні 2016 року в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів на адресу позивача: АДРЕСА_2, вчинив дії на погашення заборгованості по аліментам. А відтак, його вини у неодержанні ОСОБА_1 вказаного грошового переказу не має.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положенням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом було роз»яснено представникам сторін їхні процесуальні права і обов»язки передбачені ст. 27,31,123,133,137 ЦПК України.

Наданим процесуальним правом, кожна із сторін розпорядилася на власний розсуд і не заявляла клопотань про витребування матеріалів виконавчого провадження за виконавчим листом №755/32372/14-ц виданим 20 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліментів.

За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд обмежений у праві самостійного збирання доказів і розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Клопотання представника відповідача про допит в якості свідка державного виконавця Дніпровського Відділу ДВС територіального ГУЮ у м. Києві Гевел О.О. було задоволено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року.

Проте, будучи належним чином повідомлений, на судові виклики держаний виконавець 20.06.2017 року, 26.09.2017 року та 15.11.2017 року до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

А відтак, вирішуючи справу в межах заявлених вимог та підставі наданих сторонами доказів суд виходить з наступного.

Як убачається із листа Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» Київської міської дирекції Лівобережний поштамп від 30.06.2016 року № 31/52-10 НП 1052, поштовий переказ за № 422 із ВПЗ Київ-217 від 27.01.2015 року на суму 15000,00 грн. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, надійшов 27.01.2016 року до відділення поштового зв»язку. Грошовий переказ повернутий 27.02.2016 року за зворотною адресою, у зв»язку із закінченням терміну зберігання та був виплачений відправнику ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає доведеною обставину того, що відповідачем не здійснено оплати аліментів за означеним рішенням суду, оскільки належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, на спростування даної обставини суду не надано. При цьому доводи, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги узгоджуються із дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як було встановлено судом у справі № 755/32372/14-ц, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гуд Стафф», являється фізичною особою-підприємцем та отримує регулярний дохід.

Із довідки ТОВ «Гудстафф» від 15.06.2016 року убачається, що станом на 15.06.206 року ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах із товариством. За період його роботи з 15.05.2012 року по 23.03.2015 року йому виплачений дохід у сумі 42 780,35 грн. Відрахувань в рахунок оплати аліментів не здійснювалось. (а.с. 125).

За даними інформації державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві убачається, що відповідач за період із 01.01.2016 року по 31.09.2016 року отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності та перебуває у трудових відносин з ТОВ «СТК Лютіч» (а.с.127, 134, 137, 140).

Під час розгляду судом справи про стягнення із ОСОБА_3 аліментів, було встановлено, що інших дітей відповідач не має.

Осіб, які перебувають на утриманні відповідача на даний час, не встановлено судом і під час даного судового розгляду.

Таким чином, за спірний період відповідач отримує регулярний дохід, не має осіб, окрім спільного із позивачем сина на утриманні, проте не здійснює відрахування по сплаті аліментів за рішенням суду у розмірі ? частини його доходу, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Враховуючи період за який у ОСОБА_3 перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів, її розмір, суд убачає підстави для застосування наслідків порушення боржником зобов»язань по оплаті аліментів передбачених ст. 196 СК України, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у неналежному виконанні ним обов»язку по сплаті аліментів.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1554цс16 від 02.11.2016 року, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, який є обов»язковим для та враховується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із розрахунку: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

За даними розрахунку пені наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, за період з 12 грудня 2014 року по 30 вересня 2016 року пеня по аліментам складає 36736,06 грн.

Підстав для зменшення розміру пені по аліментів з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, судом не встановлено.

З огляду на означене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 57-60, 88, 209-210, 212-215, 218, 222,223, 294, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 20, 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 подану в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення заборгованості по виплаті аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 12 грудня 2014 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 36 736 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять шість) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя