Провадження № 2/520/2517/17
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Прохорова П.А.,
при секретарі - Цвігун А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремстрой-Україна" до Приватного підприємства "Прогресс-Риелт" та ОСОБА_1 про визнання договору про інвестування недійсним,
Позивач звернувся до суду вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що про існування оскаржуваного договору ТОВ «Ремстрой-Україна» дізналось лише у 2015 році, просив суд визнати недійсним Договір №ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 10 січня 2006 року, укладений між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1, оскільки його укладено без дотримання вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, та ПП «Прогрес-Риелт» на час укладення зазначеного договору не мало прав на відчуження майнових прав, які були передані за оскаржуваним правочином, оскільки виключні права на той час належали позивачу.
В судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце її розгляду повідомлені належним чином.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі жодних заяв, клопотань або заперечень не надали.
З викладених обставин, зважаючи на те, що відповідачі за обставинами розгляду справи повторно не з'явився до суду не повідомляючи при цьому про поважність причин такої неявки, суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України, 224-226 ЦПК України, ухвалив розглядати справу на підставі наявних доказів та постановити Заочне рішення.
Так, засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.
Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.
10 січня 2006 року між Приватним підприємством «Прогрес- Риелт» (Підприємством) та ОСОБА_1 (Пайовик). Було укладено Договір №ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, що оскаржується позивачем.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, як встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.
Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.1.1. Договору №ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 10 січня 2006 року, за своїм правовим змістом Договір є договором купівлі-продажу майнових прав відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується при йняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ч.2 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Тобто, приймати рішення про відчуження майна/майнового права (визначати його правову долю) має право лише його власник, оскільки за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві не лише само майно, а й право власності на нього. Тільки за такої умови у покупця може виникнути відповідне право. Тому продавцями в договорі виступають власники майна.
Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №99 від 26.02.2013 року, об'єкту присвоєна поштова адреса: м. Одеса, вул. Макаренка, 2-а.
Разом з тим, на момент укладення оспорюваного договору інвестування ПП «Прогрес-Риелт» не був забудовником об'єкту будівництва - житлового будинку з офісними приміщеннями за адресою: м. Одеса, вул. Львівська, 15, зокрема квартири будівельний номер №123, розрахунковою площею 55,98 кв.м., розташованої на 14 поверсі секції №1 Об'єкту будівництва, відповідно не був власником безумовного майнового права на спірну квартиру, визначеного розділом 2 Договору. Таким чином ПП «Прогрес-Риелт» не мав права на укладення спірного договору.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до ч. 1 ст.15 Цивільною кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином вбачається, що Договір №ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 10 січня 2006 року, укладений між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» (Підприємством) та ОСОБА_1 (Пайовиком), вбачається недійсним з моменту його вчинення та не створює для сторін юридичних наслідків, окрім тих, що випливають з його недійсності, а отже позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 236, 627, 628, 655, 656, 658 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, ЦПК України,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремстрой-Україна" до Приватного підприємства "Прогресс-Риелт" та ОСОБА_1 про визнання договору про інвестування недійсним, - задовольнити.
Визнати недійсним Договір №ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 10 січня 2006 року, укладений між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров