Дата документу 12.12.2017
Справа № 334/1310/17
Провадження № 2/334/584/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєва М.В. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми.

Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1, які належать відповідачу.

Вивчивши надані матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суддею встановлено, що 01.03.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми.

Позивач ОСОБА_2, просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належить відповідачу по справі.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, та вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної чи фізичної особи.

Відповідно до розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позивним вимогам.

Суддя, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено про те, що згідно пункту 1 частини 1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Заявником необґрунтовано необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, також позивачем до суду не надано актуальної інформаційної довідки, щодо права власності відповідача на вказану квартиру, крім того суду не надано даних щодо вартості майна, на яке накладено арешт та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Добрєв М. В.