Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 1 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 5 січня 2017 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в газеті «Ічнянська панорама» (№ НОМЕР_1)) за підписом «ОСОБА_7» була опублікована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач зазначав, що у даній статті відносно нього поширено завідомо недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «Та оскільки міцний крем'язень ОСОБА_6 помирати не збирається, ОСОБА_4 очолив нещодавно створене краєзнавче товариство «Ічнянщини»; «Як тільки з`являється нова громадська організація, так відразу в неї і залазять чиновники, щоб імітувати бурхливу діяльність»; «Товариство «Ічнянщина» ще ніяк не проявило себе».

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати зазначену вище інформацію такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та його ділову репутацію, а також зобов'язати відповідача спростувати зазначені вище відомості шляхом опублікування спростування відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» у газеті «Трудова слава» або у будь-якому засобі масової інформації, діяльність якої поширюється на території Ічнянського району Чернігівської області.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 1 грудня 2016 року, залишити без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 5 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в газеті «Ічнянська панорама»

(№ НОМЕР_1)) за підписом «ОСОБА_7» була опублікована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що у вказаній публікації поширені відомості, які не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність, ганьблять ділову репутацію.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема ст. 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації,необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд правильно застосував положення ст. 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію» та прийшов до правильного висновку, що речення у зазначеній вище статті, а саме: «Та оскільки міцний крем'язень ОСОБА_6 помирати не збирається, ОСОБА_4 очолив нещодавно створене краєзнавче товариство «Ічнянщини»; «Як тільки з`являється нова громадська організація, так відразу в неї і залазять чиновники, щоб імітувати бурхливу діяльність»; «Товариство «Ічнянщина» ще ніяк не проявило себе» є оціночними судженнями, які не можуть бути витлумачені як фактичні дані, з огляду на характер використання у них мовних засобів.

Доводи касаційної скарги про те, що в оскаржуваній статті викладено неправдиву інформацію ніби-то про повну відсутність діяльності товариства «Ічнянщина» за час його існування не відповідає дійсності, оскільки в статті зазначено: «Товариство «Ічнянщина» ще ніяк не проявило себе», що не свідчить про повну відсутність діяльності товариства, а лише вказує на те, що на думку автора статті діяльність товариства не є помітною.

Посилання позивача у касаційній скарзі на хибність висновків судів попередніх інстанцій щодо характеру оціночних суджень, викладених у статті тез автора ґрунтуються на власному розумінні і трактуванні цих тез і висловлювань та, з урахуванням характеру використаних автором мовних засобів не спростовую їх зміст, як оціночних суджень.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 1 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 5 січня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська