Справа № 333/4062/17
Провадження № 2/333/2045/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який під час розгляду справи в обґрунтування якого зазначив, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017 року було задоволено його адміністративний позов до УПСЗН ЗМР по Комунарському району і визнано протиправними дії Управління щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та зобовязано УПСЗН ЗМР по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Судове рішення набрало законної сили і на момент предявлення позову невиконане. Вважає, що протиправними діями Управління йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо себе. Так, через протиправні дії УПСЗН він не отримав належні йому виплати, фактично позбавився права на соціальний захист, який гарантований державою в Конституції України. Такі дії є систематичними та тривають більше року, він змушений був звертатися до суду за захистом своїх законних прав і судовий процес оскарження тривав довго, поніс у зв'язку з цим додаткові витрати на оплату правової допомоги, він переживав, погіршився його стан здоров'я, з'явились головні болі, підвищився тиск, пригнічився настрій, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зазнавши інвалідність та маючи право на отримання виплат, через незаконні дії Управління йому спричинено моральну шкоду, яка виражається у погіршенні здоровя через переживання, які викликані неможливістю тривалий час отримати щорічну разову допомогу до 5 травня у повному, встановленому законом розмірі. Зявилися приступи головного болю, почав різко підвищуватись тиск, постійно перебуває в пригніченому стані. Позивач часто дратується, що призводить до погіршення відносин з рідними, а також з оточуючими людьми. Завдана моральна шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях у звязку з порушенням конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, а саме належної щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, необхідності відстоювати в судах своє право. У вказаних протиправних діях позивач вбачає глузування з нього з боку відповідача та відчуття всесильності та безкарності органів державної влади, що задає йому моральних страждань, оскільки він вимагає тільки того, що гарантовано йому Законами України.

Невиконання державою своїх зобов'язань перед ним поставило його у нерівні умови, підірвало довіру до держави, що призвело до порушення принципів соціальної, правової держави. Моральну шкоду оцінює в 30 000 грн.

Просить визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2017 року та стягнути моральну шкоду у вказаній сумі.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надіслав письмові заперечення, в яких посилається на те, що підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди немає, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, погіршення стану здоров'я саме через дії Державної казначейської служби України та відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діяльністю Державної казначейської служби України та заподіюванням шкоди позивачеві. Просить в позові відмови повністю.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, шляхом відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Ст. 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від обставин, передбачених ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1167, ст. 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017р. було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УПСЗН ЗМР по Комунарському району і визнано протиправними дії УПСЗН ЗМР по Комунарському району щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та зобовязано УПСЗН ЗМР по Комунарському району здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане судове рішення набрало законної сили 24.01.2017 року.

Обставини, встановлені вказаними судовим рішеннями, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню під час розгляду даної цивільної справи, яка стосується наслідків протиправних дій УПСЗН ЗМР по Комунарському району.

Зокрема, вказаним судовим рішеннями встановлено, що дії УПСЗН ЗМР по Комунарському району щодо недоплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня судовим рішенням були визнані протиправними і зобов'язано Управління поновити порушені права позивача.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами, тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України також не підлягає доведенню під час розгляду даної справи, що вищевказане судове рішення не було відповідачем виконане. Відповідачами не надано доказів протилежного.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та часткову обґрунтованість позову позивача.

При цьому, суд виходить з того, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії є невідчужуваними та непорушними, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 3 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст. ст. 21, 22 Конституції України).

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. ст. 1, 3, 6, 8, 19, 22, 23, 24 Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізований, тобто набуте право не може бути скасовано, звужене (п. 4 рішення КСУ № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року).

В силу вищезазначеного, саме держава в особі відповідних державних органів зобов'язана забезпечувати дотримання прав людини, не допускати порушення таких прав.

Оцінивши обставини даної справи, суд вважає встановленим та доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди незаконними діями УПСЗН ЗМР по Комунарському району.

Виходячи з аналізу норм діючого законодавства, зокрема, ст. 23 ЦК України, ст. 4 Закону № 266, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що внаслідок незаконної недоплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, та внаслідок невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017 року позивачу однозначно спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо себе.

Так, суд вважає, що протиправні дії УПСЗН ЗМР по Комунарському району завдали позивачу моральних втрат, оскільки він протягом тривалого часу за наявності законних на те підстав був позбавлений права на соціальний захист, яке гарантоване державою в Конституції України.

Виходячи з практики Європейського суд з прав людини, суд також вважає, що протиправні дії УПСЗН ЗМР по Комунарському району свідчать про незаконне втручання в право власності позивача, яке гарантовано ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 41 Конституції України, оскільки він, маючи законні очікування, на протязі тривалого часу позбувся можливості отримувати грошові кошти, чим, в свою чергу, був обмежений в здійсненні права на достатній життєвий рівень, гарантованого ст. 48 Конституції України.

Протиправні дії відповідача призвели до порушення звичного способу життя позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Позивач змушений був вдруге звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час та кошти на оплату правової допомоги. Це, в свою чергу, спричинило позивачу психоемоційні переживання, хвилювання, нервування, погіршення стосунків з оточуючими людьми.

Отже, у суду немає сумнівів у наявності правових підстав для відшкодування завданої позивачу в результаті протиправних дій УПСЗН ЗМР по Комунарському району моральної шкоди.

Доводи представника Державної казначейської служби України щодо відсутності підстав для стягнення саме з Державної казначейської служби України суми моральної шкоди страждань суд вважає безпідставними, вони об'єктивно спростовуються вищевказаними обставинами та наступними нормами права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1167, ст. 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конституційним судом України у Рішенні № 12-рп/2001 від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001 зазначено, що відшкодування моральної шкоди завданої фізичним особам незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійснені ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженою Постановою КМУ від 15.04.2015 року № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до п.п. 3 п. 4 вказаного вище Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення незаконне порушення гарантованого Конституцією та Законами України права на соціальний захист, права власності саме з боку державних органів, в той час, коли саме вони, в першу чергу, зобов'язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав.

Також суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що, набувши законне очікуване право на соціальні виплати, він на протязі тривалого часу обмежувався в його здійсненні, не отримав грошові виплати, змушений був звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час та кошти. Все це призвело, на думку суду, до суттєвої зміни звичного укладу його життя та життя його родини, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації та поновлення своїх прав. Вказані обставини, на думку суду, викликали у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинили душевні переживання та страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи.

При постановленні рішення суд також виходить з того, що Держава Україна відповідно до ст. 2 ЦК України є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. В таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Оскільки Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, саме Держава України в особі Державної казначейської служби України є належним відповідачем у даній справі.

При цьому, кошти на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями УПСЗН ЗМР по Комунарському району, підлягають стягненню не з Державної казначейської служби України, як просить позивач, а за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку.

Згідно зі ст. 255 КАС постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 21, 22, 41, 46, 48, 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 84, 88, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2017 року по справі № 333/6722/16-а.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Кулик