Провадження № 22-ц/773/1543/17 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.І., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача-Ткачука П.В.,

відповідача -ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є сином відповідачки, що підтверджено свідоцтвом про народження. Він та його молодший брат проживають після розлучення батьків із батьком. Згідно з рішенням суду від 09.07.2015 р. з ОСОБА_1 стягувалися на його із братом утримання аліменти в розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На даний час стягнення аліментів щодо нього припинено, оскільки з 01.01.2017 року він став повнолітнім. Разом з тим, необхідність звернення із даним позовом обгрунтована тим, що з вересня 2014 року він є студентом Коледжу технологій, бізнесу та права Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки, термін навчання якого становить до 31 січня 2018 року. Навчається ним здійснюється на денній формі та самостійного заробітку він не має, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Оскільки допомоги, яку надає йому батько, недостатньо для забезпечення якісного навчання, тому просив стягувати із матері аліменти на час його навчання в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, починаючи із 15 серпня 2017 року і до січня 2018 року включно ,враховуючи, що відповідач працює.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2017 р. позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого державою для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 17.08.2017 р. і до закінчення навчання - 31 січня 2018 року. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у даній справі, відповідає вказаним вимогам.

Згідно із вимогами ст. 199 СК України батьки зобов'язані надавати утримання своїм повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання і потребують у зв'язку з цим матеріальної допомоги, до досягнення ними 23-річного віку за умови, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов'язок надавати утримання своїм повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання і потребують у зв'язку з цим матеріальної допомоги, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 , але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру допомоги на навчання сина чи дочки суд відповідно до приписів ст. 200 СК України повинен враховувати обставини, які передбачені ч.1 ст. 182 цього Кодексу.

Згідно з нормами ч.2 ст. 182 СК України (в новій редакції) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є матір'ю повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який навчається з 01вересня 2014 р. на денному відділенні Коледжу технологій, бізнесу та права Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки з терміном навчання 4 роки, а саме до 31 січня 2018 року (а.с.3, 9).

Позивач досяг віку 18 років, у зв'язку з навчанням потребує утримання матері для забезпечення якісного навчання.

Відповідач працює менеджером зі збуту в ТзОВ «Луцьккартон», дохід за період з січня по жовтень 2017 року становить 31177,63 грн. без врахування аліментів (а.с.29).

Крім того, як встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року, позивач ОСОБА_3 перебуває разом із своїм неповнолітнім братом на повному утриманні батька ОСОБА_1 (а.с.4-5)

Оскільки ОСОБА_3 продовжує навчання, не працює та перебуває на повному утриманні батька, а тому потребує матеріальної допомоги, яку на правових підставах відповідач повинна надавати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначає, що позивач навмисно приховує дійсні обставини, які впливають на ухвалення правильного рішення у даній справі, щодо його працевлаштування та отримання заробітку, вважає, що судом не було взято до уваги її стан здоров'я, а також факт стягнення з неї аліментів на утримання молодшого неповнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач перевівся на вільний графік відвідування навчання, а тому має самостійно здійснювати витрати на навчання, не заслуговують на увагу, адже незалежно від форми навчання воно є відплатним та обтяженим витратами на інші потреби пов'язані із навчанням, а тому відповідно до приписів ст. 199 СК України участь батьків у таких витратах є обов'язковою, якщо вони не позбавлені з об'єктивних причин надавати таку допомогу.

Наявність у відповідачки вимушених витрат на своє лікування не впливає на розмір аліментів, оскільки вказані кошти стягуються лише на витрати, пов'язані з навчанням сина до визначеного періоду, що ніяким чином не вплине на порушення її прав.

При цьому розмір такої допомоги є мінімально визначеним, а відповідач не позбавлена можливості нести такі витрати на час навчання сина - до 31 січня 2018 року.

Відповідно до норм ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, інші доводи також не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду щодо підстав сплати аліментів та визначення їх розміру, не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що розмір допомоги, яку відповідачка має надавати повнолітньому сину на період навчання, повинен складати мінімальний розмір, визначений Сімейним Кодексом, а саме - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого державою для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді