Дата документу 29.11.2017 Справа № 554/6725/17
Провадження №2/554/3260/2017
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 листопада 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
судді Чуванової А.М.
при секретарі Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої щорічної грошової допомоги,-
В С Т А Н О В И В :
Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої щорічної грошової допомоги та просять суд стягнути з відповідача сплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік в розмірі 2822,84 гривень на користь Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області. В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_2, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як ветеран війни та отримував щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, виплата якої передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Розпорядником бюджетних коштів по зазначеному виду допомоги є Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області. Фінансування щорічної разової грошової допомоги за 2015 рік ОСОБА_2 як ветерану війни - інваліду 1 групи, було проведено 17.04.2015 року та кошти в сумі 2835 гривень були перераховані на його вкладний рахунок, відкритий в ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до наданого Управлінням списку померлих стало відомо, що 16.04.2015 року ОСОБА_2 помер. Згідно ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» кошти щорічної разової грошової допомоги не виплачуються в разі смерті одержувача до 5 травня. 23.04.2015 року Центр був змушений звернутися до ПАТ «Акцент-Банк» з проханням повернути щорічну грошову допомогу до 5 травня, нараховану ОСОБА_2; 28.05.2015 року ПАТ «Акцент-Банк» на рахунок Центру повернуто кошти в розмірі 12,16 гривень в межах наявного залишку. Таким чином, недостача грошових коштів становить 2822,84 гривень.
З метою повернення коштів щорічної разової грошової допомоги Управлінням неодноразово на адресу родини ОСОБА_2 направлялися листи та запрошення, які залишенні без відповідного реагування ( листи від 15.05.2015 року, 30.06.2015 року, 12.08.2015 року, 27.10.2015 року, 12.11.2015 року). За результатами перевірки, проведеної Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області, на підставі листа Центру віл 05.04.2017 року, встановлено, що банківською карткою ПАТ «Акцент-Банк» , яка належала ОСОБА_2, скористалася ОСОБА_1, яка з родиною проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, де раніше проживав померлий ОСОБА_2 Посилаючись на вказані обставини, на те, що добровільно кошти ОСОБА_1 не повернуті, позивачі просили позов задовольнити повністю.
Представники позивачів в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують, проти заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило.
Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як ветеран війни та отримував щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, виплата якої передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Фінансування щорічної разової грошової допомоги за 2015 рік ОСОБА_2, як ветерану війни - інваліду 1 групи, було проведено 17.04.2015 року та кошти в сумі 2835 гривень були перераховані на його вкладний рахунок, відкритий в ПАТ «Акцент-Банк» (а.с.6).
Відповідно до наданого Управлінням списку померлих стало відомо, що 16.04.2015 року ОСОБА_2 помер.
Позивачі, посилаючись на ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якої кошти щорічної разової грошової допомоги не виплачуються в разі смерті одержувача до 5 травня, та отриманий лист Головного управління Національної поліції в Полтавській області про те, що банківською карткою ПАТ «Акцент-Банк» , яка належала ОСОБА_2, скористалася ОСОБА_1, але ознак кримінального правопорушення не встановлено, просили стягнути сплачену допомогу ОСОБА_2 саме з відповідача ОСОБА_1 (а.с.9).
Згідно ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разова грошова допомога не виплачується в разі смерті отримувача до 5 травня або набуття громадянином статусу згідно із ст.ст.6,7,9,10,11 цього Закону після 5 травня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Тобто право на такі виплати мають особистий характер, оскільки призвані забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб. Тому зі смертю такої особи припиняється і право на отримання відповідної виплати.
За приписами ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, виходячи зі змісту цих норм, до складу спадщини не включається разова грошова допомога до 5 травня за 2015 рік, виплачена ОСОБА_2 після його смерті.
Крім того, відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті, а тому одержувач - ОСОБА_2 з моменту смерті перестав бути суб'єктом цивільного права.
Таким чином, кошти разової допомоги, що нарахована та перерахована на поточний рахунок ОСОБА_2 після смерті отримувача, не можуть бути виплачені, вони не включаються до його спадщини.
Вказані кошти, відповідно до положень діючого законодавства, є коштами Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, які зайво перераховані на рахунок ОСОБА_2 після його смерті, а тому підлягають поверненню позивачу.
Між тим, позивачі з вимогами звернулися до ОСОБА_1 про стягнення з неї зайво перерахованих коштів у розмірі 2822,84 гривень, не навівши та не надавши суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували правові підстави для повернення цих коштів саме відповідачкою.
Крім того, слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно.
Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).
Правовою позицією Верховного Суду України 22.01. 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.
При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Згідно ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» сума разової грошової допомоги, що належала особі згідно з цим Законом і залишилася не одержаною у звязку з її смертю, не включається до складу спадщини і виплачується батькам, чоловіку (дружині), дітям особи, якій передбачена виплата разової грошової допомоги, або родичам, що проживали разом з нею.
Згідно заяви, позивач неодноразово направляв листи та запрошення на адресу родини ОСОБА_2 про повернення коштів щорічної грошової допомоги (а.с.11,13,14,15,16), адресуючи їх саме ОСОБА_1, а тому не виключено, що відповідач, як родич померлого, скористалася своїм правом на отримання цих коштів.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватися на припущенням.
При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачами, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано переконливих доказів, які б доводили їх позовні вимоги до ОСОБА_1
Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.
КеруючисьЗакону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої щорічної грошової допомоги відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М.Чуванова