Справа № 297/205/17
10 березня 2017 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Берегівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення металевого контейнера (гаражу)
Позивач в особі міського голови ОСОБА_2, звернувся до суду із вимогами зобов'язати відповідача знести самовільно улаштований металевий контейнер (гараж), який розташований за адресою: вул. ОСОБА_3, на підставі Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв'язку із встановленням відповідачем цієї споруд без належного дозволу.
Свою позовну заяву мотивував тим, що відповідач без жодної на те правової підстави зайняв земельну ділянку, що знаходиться на вулиці ОСОБА_3 (колишня Крива) та самочинно розмістив на ній металевий контейнер (гараж). 15.11.2016 року Берегівська міська рада з метою протидії самовільному захопленню (зайняттю) земельної ділянки звернулася до Відповідача з проханням здійснити демонтаж самовільно встановлених гаражів в термін до 05 грудня 2016 року. При перевірці виявлено, що встановлений металевий гараж не демонтовано. Рішення про надання відповідачу земельної ділянки не приймалося. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.
У судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, подав заяву згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений, відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірним.
В ст. 116 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»: «самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними».
Згідно ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що: «власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». Зважаючи на наведене, дії відповідача із самовільного зайняття земельної ділянки порушують права територіальної громади як власника земельної ділянки на самостійне володіння, користування, розпорядження нею.
Частиної першою статті 90 Земельного кодексу України чітко передбачено, що власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі.
При цьому частина 2 статті 90 Земельного кодексу гарантує, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Отже, оскільки рішенням Берегівської міської ради земельні ділянка у власність або користування відповідачу не надавалась, він користується самовільно захопленою земельною ділянкою по вулиці М. Тимощука (колишня Крива), яка належить територіальній громаді міста Берегова, встановивши на ній металевий контейнер (гараж) без належного на те дозволу. Враховуючи дані факти, Берегівська міська рада вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що відповідають приписам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання усіма підприємствами, установами, організаціями і громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Статтею 413 Цивільного кодексу України передбачено підстави виникнення права користування чужою земельною ділянкою для забудови, а саме, власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Стаття 60 ЦПК України покладає на сторони обов'язок щодо доказування обставин, на які вони посилаються, щоб рішення не ґрунтувалося на припущеннях.
Вищевикладене свідчить про те, що позивачем доказані обставини, на які він посилається, тому позов належить задовольнити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України
Позовну заяву Берегівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення металевого контейнера (гаражу) - задовольнити.
Зобовязати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по вулиці М.Тимощука, привести її у придатний для використання стан за власний рахунок шляхом знесення металевого гаражу, що позначений на схемі №1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя ОСОБА_4.