Справа № 755/8543/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

за участі секретарів Гноілек М.В., Костів Л.М., Івашко О.Л., Зимницької М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 18964,85 грн., що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи позивач повідомлявся належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов (а.с.44-45), пояснив, що дійсно 19 грудня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував позивач, який зіткнувся з автомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк». Однак, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з фірмою «Саламандра», яка надає транспортні послуги (таксі), в цей день в його розпорядження був наданий автомобіль «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, та поліс обов'язкового страхування №АІ5654327, виданий ПрАТ «СК «Україна», ці відомості зафіксовано в схемі ДТП від 19.12.2015 року, яка була складена працівниками патрульної поліції на місці пригоди. Таким чином, позивач мав право звернутись до ПрАТ «СК «Україна» та отримати відшкодування понесених витрат за рахунок страховика з яким укладено поліс обов'язкового страхання цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, або пред'явити вимоги до роботодавця відповідача, який в силу положень ст.1172 ЦК України повинен нести відповідальність за шкоду, заподіяну його працівником.

Представник відповідача - адвокат Старов В.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов (а.с.44-45), та пояснень, які надавались відповідачем в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 18 березня 2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено Договір страхування наземного транспорту №DNHSIIV129738, з визначеним строком дії договору - з 18.03.2015 р. до 17.03.2016 р., об'єктом страхування виступають транспортні засоби, зазначені у Додатку №2 до цього Договору. (а.с.2-3)

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, на підставі постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340,00 грн. на користь держави. (а.с.7 зворот)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови суду: «19.12.2015 року о 12 год.30 хв. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Києві по проспекту Червонозоряному, 123, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів».

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

21 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» з заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 19 грудня 2015 року за участі застрахованого транспортного засобу - «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2. (а.с.4 зворот)

12 січня 2016 року ТОВ «ЕАК «Довіра», на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, яким визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2, що складає 18964,85 грн. (а.с.9-17)

01 лютого 2016 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» складено Страховий акт № И-6555532 , на підставі якого страхувальнику - Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», виплачено страхове відшкодування в розмірі 18964,85 грн., факт виплати страхувальнику страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням №839 від 02.02.2016 року. (а.с.18-19)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з положень частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки.

За змістом положень ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Дані норми законів встановлюють перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається зміна кредитора: потерпілий (тобто страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. У результаті страховик виступає замість потерпілого.

Виходячи з предмету позовних вимог, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» пред'явило вимоги до ОСОБА_1, як особи винної у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 18964,85 грн., які виплачено страхувальнику - Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», на виконання Договору страхування наземного транспорту №DNHSIIV129738 від 18 березня 2015 року, по страховому випадку, який мав місце 19 грудня 2015 року, посилаючись на положення ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Така правова позиція висловлена Верховим Судом України у постанові № 6-2878цс15 від 10 лютого 2016 року, а в силу положень статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» безпідставно пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_1, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 18964,85 грн., оскільки в розрізі даного спору доведеними є обставини, що страховиком виконано зобов'язання перед страхувальником - Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на виконання Договору страхування наземного транспорту №DNHSIIV129738 від 18 березня 2015 року, по виплаті страхового відшкодування, визнаний страховиком як страховий випадок, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика, визначений у п.6 Договору страхування, в той же час сам факт виплати страхового відшкодування страховиком за договором майнового страхування не може слугувати безумовною підставою для пред'явлення вимог до особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування за відсутності доведених обставин щодо недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування потерпілому шкоди, тобто заподіяння збитків, розмір яких перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.3, 979, 988, 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8 , 25, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва , протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я