У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про стягнення боргу та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 листопада 2014 року він передав відповідачу в борг 8 500 доларів США, які останній зобов'язувався повернути 4 березня 2015 року, що підтвердив складеною 4 листопада 2014 року розпискою. Враховуючи, що відповідач кошти не повернув, позивач просив стягнути 194 796,20 грн основного боргу, 47 819,59 грн процентів за користування грошима та три проценти річних у сумі 4 270,79 грн.

ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору позики, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4 листопада 2014 року, недійсним, посилаючись на його фіктивність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 4 листопада 2014 року в сумі 151 782,63 грн.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_5 визнана неподаною та повернена заявнику.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду Дніпропетровської від 2 червня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права, і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Суддею апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 4 листопада 2014 року в сумі 151 782,63 грн.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яка ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року визнано неподаною та повернено заявнику з підстав невиконання ухвали від 13 травня 2016 року.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 без руху, суддя апеляційної інстанції в ухвалі від 13 травня 2016 року вказав на несплату судового збору, яку визначив у сумі 2 275,93 грн, і надав строк для усунення недоліку протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Встановлено, що ухвалу від 13 травня 2016 року заявник одержав 27 травня 2016 року і на виконання її вимог у межах визначеного строку сплатив 606,33 грн судового збору, яку вирахував від ставки, що підлягала сплаті при поданні його позову.

Проте таке тлумачення ОСОБА_5 положень Закону України «Про судовий збір» хибне.

Зі змісту поданої ним апеляційної скарги вбачається, що вона містить клопотання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Оскільки треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору (яким є ОСОБА_5.), мають усі процесуальні права та обов'язки позивача, обов'язок сплатити судовий збір із відповідної апеляційної скарги покладається і на них.

У пункті 21 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 з подальшими змінами пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що у разі, якщо в апеляційному порядку оскаржується судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду двох позовів, то при оскарженні рішення у частині вирішення вимог за обома позовами судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду обох позовів.

Саме за таким правилом розрахував судовий збір суддя апеляційної інстанції при вирішенні питання відкриття апеляційного провадження.

Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що заявник не виконав вимог ухвали, а саме не сплатив судовий збір, дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення заявнику, застосувавши визначені ст.ст. 297, 121 ЦПК України процесуальні наслідки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвал без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала судді апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не встановлено, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала судді - залишенню без змін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі суддею апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення неправильного судового рішення

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу судді апеляційного суду Дніпропетровської від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: І.М.Завгородня С.О.Карпенко Л.М.Мазур О.М.Ситнік