22-ц/775/786/2017(м)
Категорія 57 Головуючий у 1 інстанції Музика О.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Мироненко І.П.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Маріупольської філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на свою користь залишок коштів на поточному рахунку №129193 у сумі 3 813,40 грн. Посилався на те, що у грудні 2016 року при проведенні видаткової операції у банкоматі йому було відмовлено у проведення операції та висвітлився напис про те, що його картка заблокована, причини блокування коштів не повідомлялися. Його звернення з проханням повідомити причини заблокування платіжної картки та з проханням розблокувати поточний рахунок, були відповідачем проігноровані. Вважаючи дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» неправомірними, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 залишок коштів на поточному рахунку № 129193 у розмірі 3 813 грн. 40 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_3, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до анкети-заяви від 19 листопада 2010 року приєднався до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та отримав платіжну карту для виплат № 129193 зі строком дії до березня 2018 року.

Позивач має також у банку рахунок № 018395.

Згідно із довідкою Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради № 20143 від 22 липня 2016 року ОСОБА_2, відповідно до Закону України «Про Державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2016 року становить 7 279 грн. 54 коп. і виплата цих сум проводилася через відділи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «ПУМБ».

Відповідно до листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30 грудня 2016 року № R3KI-V964-Q44J-1OT7 залишок коштів на картковому рахунку № 129193, станом на 30 грудня 2016 року, складав 3 813 грн. 40 коп.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 дізнався, що його картка № 129193 заблокована і можливості користуватися особистими коштами шляхом використання кредитної картки з сумою залишку 3 813,40 грн. він не має.

Як вбачається зі справи, підставою для зупинення фінансових операцій за платіжною карткою ОСОБА_2 стало те, що 29 вересня 2014 року до банку звернулася громадянка ОСОБА_4, яка повідомила, що з її рахунку безпідставно були зняті кошти у розмірі 8 655 грн., за електронною операцією, яку вона не проводила.

В результаті проведеної банком перевірки встановлено, що 27 вересня 2014 року з карток № 466248 та № 143474, належних ОСОБА_4, у ПК privat24 був здійснений переказ грошових коштів на суму 6 700 грн. та 978 грн. на картку «ПРИВАТБАНК» №018395 та поповнення мобільного телефону № +76. Вивід грошових коштів не здійснювався, кошти, які надійшли на рахунок заблоковані, знаходяться на рахунку користувача картки ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача певної суми грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив норми матеріального права, які регулюють питання виконання договорів між банком та клієнтом та безпідставно обмежив позивача у праві розпорядження грошовими коштами, що знаходилися на його особовому рахунку № 129193, який використовувався для отримання державної соціальної допомоги; що банком не представлено доказів, які б указували на обставини, з якими банк повязує підстави обмеження позивача щодо розпорядження грошовими коштами, а тому, кошти в розмірі 3 813,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та свої висновки виклав у рішенні.

Вирішуючи спір, суд правильно застосував положення Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умови та правила надання банківських послуг і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 шляхом стягнення на його користь грошових коштів в розмірі 3 813,40 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем додержано процедури зупинення фінансових операцій щодо позивача, що дії останнього повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 кошти з рахунку ОСОБА_4 були перераховані на рахунок позивача № 129193 і це давало підстави банку заблокувати картку ОСОБА_2 на тривалий строк.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що дії банку відповідали положенням закону і, зокрема, ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положенню про порядок емісії електронних платежів і здійснення операції з іх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та умовам договору між сторонами, викладеним у п.п.1.1.3.2.1, 1.1.3.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають, що банк має право призупинити або припинити права клієнта використовувати платіжну картку в разі порушення клієнтом умов використання платіжної картки, що не припиняє зобовязань клієнта та банку, що виникли до або під час призупинення або припинення зазначеного права; банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Ці доводи скарги є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII, а також розділу 2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою № 492 правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року, на банки як суб'єкти первинного фінансового моніторингу покладено обов'язок щодо ідентифікації, верифікації клієнтів (їхніх представників), вивчення клієнтів та уточнення інформації про клієнтів у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 5 ст. 1 Закону № 1702-VII вивчення клієнта - процес отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов'язаних з ними осіб; з'ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири).

Відповідно до ст. 64 Закону № 2121-III банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу під час здійснення управління ризиками враховує рекомендації, визначені чи надані відповідними суб'єктами державного фінансового моніторингу, які згідно з цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

У відповідності до ст. 17 Закону № 1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Зупинення та поновлення здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій) відбувається у порядку, визначеному суб'єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють державне регулювання і нагляд за діяльністю суб'єктів первинного фінансового моніторингу в межах їх повноважень.

Відповідно до п. 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»www.privatbank.ua у мережі інтернет, які є невід'ємною частиною договору, укладеного з клієнтом, банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України № 1702-УІІ регламентують, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому, документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

Стаття 64 Закону України № 2121-ІІІ та ч. 7 ст. 9 Закону України № 1702-УІІ передбачають, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов'язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону України № 1702- УІІ).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком

частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором.

Пунктом 12 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою № 705 правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року передбачено, шо емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операпій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, шо можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Як вбачається зі справи, будь-яких доказів порушення позивачем умов договору, які б слугували підставами для блокування картки ОСОБА_2 відповідачем під час розгляду справи ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Крім того, відповідач виходив з того, що позивач використав банк для здійснення незаконних операцій, шляхом присвоєння грошових коштів ОСОБА_4 та введенням її в оману.

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав, що в 2014 році він здійснював волонтерську діяльність, повязану з наданням допомоги на потреби армії і в цей час на його рахунки надходили кошти багатьох людей, які бажали надати допомогу волонтерському руху; допускає, що ОСОБА_4 могла добровільно перерахувати кошти на його рахунок №018395 з метою надання допомоги армії. На теперішній час він оскаржує дії банку щодо рахунку № 129193 на суму 3 813,40 грн.

Оскільки зі справи вбачається, що ані ОСОБА_4, ані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зверталися до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2, ці доводи скарги відповідача безпідставні.

Зазначений в апеляційній скарзі факт про те, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка ОСОБА_4 не змінює правових висновків суду у справі. Встановлено, що це питання було предметом дослідження суду першої інстанції, воно розглянуто судом з дотриманням вимог процесуального законодавства та з цього приводу наведені відповідні міркування в судовому рішенні. Будь-яких клопотань суду апеляційної інстанції представником відповідача не заявлено.

Посилання у скарзі на те, що позивач не надав суду доказів законності походження грошових коштів на його рахунку № 018395, який не є предметом спору у даній справі, до уваги не приймаються.

Доводи скарги про порушення позивачем вимог УІП (Умови і правила надання банківських послуг) без зазначення конкретних положень цього документу про порушення яких йде мова, а тому у банку були законні підстави для встановлення обмежень за рахунком позивача, є неспроможними та безпідставними.

Отже апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: І.П.Мироненко

ОСОБА_5