Справа № 361/6613/17
Провадження № 2/361/3314/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі - Корніюк К.А.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, -

встановив :

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення №241-к від 19.10.2017р. за п.6 ст.40 КЗпП, поновити його на роботі у відповідача у попередній посаді керівника Вузлівського місця провадження діяльності і зберігання спирту ДП «Укрспирт», та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позовні вимоги позивач вмотивував тим, що відповідач порушив порядок проведення звільнення, він про звільнення дізнався, отримавши від відповідача листа поштою, про звільнення його відповідач не попередив. Звільнення за п.6 ст.40 КЗпП допускається як виключний засіб, коли працівника не можна перевести за його згодою на іншу посаду, але позивачу не було запропоновано іншу посаду, не було надано перелік вакантних посад, або повідомлено про відсутність таких, хоча сам позивач знає, що вакантні посади у відповідача були Крім того, в день звільнення він не був на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, перебував на лікарняному, тому відповідачем порушено вимогу закону, якою заборонено звільнення під час непрацездатності працівника. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач подав письмові пояснення за позовом, подав заяву про розгляді справи у його відсутності з прийняттям рішення за законом. З приводу конкретних обставин відповідач пояснив, що позивач був прийнятий на посаду керівника після звільнення з роботи особи, що займала вказану посаду керівника Вузлівського МПДДП «Укрспирт»; оскільки попередній керівник рішенням суду був поновлений у своїй посаді, тому у зв'язку з цим позивачу 18.10.2017р. було запропоновано вакантні посади на підприємстві і надано їх перелік, але від засвідчення отримання переліку вакантних посад позивач відмовився, тому був виданий наказ про звільнення позивача. Про факт перебування позивача на лікарняному відповідачу не було відомо, наказ про звільнення був надісланий позивачу в той же день, а вже після того позивач подав відповідачу лікарняний на підтвердження його непрацездатності на дату звільнення.

З наданих доказів судом встановлено:

Згідно записів у трудовій книжці позивача - він був прийнятий на роботу до відповідача 8.04.2013р. на посаду провідного інженера аналітичного відділу управління контролю за виробництвом та обігом спирту. 2.09.2013р. переведений на посаду заступника керівника з виробничих питань. З 08.06.2015р. переведений на посаду керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт». Звільнений з даної посади з 19.10.2017р. на підставі наказу №241-к від 19.10.2017р., у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.40 КЗпП.

Згідно наказу № 241-к від 19.10.2017р. у зв'язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 на посаді керівника Вузівського МПД на підставі рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18.08.2017р., за п.6 ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Вузівського МПД. Підстава: рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18.08.2017р., ухвала Радехівського районного суду Львівської області від 21.08.2017р.

З супровідним листом від 19.10.2017р. відповідач надіслав поштою даний наказ позивачу.

Згідно наданого позивачем листка непрацездатності (копія, але наявність оригіналу відповідач не оспорив), виданого Радехівською ЦРП м. Радехів, хворий ОСОБА_1 місце роботи: ДП спиртовий та лікеро-горілчаний «Укрспирт», амбулаторне лікування, захворювання загальне, непрацездатний з 18.10.2017р. до 20.10.2017р., з 21.10.2017р. до 24.10.2017, до праці 25.10.2017р.

Статтею 40 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно ч.1 ст.40 КЗпП - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: п.6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП - звільнення з підстав, зазначених у п 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП - не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок і підстави звільнення працівника, і з наданих позивачем доказів, зокрема листка непрацездатності, а також у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів, які б спростували факт непрацездатності позивача станом на день його звільнення, то суд дійшов висновку, що дійсно відповідачем порушено порядок звільнення працівника з роботи, не дотримано вимоги ч.3 ст.40 КЗпП щодо заборони звільнення під час непрацездатності.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним дотримано порядок звільнення працівника за п.6 ст.40 КЗпП, а саме щодо виконання вимог, передбачених у ч.2 ст.40 КЗпП, - щодо вирішення питання можливості переведення працівника на іншу роботу.

При таких обставинах дійсно наказ про звільнення позивача є таким, що не відповідає закону, порушує права позивача, і тому підлягає скасуванню.

Позивач , як незаконно звільнений, підлягає поновленню на роботі у займаній перед звільненням посаді. Той факт, що дана посада на даний час не є вакантною у зв'язку з поновленням на роботі раніше звільненого працівника на підставі рішення суду, не є підставою для відмови у позові, оскільки всю необхідну процедуру і передумови такого звільнення відповідач повинен виконати у стадії вирішення питання з приводу можливості переведення на працівника на іншу роботу з займаної ним посади, і рішення про звільнення прийняти лише при відсутності такої можливості, та з дотриманням встановленого законом порядку.

Таким чином, при наданих доказах і встановлених конкретних обставинах, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач не дотримався порядку і процедури звільнення, порушивши трудові права позивача, які підлягають судовому захисту у такий спосіб, як поновлення на роботі.

Позивачем дотримано строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП.

Згідно ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ №100 від 8.02.1995р, зі змінами, внесеними постановою КМУ №348 від 16.05.1995р., - у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно наданої відповідачем довідки про заробітну плату позивача, його середньомісячна заробітна плата (виходячи з заробітної плати за останні два місяці перед звільненням) становить: 23213,34 грн.

Час вимушеного прогулу: з 25.10.2017р. по дату ухвалення рішення (24.11.2017р.), тобто повних два місяці. Позивач звільнений з 19.10.2017р., разом з тим, як видно з наданого листка непрацездатності - в період з 19.10.2017р. по 24.10.2017р. включно працівник перебував на лікарняному, і даний час підлягає оплаті у іншому порядку, а не з фонду заробітної плати, тому даний час не є вимушеним з вини відповідача прогулом, за який має бути виплачена заробітна плата за статтею 235 КЗпП. Таким чином, загальний розмір заробітку за вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням, який підлягає виплаті позивачу при поновленні на роботі, становить: 23213,34грн. х 2 місяці вимушеного прогулу = 46426,64грн.

Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України та ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а також рішення про присудження заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Також згідно ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від судового збору за подання даного позову (трудовий спір), і що суд позов задовольняє, то стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1600грн.

Керуючись п.6 ст.40, ст.ст. ст.235 КЗпП України, ст..ст.10,11,60, 212-215, ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Скасувати як незаконний наказ № 241-к від 19.10.2017р. про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ст.40 КЗпП України;

Поновити ОСОБА_1 на роботі у посаді керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт»;

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул в сумі 46426,64грн.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь держави судовий збір 1600грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення в судовому засіданні, особами, у відсутності яких рішення проголошено, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.В. Селезньова