Справа № 462/6264/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1059/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Скнилівок» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок 1 808,84 (одну тисячу вісімсот вісім гривень) 84 копійок заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок 243,60 (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що жодної угоди (договору) з ЛКП «Скнилівок» не було укладено, останнім було здійснено нарахування протягом тривалого періоду часу, за комунальні послуги, які мешканці будинку не отримували та навіть більше не могли отримувати фактично. Звертає увагу, що відповідно до ст. 257 ЦК України, позовні вимоги не можуть братись до уваги у звязку пропущенням строків позовної давності, а сума яка вказана в відомості ЛКП «Скнилівок» до 03.2010 року, що відноситься до загальної заборгованості не відповідає дійсності, не підтверджена жодними документами та є необґрунтованою. Окрім того звертає увагу, що утворення заборгованості до 03.2010р. позивач жодним чином не обґрунтовує підстави виникнення заборгованості в розмірі 1297 грн. 60 коп. не підтверджує її виникнення жодними документами, а отже і неможливо встановити за сукупністю яких послуг нарахована ця сума та чи були фактично надані такі послуги ЛКП «Скнилівок».

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доКолегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Судом установлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності.

Судом також установлено, що виконавцем послуг з надання житлово-комунальних послуг у будинку будинку № 107 по вул. Кульпарківській у м. Львові було визначено ЛКП «Скнилівок», що визнали сторони.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 3 ст.20).

Згідно із ст.ст. 1, 13 цього Закону утримання будинків і прибудинкових територій, як різновид житлово-комунальних послуг, - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 31 Закону порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 14 Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. ст. 5 - 7).

Відповідно до підп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, ст. 28 Закону України від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 3 грудня 1990 року «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами.

Частиною 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідачів за надання послуг за утримання будинку та прибудинкової території станом на 31.08.2015 року становить 1980,25 грн.

Районний суд прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК, оскільки відповідачами сплачувалась заборгованість за попередній період, що стверджується оплатами за вересень 2013року на суму 40 грн, за серпень 2010 року на суму 16грн10 коп та визнається відповідачем ОСОБА_2

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи до розміру заборгованості позивачем включено заборгованість у розмірі 1297 грн 60 грн. станом на березень 2010 року.

Проте розрахунок заборгованості на суму 1297 грн 60 грн. суду не надано.

Згідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Належними та допустимими згідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відтак, колегія суддів вважає, що така належними та допустимими засобами доказування не доведена, тому розмір заборгованості слід зменшити з урахування здійсненої оплати відповідачами за цей період (1980.25-1297.60). на 525 грн 24 коп.

Враховуючи наведене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території станом на 31.08.2015 року у розмірі 525 грн 24 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, вимоги позивача про стягнення заборгованості на суму 1 808 грн.84 коп не підлягають до задоволення., тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок 525 грн 24 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок слід стягнути по 15 грн.22 коп. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок 525 грн 24 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Львівського комунального підприємства Скнилівок по 15 грн.22 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий

Судді