Справа №583/3405/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/354/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, ОСОБА_7,

про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

03 листопада 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що в січні 2001 року в пошуках житла звернулася до Комишанської сільської ради Охтирського району, де їй повідомили, що з домоволодіння по вул. Крупської (на даний час вул. ОСОБА_4), 59 в с. Комиші виїжджає ОСОБА_3 , яка є його власницею на підставі договорів дарування. 06 лютого 2001 року за усною домовленістю з ОСОБА_3 за 4000 гривень вона придбала житловий будинок (з господарськими спорудами та надвірними будівлями) та земельну ділянку по вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області, отримавши від ОСОБА_3 оригінали договорів дарування на житловий будинок та земельну ділянку, державний акт на земельну ділянку та технічний паспорт. В подальшому сторони домовились, що власниця будинку передасть довідки з МБТІ про реєстрацію будинковолодіння та вони завершать угоди купівлі-продажу майна шляхом оформлення відповідних договорів. 27 березня 2004 року ОСОБА_3 в приміщенні Комишанської сільської ради зазначила, що ніяких довідок не оформила, так як договорів дарування не зареєструвала на себе та надала розписку про отримання коштів в сумі 4000 гривень за домоволодіння та пообіцяла до травня 2004 року юридично оформити договори купівлі - продажу, однак з 27 березня 2004 року ОСОБА_3 зникла. При зверненні до Охтирського МБТІ зясувалося, що власником житлового будинку з надвірними спорудами зареєстрована ОСОБА_6, а ОСОБА_3 свого права власності на нього не узаконила, так як не провела його реєстрацію.

Посилаючись на те, що з лютого 2001 року вона відкрито, безперешкодно, вільно, постійно, безперервно та добросовісно проживає у житловому будинку, використовує за призначенням земельну ділянку, фактично вступила у володіння та користування зазначеним житловим будинком з господарськими спорудами та надвірними будівлями, позивачка просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою: вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 07 листопада 2000 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою : вул. Крупської (ОСОБА_8), 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області, у вигляді одноповерхового деревяного жилого будинку А, а (А1Ж) площею 21,8 кв.м., дах залізо, зі складовими з сіней І площею 4,3 кв.м., кладовки ІІ площею 2,9 кв.м., веранда 1-1 площею 15,3 кв.м., прихожої 1-1 площею 8,0 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв.м., кухні 1-4 площею 9,8 кв.м., котельні 1-5 площею 8,9 кв.м., надвірними та побутовими спорудами: сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі №1-2, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 07 листопада 2000 року.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_5 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. по 275 грн. 60 коп. з кожного та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. по 750 грн. з кожного.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, не погодившись з рішенням суду, оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішеня про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 При цьому вказує на помилковість висновку суду про те, що позивачка з 2001 року проживає у спірному домоволодінні, оскільки з довідки виконкому, наданої нею по іншій цивільній справі, вбачається, що ОСОБА_5 з березня 2004 проживає у будинку без реєстраційного обліку. Посилається на суперечливість пояснень позивачки та її дочки щодо обставин справи, які вони постійно змінюють. Зазначає, що ОСОБА_5 з 2008 року проживає за іншою адресою зі своїм новим чоловіком, що підтверджується показами свідків. Вказує на безпідставність висновку суду про доведеність факту придбання будинку у 2001 році, оскільки між сторонами у 2004 році виникли переддоговірні відносини з приводу купівлі продажу домоволодіння, проте в подальшому відповідного договору між сторонами укладено не було. Вважає, що підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачкою відсутні, оскільки вона не довела факту добросовісності володіння ним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3-ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивачки ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка більше десяти років володіє майном на підставах не заборонених законом та, що це володінням є тривалим, добросовісним, відкритим та безперервним, а тому відповідно до ст. 344 ЦК України визнав за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони зроблені на неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договорів дарування від 05 грудня 2000 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 одноповерховий житловий будинок з надвірними та побутовими спорудами площею 21,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,377 га, які розташовані за адресою: вул. Крупської, 59 в с. Комиші Охтирського району (а.с. 12, 18).

Встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, тому згідно з довідкою КП Охтирської міської ради «БТІ та АПР», технічноим паспортом на житловий будинок, право власності на спірне майно зареєстроване за ОСОБА_6 згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Охтирською районною держнотканторою 26 лютого 1998 року (а.с. 46 50, 89).

Із розписок від 27 березня 2004 року вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існувала домовленість про продаж господарства по вул. Крупської, 59 в с. Комиші та в рахунок оплати вартості нерухомості позивачка передала ОСОБА_3 кошти у розмірі 4000 грн., яка зобовязалась надати документи для оформлення договору до 01 травня 2004 року (а.с. 20 21).

Проте в подальшому сторони не уклали в належній формі договору купівлі продажу, оскільки ОСОБА_3 не провела державну реєстрацію права власності на спірні будинковолодіння та земельну ділянку.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі №583/1157/16-ц встановлено, що в погосподарську книгу домоволодіння по вул. Крупської, 59 в с. Комиші вписані ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_7 без зазначення дати прибуття. ОСОБА_7 проживає за вказаною адресою з березня 2004 року, з 2009 року з дочкою ОСОБА_10, а з 2010 року чоловіком ОСОБА_11 (а.с. 52 55).

Крім того, звертаючись до суду з позовом у цивільній справі №583/1157/16-ц, ОСОБА_5 вказувала, що з 2010 року проживає за іншою адресою, а її дочка вийшла заміж та залишилась проживати разом з сімєю у спірному домоволодінні, з 2008 року здійснила покращення матеріально технічного стану будинку.

Крім того встановлено, що позивачка та її дочка у спірному будинку не зареєстровані, а фактичною адресою їх реєстрації є пров. Шевченка, 22 с. Комиші, що підтверджується паспортними даними та погосподарською книгою (а.с. 12 зворот, 101).

У відповідності до ст. ст. 321 та 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставі, що не заборонено законом.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те, що позивачка знала про те, що володіє житловим будинком без належних правових підстав та є недобрососвістним володільцем, а між сторонами склалися правовідносини з приводу купівлі продажу житлового будинку.

Позивачка в свою чергу вважала, що на підставі розписок про передачу коштів за будинок правомірно вселилась у нього, в якому прожила понад 15 років, при цьому робила покращення його матеріально технічного стану, тому вважала себе добрососвістним володільцем.

Перевіряючи доводи сторін встановлено, що вони мали намір укласти договір купівлі продажу будинку, при цьому позивачка передала відповідачці кошти у розмірі 4000 грн., проте в подальшому договору між ними укладено не було. На момент заселення до будинку ОСОБА_5 володіла інформацією про власника будинку, яким є ОСОБА_6

Місцевий суд, вирішуючи спір не взяв до уваги ту обставину, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про відмову власника від будинку на користь позивачки, тому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що позивачка добросовісно володіє нерухомим майном та набула право власноті на нього відповідно до ст. 344 ЦК України.

Крім того, позивачка не довела належними доказами свої доводи про те, що вона безперевно, на протязі більше як 10 років, користується спірним майном, вказане спростовується рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року з якого вбачається, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання дійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 зазначала, що з 2010 року не проживає у будинку, а на даний час у ньому проживає її дочка ОСОБА_7 зі своєю сімєю. До того ж, не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що вона з дочкою проживає у будинку з лютого 2001 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно зясував обставин справи та дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 344 ЦК України правових підстав для визнання за позивачкою права власності на спірний будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: