Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3607/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Є.У.№ 323/1333/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, станом на 19 березня 2017 року має заборгованість у розмірі 17 307,06 грн., із яких: 477,42 грн. заборгованість за кредитом; 12 329,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 200 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 800,34 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, Банк просив стягнути з відповідача всю заборгованість за кредитом і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не зявилися. Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 направив письмове клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на свою зайнятість в іншій справі, відповідних доказів на підтвердження цих обставин суду не надав. Колегія суддів визнала причини неявки сторін і їх представників у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду апеляційної скарги з огляду на такі обставини.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч,3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі. зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим. з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст.ст. 157, 303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Суд першої інстанції розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У випадкових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а па ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_4 (а.с.55-56). Справа двічі призначалася до судового розгляду, проте ні відповідач, ні його представник участі у судових засіданнях не приймали. Адвокат ОСОБА_4 подав письмову заяву про застосування строків позовної давності. Будь-яких клопотань про надання доказів суду не надавав.

В апеляційний суд справа зі скаргою позивача надійшла 19 серпня 2017 року.

Ухвалою судді-доповідача від 19 серпня 2017 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 21 серпня 2017 року справу, з урахуванням значного навантаження на колегію, призначено до розгляду на 23 листопада 2017 року.

Повістку про виклик у судове засідання у цій справі відповідач ОСОБА_3 отримала 25 серпня 2017 року. В судове засідання, призначене на 23 листопада 2017 року, ні відповідач, ні її представник не зявилися. Належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання ні відповідач, ні її представник суду апеляційної інстанції не надали.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідач і її представник, отримавши завчасно (за два місяці) повістки про виклик у засідання апеляційного суду, мали реальну можливість для забезпечення свого представництва у суді апеляційної інстанції. Адвокат ОСОБА_4 мав достатньо часу спланувати свій робочий час у такий спосіб, щоб забезпечити представництво інтересів свого довірителя у суді апеляційної інстанції. Учасники судового розгляду мали достатньо часу для надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

На підставі 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки відповідача і її представника неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач, подавши суду відповідну заяву.

Проте таких висновків суд дійшов без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 07.03. 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки без зазначення бажаного ліміту зі сплатою 2,5% на місяць, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Того ж дня ОСОБА_3 була видана кредитна картка, строк дії якої закінчувався в останній день жовтня 2017 року .

Пунктами 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і памятці клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.2.1.1.5.5 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці клієнта, яка являється невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.2.1.1.12.3, 2.1.1.12.5 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Умов і правил).

За положенням п.2.1.1.2.11,2.1.1.2.12 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Відповідно до памятки клієнта, з якою позичальник ознайомлений 07.07.2011р., що підтверджується його підписом на довідці про умови використання кредитної картки, розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів 500 грн. + 5% від суми позову. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів нараховується у розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості за кожний день прострочення + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. А у випадку простроченої заборгованості другий місяць поспіль і більше розмір пені становить 0,24% +100 грн..

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_3, остання активувала свою кредитну картку 08.03.2014 року, Банк встановив їй кредитний ліміт на 500 грн. Станом на 19.03.2017 року відповідач має заборгованість, яка становить 17 307,06 грн. та складається: 477,42 грн. заборгованість за кредитом; 12 329,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 200 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 1 300,34 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 31 жовтня 2017 року.

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову у травні 2017 року, питання застосування чи незастосування строку позовної давності стосовно щомісячних платежів відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України судом першої інстанції не вирішено.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про пропуск Банком строку позовної даності за щомісячними платежами, що мав здійснити позичальник після 11 травня 2014 року і до закінчення строку дії платіжної карти ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

За таких обставин, висновок суду про пропуск Банком строку позовної давності не відповідає обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі про застосування строків позовної давності.

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і штрафів не відповідають фактичним обставинам справи, умовам кредитного договору і вимогами діючого законодавства.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 11 травня 2014 року ОСОБА_3 має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50 грн., за відсотками 43,33 грн. Крім того, станом на 11 травня 2016 року позичальнику нараховано штрафів на суму 2 200 грн.

Строк сплати вказаної простроченої заборгованості за тілом кредиту і відсотками настав до 11 травня 2014 року, за штрафами до 11 травня 2016 року, відповідач просив про застосування строків позовної давності, а тому, у відповідності з вимогами ст. 267 ч.5 ЦК України у стягненні зазначеної простроченої заборгованість на користь Банку слід відмовити у звязку із спливом позовної давності.

Проте, за щомісячними платежами, строк сплати яких настав після 11 травня 2014 року, а за пенею, нарахованою після 11 травня 2016 року, у відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунку останній має право на стягнення 13 713, 39 грн. грн., із яких:

427,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної заборгованість за кредитом 477,42 грн. і простроченої станом на 11.05.2014 року заборгованості у сумі 50 грн.;

12 285, 97грн. - несплачені проценти, нараховані з 11.05.2014 року і до 19.03.2017 року, які визначаються як різниця загальної заборгованості за процентами 12 329,30 грн. станом на 19.03.2017 року і загальної заборгованості за процентами станом на 11.05.2014 року у розмірі 43,33 грн.;

1 000 грн. пені, нарахованої з 11.05.2016 року до 19.03.2017 року, яка визначається як різниця загальної заборгованості з пені комісії 3 200 грн., нарахованої станом на 19.03.2017року і заборгованості станом на 11.05.20016 року у розмірі 2 200 грн.,

Вимоги Банку про стягнення з позичальника крім пені додаткових штрафів задоволенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення .

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від ціни позову) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню пеня 500 грн. штрафів (фіксованої частини) і 800, 34 грн. процентної складової.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором на суму 13 713, 39 грн.

Правильність нарахування Банком відсотків відповідачем і його представником не оспорювалася і судом апеляційної інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України не аналізувалася.

В задоволенні решти позовних вимог Банку слід відмовити.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції пропорційно задоволеному позову в загальній сумі 2 662,32 грн.

Керуючись ст. ст. 307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Оріхівсього районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 70530, Запорізька обл. Оріхівський р-н, с.Комишувапха, вул. Стаханівська, буд.37, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.03.2014 року, розмір якої станом на 19 березня 2017 року становить 13 713, 39 грн. ( тринадцять тисяч сімсот тринадцять гривень 39 коп.), із яких: 427,42 грн грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12 285, 97грн. - несплачені проценти, нараховані з 11.05.2014 року і до 19.03.2017 року, 1 000 грн. пені.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 11 травня 2014 року Банку відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 70530, Запорізька обл. Оріхівський р-н, с.Комишувапха, вул. Стаханівська, буд.37, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2 662, 32 грн. компенсації судових витрат зі сплату судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: