АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1515/16-ц 22-ц/774/949/К/17
Справа № 212/1515/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/949/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 5 (I) Доповідач Барильська А.П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні.

В обгрунтування уточнених позовних вимог вказано, що 22 липня 2015 року апеляційним судом Дніпропетровської області за ОСОБА_2 та ОСОБА_4, було визнано право власності на 2/9 частини квартири № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_6 Ріг в порядку спадкування після смерті їх матері ОСОБА_7.

Частка їх брата, відповідача ОСОБА_5 в спірній квартирі складається з 2/9 частини зазначеної квартири отриманої їм в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 та 1/3 частина квартири отриманої їм внаслідок акту приватизації.

У відповідності до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по 2/9 частини квартири № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_6.

Однак, позивачі не можуть у повній мірі реалізувати свої права, як власники майна, так як відповідач, ОСОБА_5 чинить їм в цьому перешкоди, не надає їм ключі від квартири, не допускає їх в квартиру, своїми протиправними діями перешкоджає їм в реалізації їх законного права власності.

Позивачі просили суд постановити рішення, яким виділити в натурі майно, що належить їм, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, на праві спільної часткової власності, а саме: 4/9 частки квартири № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_6 Ріг кімнату, позначену на плані номером 6. площею 16.9 м. кв. Припинити право спільної часткової власності на квартиру № 12 у будинку №. 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8. Зобов'язати відповідача ОСОБА_5 не чинити позивачам перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8 Ріг. Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартиру № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8 Ріг. Стягнути з відповідача ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь кожного з позивачів з рівних долях.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2107 року позовні вимоги задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартиру № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8 Ріг.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 витрати за сплату судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.в рівних частинах.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів посилаючись на ті обставини, що через взаємні непорозуміння з приводу права власності на квартиру, між відповідачем та позивачками склались неприязні відносини та виникають конфліктні ситуації, в звязку з чим виникає труднощі із спільним користуванням спірною квартирою.

Апелянт зауважує на тому, що позивачі не сплачують комунальні послуги відповідно до своїх часток у спірній квартирі, у звязку із чим утворилась заборгованість.

Крім того, на його пропозиції сплатити позивачам вартість їх часток в квартири, вони не погоджуються.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачі просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на їх думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення з тих підстав, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не підтверджені належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року за позивачками ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та відповідачем ОСОБА_5 було визнано право власності на 2/9 частини квартири № 12 у будинку № 22 по мікрорайону 7-й Зарічний в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спадкування після смерті їх матері ОСОБА_7, право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також відповідачу ОСОБА_5 на праві власності належить 1/3 частина спірної квартири на підставі акту приватизації.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не можуть у повній мірі реалізувати свої права, як власники майна часток квартири № 12 у будинку № 22 по мікрорайону 7-й Зарічний в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, оскільки відповідач ОСОБА_5 чинить їм в цьому перешкоди, не надає їм ключі від квартири, не допускає їх в квартиру, своїми протиправними діями перешкоджає їм в реалізації їх законного права власності. Відповідач вище наведеного не заперечував в судовому засіданні в суді першої інстанції, та зазначив що дійсно з цього питання він з позивачами не може дійти згоди, та в них склались неприязні стосунки. Отже, в цій частині позивачі звільняються від обовязку доказування своїх вимог на підставі ст. 61 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції).

Судом також встановлено, що трикімнатна квартира № 12 у будинку № 22 по мікрорайону 7-й Зарічний в місті Кривому Розі Дніпропетровської області загальною площею 64,0 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, знаходиться на третьому поверсі девятиповерхового будинку, немає окремих роздільних входів, окремого газового, та електричного постачання, постачання води та інші комунікаційній мережі, виділ в натурі частини вказаної квартири з технічної точки зору не можливий.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити вимогу позивачів про зобовязання відповідача ОСОБА_5 не чинити позивачам перешкод у користуванні власністю та вселення в квартиру № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8, оскільки відповідач в добровільному порядку не забезпечує вільний доступ до квартири, чим створює перешкоди в користуванні належним позивачкам майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивачі вказували на те, що вони не можуть у повній мірі реалізувати свої права як власники майна так як відповідач, ОСОБА_5 чинить їм в цьому перешкоди, не надає їм ключі від квартири, не допускає їх в квартиру, своїми протиправними діями перешкоджає їм в реалізації їх законного права власності у звязку із чим просили суд виділити в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначити порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні нею.

Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, щоіснують правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів зобовязання відповідача ОСОБА_5 не чинити позивачам перешкод у користуванні власністю та, вселення в квартиру № 12 у будинку № 22 на 7-му мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_8, оскільки відповідач в добровільному порядку не забезпечує вільний доступ до квартири чим створює перешкоди в користуванні належним позивачкам майном, що знайшло своє підтвердження в ходц судового розгляду.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що через взаємні непорозуміння з приводу права власності на квартиру, між відповідачем та позивачками склались неприязні відносини та виникають конфліктні ситуації, в звязку з чим виникає труднощі із спільним користуванням спірною квартирою, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року за позивачками ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та відповідачем ОСОБА_5 було визнано право власності на 2/9 частини квартири № 12 у будинку № 22 по мікрорайону 7-й Зарічний в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

Таким чином, оскільки право власності позивачів на частину спірної квартири визнано рішенням суду, вони, відповідно до ст.ст. 321,391 ЦПК України, не можуть бути позбавлені такого права через непорозуміння та несприятливі конфліктні ситуації з відповідачем по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не сплачують комунальні послуги відповідно до своїх часток у спірній квартирі, у звязку із чим утворилась заборгованість також не мають правового значення для вирішення справи, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що на пропозиції відповідача сплатити позивачам вартість їх часток в квартири, вони не погоджуються, оскільки отримання позивачами відшкодування вартості їх частики у майні є їх правом, та не мають правового значення для вирішення даного спору.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: