АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

04 грудня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, до ОСОБА_2, третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Месиканських Сполучених Штатів,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерськогорайонного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду в частині щодо порушення судом правил підсудності відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху. Згідно ухвали суду апелянту необхідно надати докази сплати судового збору на суму 320 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримана апелянтом 21.11.2017 (т. 2, а.с. 90), однак вказані в ухвалі апеляційного суду від 09.11.2017 недоліки в зазначений строк не усунуто.

Отже, апелянтом не не надано доказів сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі, що становить 320 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, передбачена ч. 2 ст. 297 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 5 ст. 297 ЦПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 121, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подання скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя:

Справа № 7547/51046/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12033/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.