АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2150/14-ц Головуючий 1-ї інстанції - Цвірюк Д.В.
Провадження № 22-ц/790/4476/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругова С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

11 лютого 2014 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова (далі - ТОВ Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 10 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNH4KS20820322, відповідно до умов якого останнім отримано кредит в розмірі 4 635,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви та «Умов надання кредиту фізичним особам» (далі - Умови).

Відповідно до п.5.3 зазначених Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості.

З метою виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Українське фінансове Агенство «Верус» в особі філії у Дзержинському районі м. Харкова укладено договір поруки від 01 вересня 2010 року, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед ПАТ КБ «ПриватБанк» як солідарні боржники, розмір відповідальності поручитель встановлюється у сумі 10 000,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 13 січня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 44 493,10 грн., де: заборгованість за кредитом - 2 847,36 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 13 825,95 грн.; пеня - 25 224,88 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 2 094,91 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 493,10 грн., з ТОВ Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS20820322 від 10 січня 2006 року в сумі 34 493,10 грн., з ОСОБА_1 та ТОВ Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова солідарно 10 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 222,47 грн. з кожного.

20 лютого 2017 року представником ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення та заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом не було взято до уваги того факту, що позивачем пропущена загальна позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом та позовна давність в один рік за вимогами про стягнення пені та штрафів.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 83,86,90).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи. Проте причин поважності неявки в судове засідання не надав (а.с. 93).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шевченко А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення заборгованості скасовано. Провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення заборгованості закрито.

За таких обставин, колегія суддів при ухваленні рішення розглядає справу в частині стягнення заборгованості лише з ОСОБА_1.

Задовольняючи позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконані належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 44 493,10 грн., яка підлягає стягненню в розмірі 34 493,10 грн. з ОСОБА_1 та в розмірі 10 000,00 грн. солідарно з останнього та ТОВ Українське фінансове Агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова як поручителя.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає судове рішення ухваленим без урахування суттєвих обставин справ, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання , зокрема щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та наведені докази на їх підтвердження, інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їх правовідносини.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 січня 2006 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про отримання строкового кредиту в сумі 4 635,12 на строк 24 місяці по 10 січня 2008 року, з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 2,09% на місяць (а.с. 7).

Також з тексту даної анкети-заяви» вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений та згоден з «Умовами надання споживчого кредиту», погоджується з тим, що дана заява, разом з Умовами та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком кредитно-заставний договір.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNH4KS20820322 від 10 січня 2006 року, з якого вбачається, що станом на 13 січня 2014 року розмір заборгованості становить 44 493,10 грн.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача. В матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення останнього про час та місце слухання справи.

Судова повістка, направлена відповідачу, повернута до суду без вручення останньому (а.с. 22).

Копія судового рішення також не була вручена ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 74, ч.1,2 ст. 76 ЦПК України ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату слухання справи.

У зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду справи по суті.

Розгляд справи у відсутності відповідача позбавило його можливості надати заперечення проти позову, подати заяву про застосування строків позовної давності.

20 лютого 2017 року відповідачем було направлено до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 49).

Проте, судом першої інстанції зазначена зава необґрунтована не була взята до уваги.

При таких обставинах, колегія суддів дійшла до висновку, що заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до правої позиції Верховного Суду України по справі № 6-234цс14 від 04 лютого 2015 року, згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що висновки щодо прийняття заяви відповідача апеляційним судом не суперечать вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України, оскільки заява про застосування строків позовної давності була подана відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимого про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом першої інстанції досліджено «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що діяли на час укладення договору.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, період за який утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути, розпочинається з 10 січня 2006 року та закінчується 09 червня 2008 року, інформацію щодо подальшого користування відповідачем грошовими коштами з 10 червня 2008 року по 13 січня 2014 року не надано, позовну заяву подано до суду 11 січня 2014 року (а.с. 1-3).

Таким чином, з розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вбачається, що останній починаючи з 10 січня 2006 року обов'язки щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконував, дія договору закінчилися 09 червня 2008 року зважаючи на що строк позовної давності за вимогами позивача пропущений.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивачем не надано будь-яких даних, з яких вбачається, що перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на що, посилання на пропуск строку позовної давності є обґрунтованим та такими, що підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі мав правові підстави для відмови у позові про стягнення заборгованості у зв'язку з пропуском строку позовної давності, проте не надав належної оцінки даному факту, розглянуто справу за відсутності відповідача, його заяву про застосування строків позовної давності не взяв до уваги, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного судового рішення.

Судом першої інстанції було неналежним чином встановлено та досліджено всі обставини по справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості суд відмовляє у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук