Справа № 369/6605/17
Провадження № 2/369/3012/17
13.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Завойській В.С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14 січня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 400 000 грн. зі строком їх повернення до 30 червня 2014 року.
Факт передачі коштів був оформлений розпискою, яку підписав ОСОБА_2 14 січня 2014 року.
У встановлений строк ОСОБА_2 борг не повернув.
У відповідності до п. 4.1 договору позики ОСОБА_2 зобов'язався у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до розрахунку заборгованості сума основного боргу становить 400 000 грн., сума боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої заборгованості за 1086 днів - 35 704 грн. 11 коп., сума боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої заборгованості - 765 957,69 грн..
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 400 000 грн., суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 35 704 грн. 11 коп., суму боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої заборгованості у розмірі 765 957,69 грн., а всього на загальну суму 8016,62 грн..
В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 400 000 грн., суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 35 704 грн. 11 коп., суму боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої заборгованості у розмірі 765 957,69 грн..
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив розгляд справи проводити у його відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 у поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Судом встановлено, що 14 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов п. 1.1. якого позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 400 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк і за графіком, відповідно до п. 3 цього договору. Кінцевий строк погашення позики - 30 червня 2014 року.
Відповідно до умов п. 4.1. договору позики у разі несвоєчасного повернення позичальником позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Згідно умов п. 4.2. договору позики за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1600 грн. за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 власноручно видав розписку від 14 січня 2014 року, в якій він зазначив, що він зобов'язується повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 400 000 грн. в строк до 30 червня 2014 року включно.
На час укладення вказаного договору позики ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 у зв'язку з чим, ОСОБА_3 надала заяву, в якій зазначила, що вона надає свою згоду на укладення договору позики між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 на суму 400 000 грн., що підтверджується копію заяви ОСОБА_3 від 14 січня 2017 року, яка міститься в матеріалах справи.
На час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 борг не повернув.
Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 400 000 грн..
Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків по поверненню коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу у розмірі 400 000 грн..
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до вимог ст. 625 та умов п. 4.1. договору позики позивачем було нараховано 3 % річних від простроченої суми заборгованості за 1086 днів з липня 2014 року по 21 червня 2017 року в розмірі 35 704,11 грн..
Також за прострочення виконання зобов'язання за договором позики позивачем було нараховано суму боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з липня 2014 року по 21 червня 2017 року у розмірі 765 957,69 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).
Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом її розміру.
Оскільки у відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та умов п. 4.1. договору позики сторонами було погоджено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 35 704,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 765 957,69 грн..
Понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 016,62 грн. слід стягнути з відповідача згідно зі 88 ЦПК України на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 509, 524, 526, 533, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договорами позики від 14 січня 2014 року суму боргу в розмірі 400 000 грн., 3 % річних - 35 704,11 грн., інфляційні втрати - 765 957,69 грн., а всього 1 201 661,80 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.