Провадження №4-с/760/245/17
Справа №760/5151/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак І.О.

представника заявника- ОСОБА_1

представника заінтересованої особи- Спектор М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Єрмакової О.А., суд

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду із скаргою і просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 24 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 1-691/11 від 23 червня 2011 року та повернути виконавчий лист у відділ ДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві для подальшого виконання.

Посилається в скарзі на те, що Солом`янським районним судом м. Києва 05 грудня 2011 року був виданий виконавчий лист № 1-691/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_2 , 00 гр., який знаходився на виконанні у Державній виконавчій службі Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

По даному виконавчому листу було відкрито виконавче провадження № 30237781.

18 квітня 2016 року боржник померла.

З метою отримання інформації щодо майна боржника та її спадкоємців ним було направлено запити до органів, уповноважених на надання такої інформації та було з`ясовано, що боржнику належить на праві власності 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим ним було направлено вимогу (претензію) до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва про врахування вимоги кредитора.

26 серпня 2016 року він отримав відповідь від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва про відсутність за даними книг обліку спадкових справ даної контори спадкової справи після смерті боржника.

30 вересня 2016 року йому стало відомо про наявність постанови державного виконавця від 24 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає постанову про закінчення виконавчого провадження такою, що порушує його права, і просить задовольнити скаргу.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти скарги заперечувала, вважаючи дії державного виконавця та постанову такими, що відповідають вимогам закону.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення , у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що 23 червня 2011 року заявнику був виданий виконавчий лист за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь в/ч НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 2 774 961, 27 гр. за пред`явленим цивільним позовом.

Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Микитенко О.Ю. від 05 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 боржник померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою старшого державного виконавця Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Єрмакової О.А. від 24 червня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» /в редакції що діяла на момент виникнення спірних відносин/ виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові.

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем після отримання інформації про смерть боржника одразу було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, жодних виконавчих дій по встановленню правонаступників боржника не здійснювалось.

З точки зору цивільного законодавства процесуальне правонаступництво- це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування - є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1. особисті немайнові права;
2. право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3. право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4. права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5. права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Вказаний перелік підстав, за якими не допускається правонаступництво, є вичерпним.
Тобто, дані правовідносини, що виникли між заявником та боржником у виконавчому провадженні, в зв`язку із смертю боржника допускають правонаступництво.
З матеріалів справи вбачається, що боржнику на праві спільної часткової власності належить 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 та 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

/а.с. 12-13; 14-15/
Таким чином, державний виконавець, всупереч вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» не вжив всіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення по стягненню з боржника заборгованості перед заявником.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

В п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.
Враховуючи обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість скарги та її задоволення в частині визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця.

Що стосується повернення виконавчого листа у відділ виконавчої служби, це є діями державного виконавця, які він зобов`язаний вчинити при виконанні ухвали суду, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено прийняття до виконання виконавчого документа за ініціативою суду.

Крім того, суд вважає обгрунтованими посилання заявника на причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а тому клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 6, 11, 12, 37, 39, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Єрмакової О.А. від 24 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 30237781.

В решті скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л. А. Шереметьєва