Справа № 755/9045/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Банк Форум» про визнання несправедливими, недійсними, та частково недійсними деяких положень кредитного договору № 0039/08/12-N від 26.02.2008 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1) визнати несправедливим та недійсним п. 3.2.6 договору; 2) визнати несправедливим та недійсним п. 5.2 договору; 3) визнати несправедливим п.3.3.7 договору, змінити його, виключивши з нього положення «в акредитованих банком страхових компаніях», та викласти п.3.3.7 договору в наступній редакції: «Протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку.»; 4) визнати несправедливим та недійсним п. 4.1 договору; 5) визнати несправедливим п.3.2.2 договору, змінити його шляхом доповнення, та викласти в наступній остаточній редакції «Вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за договором, які є забезпеченням виконання зобов`язань, лише за умов та в строки, зазначені в ст. 11 п.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що положення 3.2.6. та 5.2. договору порушують діюче в Україні законодавство і мають бути визнані недійсними. За умовами п. 3.3.7. договору позичальник зобов'язаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях. Зазначені умови кредитного договору є порушенням діючого в Україні законодавства про захист прав споживачів та обмеженнями його вільного вибору щодо обрання страхової компанії. Крім цього, жодним законодавчим актом кредитодавцю не надається право погодження або іншим чином визначення страхової компанії з якою споживач має укласти договір страхування заставного майна. Умови кредитного договору щодо обов'язкового погодження із відповідачем страхової компанії з якою він має укладати договори страхування заставного майна - є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки він не отримував від відповідача коштів для оплати договір страхування. Також, зазначений в п. 4.1. договору розмір пені значно перевищує граничні межі обчислення пені, встановлені законодавством і на даний час майже вдвічі перевищує максимально дозволену законом України (облікова ставка НБУ на даний час складає 19%). Крім того, жодного часового або строкового обмеження, в межах якого повинна відбуватися процедура вимоги дострокового повернення кредитних коштів п. 3.2.2. договору не визначено, що може надати можливість банку діяти всупереч законодавству, та використовувати дане положення договору для здійснення морального та матеріального тиску на позичальника.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Зазначила, що відповідачем здійснюється нечесна підприємницька діяльність. Зокрема, відсутній графік погашення кредиту, не погоджено з позивачем зміну відсоткової ставки по кредиту, визначено, що страхування здійснюється лише акредитованими банком страховими компаніями, завищена пеня, не визначено строк, в межах якого може виникнути право банку на дострокове стягнення, що в майбутньому може порушити право позивача.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що під час підписання кредитного договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, що і відображено у п. 7.2. кредитного договору. Позивач погодився з умовами договору, підписавши його на кожній сторінці. Певний час позивачем виконувалися умови кредитного договору, тобто були вчинені дії щодо погодження з ним.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0039/08/12-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 32 000,00 доларів США, на придбання двохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 процентів річних строком по 25 лютого 2028 року (а.с.8-9).

Як роз'яснено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшла до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Так, в обґрунтування несправедливості умов кредитного договору сторона позивача посилається на те, що зміна процентної ставки, яка визначена кредитним договором, не може відбуватися без згоди позичальника, пеня за кредитним договором є значено завищеною, договором не визначено строку застосування процедури дострокового стягнення та обмежено позичальника у виборі страхової компанії для здійснення страхування предмета застави.

Відповідно до п.п. 3.2.2., 3.2.6. п. 3.2. Розділу 3 кредитного договору, банк має право: вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань; в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами, вказану в п. 1.3. договору, у випадках, передбачених цим договором.

При цьому, відповідно до п. 5.2. Розділу 5 кредитного договору, зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою банку здійснюється шляхом направлення позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки, та дата, з якої вона вводиться. Позичальник протягом 10 днів з моменту відправлення банком такого повідомлення повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, позичальник повідомляє про це банк, та повертає кредитні кошти не пізніше, ніж до настання дати, з якої вона вводиться, та сплачує нараховані проценти. У випадку неотримання банком відповіді протягом 10 днів з моменту відправлення повідомлення про зміну процентної ставки, вона вважається зміненою і погодженою сторонами та, починаючи з дати, зазначеної в повідомлення, нараховується за вказаним розміром.

Згідно п.п. 3.3.7. п. 3.3. Розділу 3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний: протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях.

Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про можливість зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком, визначення страхової компанії з числа акредитованих банком, розміру пені в разі порушення умов виконання кредитного договору, застосування можливості дострокового стягнення за кредитним договором. При цьому, позивачем підписано вказаний кредитний договір на кожному аркуші договору, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору та виразу повної згоди під час його підписання з умовами, викладеними у ньому. Щодо посилання сторони позивача на ненадання позивачу інформації про умови кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, не попередження про валюті ризик, то суд зазначає, що за умовами статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний, зокрема, повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір позичальник погодився на обсяг інформації та на його умови, у зв'язку з чим визнання умов договору недійсними та внесення доповнень до нього в односторонньому порядку є безпідставними.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не було надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстав для визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними та доповнення умов кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено. У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог по суті їх пред'явлення, розгляд заявленого з боку сторони відповідача клопотання про застосування стоків позовної давності не здійснюється.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Банк Форум» про визнання несправедливими, недійсними, та частково недійсними деяких положень кредитного договору № 0039/08/12-N від 26.02.2008 року в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та та керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 627, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Банк Форум» про визнання несправедливими, недійсними, та частково недійсними деяких положень кредитного договору № 0039/08/12-N від 26.02.2008 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: