Справа № 433/2245/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/1030/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 26 09.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із зазначеною позовною заявою у відповідності до норм ст. 525, 526, 610 ЦК України та просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 360 584, 86 грн та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № Т/С37 від 26 вересня 2011 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 400'000,00 грн. строком до 24 вересня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних.

Позивач зазначав що свої зобов'язання за кредитним договором ним було виконано шляхом надання відповідачці кредитних коштів у розмірі встановленому договором.

Відповідач же взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, та не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 28 липня 2015 року відповідачка ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 360 584,86 гривень, яка складається із наступного: 320 138,67 гривень - заборгованість за кредитом, 40 446,19 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Крім того, позивач зазначав, що не має змоги надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов'язань (договори іпотеки/застави/поруки тощо) у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від «14» квітня 2014 року за № 405/2014.

13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку в м. Донецьку по вул. Артема, 125, та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань «09» квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження № 0000287. З врахуванням викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та в судовому порядку стягнути вказані кошти.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Український Бізнес Банк» Білою І.В. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Представник апелянта Погодін В.О. при апеляційному розгляді справи підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсягу, посилаючись на те, що факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами: прінтскріном з автоматизованої банківської системи «Скрідж-3», розрахунком заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в апеляційній інстанції просив відхилити апеляційну скаргу а рішення місцевого суду залишити без змін. При цьому представник зазначив, що відповідач у справі категорично заперечив, щодо наявності зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем, та зазначив, що ніяких документів що підтверджували б наявність невиконаних зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем остання не має. Крім того вважає, безпідставними вимоги позивача щодо витребування у відповідачки будь яких доказів на підтвердження вимог позивач, оскільки обов'язок доказування покладений саме на позивача, а останній не надав письмових доказів, які б містили підписи відповідачки про взяття на себе яких небудь зобов'язань по кредитним правовідносинам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач звертаючись до суду із позовом посилався на наявність між ним та відповідачкою взаємних право та зобов'язань які випливають із кредитного договору № Т/С37 від 26 вересня 2011 року, укладеним між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4, відповідно до якого за даними уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни станом на 28 липня 2015 року ОСОБА_4 має заборгованість перед Банком за кредитним договором в розмірі 360 584,86 гривень, яка складається із наступного: 320 138,67 гривень - заборгованість за кредитом, 40 446,19 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.4).

Дослідивши письмові матеріали справи, судом також було встановлено, що в матеріалах даної справи відсутній кредитний договір № Т/С37 від 26 вересня 2011 року, укладений між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4, або засвідчена належним чином його копія, на який посилається Банк в обґрунтування позовних вимог, тобто суд позбавлений можливості перевірити наявність кредитних правовідносин між сторонами.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості відповідача за кредитом перед позивачем, процентів та комісії, які і складають зміст кредитного договору.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до розрахунків ОСОБА_4 нарахована заборгованість за кредитним договором № Т/С37 від 26 вересня 2011 року (а.с.8-12).

23 березня 2015 року уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Український Бізнес Банк»Бобчук І.П. звернувся до начальника ГУ МВС України у Донецькій області Аброськіна В.В. із заявою про неможливість здійснити доступ до приміщення по вул. Артема, 125 у м. Донецьку, що належить Банку, у зв'язку із зайняттям невідомими озброєними особами вказаного приміщення та заволодінням всім майном, коштами та документами Банку, які там знаходяться (а.с.5).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем має бути підтверджений письмовими доказами, зокрема копією цього договору, зі змісту якого можливо було б встановити умови надання кредиту, строки виконання договору, встановлений розмір відсотків за кредитування кредитом, а також письмові докази щодо отримання саме відповідачкою вказаних коштів у повному обсягу, та інше.

Інформація, надана позивачем, на яку він посилається, як на наявність між сторонами договірних правовідносин, викладена у вигляді прінтскріну (роздруківки) з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ-3» та виписки з особового рахунку позичальника по кредитному договору (а.с.8-13).

Зазначені документи не мають індивідуального підпису відповідачки, а при апеляційному розгляду представник відповідачки категорично заперечив факт укладення ОСОБА_4 вказаного кредитного договору, отримання останньою коштів за даним договором, та вважав позовні вимоги Банку безпідставними та не доведеними.

Колегія суддів вважає, що вказана документація не є належними доказами укладення між сторонами кредитного договору, оскільки не містить всіх обов'язкових складових кредитного договору, в тому числі підпису відповідача.

Також посилання позивача ПАТ «Український Бізнес Банк» на витяг з кримінального провадження № 0000287 від 14 квітня 2015 року, як на підставу, що у банку була відсутня можливість надати суду копію кредитного договору у зв'язку зі знаходженням кредитної справи у приміщенні головного офісу у м. Донецьку, тобто населеному пункті, де здійснюється проведення антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» не звільняє позивача від доведення факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність заборгованості, як наслідок невиконання відповідачем його умов.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, доводи апелянта не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Ураховуючи викладені обставини, а також те, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та не обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 209, 213, 303, 307 , 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Н.В.Ігнатченко

В.О.Фінагєєв