Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/4297/16 Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Провадження № 22-ц/778/2490/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 лютого 2016 року померла ОСОБА_7

24 лютого 2016 року, за заявою відповідача ОСОБА_3 приватним нотаріусом ОСОБА_8 заведена спадкова справа №33/2016

Єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_7 є її рідна сестра ОСОБА_5 - позивач. За життя ОСОБА_7 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1, яку вона отримала у власність на підставі свідоцтва про право власності від 02 серпня 2005 року.

08 листопада 2005 року спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла їй спірну квартиру. Вказаний заповіт посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою.

15 січня 2016 року, за місяць до смерті, спадкодавець ОСОБА_7 склала новий заповіт, яким заповідала спірну квартиру відповідачу. Вказаний новий заповіт посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

У період з 08 січня по 14 січня 2016 року спадкодавець ОСОБА_7 знаходилася на лікуванні у Запорізькій обласній психіатричній лікарні. У психіатричну лікарню ОСОБА_7 поступила за направленням лікаря бригади швидкої допомоги ОСОБА_9 з діагнозом: органічні галюцинації. 08 січня 2016 року, ОСОБА_7 самостійно викликала міліцію, вказала, що під ліжком ховаються цигани, а за вікном в простинні племінниця. У звязку з цим їй була викликана бригада швидкої допомоги. Виписана ОСОБА_7 з лікарні 14 січня 2016 року, у супроводі відповідача, на яку на наступний день склала оскаржуваний новий заповіт. При виписці з лікарні ОСОБА_7 був поставлений діагноз: Делірій внаслідок енцефалопатії складного ґенезу (ДЕП, токсичний). Рішенням лікарняно-кваліфікаційної комісії ОСОБА_7 взята на диспансерний облік.

Вважає, що на час посвідчення оскаржуваного заповіту спадкодавець ОСОБА_7 була нетестаментоздатною особою.

На підставі зазначеного просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 21 лютого 2016 року, складений нею 15 січня 2016 року на користь ОСОБА_3, номер у спадковому реєстрі 58467902, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за р.№115, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 21 лютого 2016 року, складений нею 15 січня 2016 року на користь ОСОБА_3, номер у спадковому реєстрі 58467902, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за р.№115.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 551 гривню 20 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.16 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 та в п.18 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу (в даному випадку посмертну судово-психіатричну експертизу) за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.08.2005 року ОСОБА_7 належала на праві приватної власності квартира, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

08 листопада 2005 року спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, яким заповідала спірну квартиру позивачу (а.с.112).

Відповідно до наданого з Комунарського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області висновку про результати розгляду повідомлення, зареєстрованого в ЄО № 431 від 08.01.2016 року, 08.01.2016 року до Комунарського ВП Ленінського ВП ГУ НП в Запорізькій області від оператора «102» надійшло повідомлення про те, що звернулась невідома жінка і повідомила, що в квартирі АДРЕСА_2 покінчила життя самогубством племінниця. В ході проведення перевірки за даним фактом, було здійснено виїзд за вищевказаною адресою. Встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ярко виражено поводить себе неадекватно, має помітні психічні розлади. У звязку із викладеним, останній викликано бригаду СПБ 3 і передано лікарю ОСОБА_9

Згідно з рапортом оперативного чергового від 08 січня 2016 року, зареєстрованого в ЄО за № 431, який вміщується у висновку про результати розгляду повідомлення наданого з Комунарського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, 08.01.2016 року, о 17-49 годині, до Комунарського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що по вул.Автозаводській, 4/43, у квартирі у підковдрі повісилася племінниця Вєра 44 роки, яка мешкала по вул. Плеханова, 17, а чоловік, який мешкав з нею, кудись пішов, все це заявниця побачила у телевізорі.

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого, наданої з Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходилася на лікуванні в установі у період з 08.01.2016 року по 14.01.2016 року. Діагноз: «Делірій внаслідок енцефалопатии складного ґенезу» (а.с.79-95 т.1).

14 січня 2016 року спадкодавець ОСОБА_7 виписана з лікарні у супроводі та за наполяганням відповідача, на яку вона на наступний день 15 січня 2016 року склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6. Заповіт від 15 січня 2016 року не містить підпису спадкодавця ОСОБА_7, замість якої підпис вчинено ОСОБА_10, у присутності двох свідків та нотаріуса (а.с.100 т.1).

21 лютого 2016 року спадкодавець ОСОБА_7 померла (а.с.119 т.1).

Відповідно до матеріалів спадкової справи 33/2016, заведеної після смерті ОСОБА_7, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (а.с.116-135 т.1).

Згідно з п.23 Висновку судово-психіатричної експертизи №154 від 13 березня 2017 року слідує, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в момент укладення оскаржуваного заповіту 15 січня 2016 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного астенічного розладу вираженого ступеню змішаного ґенезу судинного (дисциркуляторна енцефалопатія, артеріальна гіпертензія) та токсичного (ракова інтоксикація, обумовлена злоякісним новоутворенням правої молочної залози з метастазами у легені), ускладненого больовим синдромом. Тому, в момент укладання оскаржуваного заповіту 15 січня 2016 року вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.208-217 т.1).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що згідно письмових доказів, витребуваних від правоохоронних органів та станції швидкої допомоги, яка направляла бригаду з лікарем психіатром, вбачаються факти неадекватної поведінки спадкодавця ОСОБА_7 08 січня 2016 року. Відомості отримані на запити суду від правоохоронних органів та станції швидкої допомоги, відповідачем та її представником жодним чином не спростовані та не заперечені. Факт неадекватної поведінки ОСОБА_7 також підтверджуються показаннями ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Судом обґрунтовано було не прийнято до уваги показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, оскільки вона не узгоджуються з іншими доказами у справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що в момент укладання оскаржуваного заповіту 15 січня 2016 року спадкодавець ОСОБА_7 була абсолютно неспроможною розуміти значення своїх дій та керувати ними, є вірним.

Будь-яких доказів на спростування відповідачем не надала.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком судово-психіатричної експертизи №154 від 13 березня 2017 року та фактично є повторенням заяви про проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, а також показаннями свідків.

За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом першої інстанції надана належна оцінка вказаним доказам, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм була надана належна оцінка в рішенні суду першої інстанції та ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судом при розгляді справи норм матеріального права або про таке порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: