Справа № 148/1819/14-ц Провадження № 22-ц/772/1705/2017Головуючий в суді першої інстанції Робак С. О.
Категорія 30Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_18., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ТОВ "Газовик про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також у липні 2014 року з позовом до ТОВ "Газовик про відшкодування матеріальної та моральної шкоди звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 травня 2015 року вказані позовні вимоги об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що внаслідок вибуху газу, який мав місце у травні 2006 року з вини працівників ТОВ «Газовик» була зруйнована належна їм квартира АДРЕСА_8 та прибудована до неї веранда, яка на момент вибуху ще не була узаконена, меблі та особисті речі, розміщені в будинку АДРЕСА_9, в зв'язку з чим позивачі ОСОБА_18., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понесли матеріальні збитки на придбання матеріалів та проведення будівельних робіт по відновленню зруйнованої веранди на суму 48073 грн. та 42849 грн. для закінчення ремонту самої квартири до належного стану, а також просили стягнути з відповідача на їх користь кожному по 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Також внаслідок цієї події понесли матеріальні збитки позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді пошкодження їхніх особистих речей - меблів, предметів домашнього вжитку які знаходились у зруйнованій вибухом будівлі на суму 41280 грн. в цінах 2014 року, а також просили стягнути з відповідача на їх користь по 20000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди.

Оскільки відповідач відмовляється від вирішення питання про повне відшкодування завданої позивачам з вини його працівників шкоди, тому позивачі змушені були звернулися з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ТОВ «Газовик» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м.Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_2 в відшкодування завданої майнової шкоди 70364,75 (сімдесят тисяч триста шістдесят чотири) грн.75 коп. і 5000 (п'ять тисяч ) грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_3 35182,37 (тридцять п'ять тисяч сто вісімдесят дві ) грн. 37 коп. в відшкодування завданої майнової шкоди і 5000 (п'ять тисяч) грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_4 35182,37 (тридцять п'ять тисяч сто вісімдесят дві ) грн. 37 коп. в відшкодування завданої майнової шкоди і 5000 (п'ять тисяч ) грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_5 6896 (шість тисяч вісімсот дев'яносто шість ) грн. в відшкодування завданої майнової шкоди і 10000 (десять тисяч ) грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_6 6896 (шість тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. в відшкодування завданої майнової шкоди і 10000 (десять тисяч ) грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати: 727,30 (сімсот двадцять сім) грн. 30 коп. судового збору, 6144 ( шість тисяч сто сорок чотири ) грн. - за проведення будівельно-технічної експертизи; 3686,40 грн. ( три тисячі шістсот вісімдесят шість ) грн.40 коп. - за проведення судової товарознавчої експертизи; 8000 ( вісім тисяч ) грн. за надання правової допомоги адвокатом.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_3 327,30 ( триста двадцять сім) грн. 30 коп. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_4 327,30 (триста двадцять сім) грн. 30 коп. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» код ЄДРПОУ - 32736800 м. Київ, вул. Предславинська, 39 на користь ОСОБА_6 338 ( триста тридцять вісім ) грн. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Газовик» звернулося до суду з апеляційною скаргою у якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального та права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника - відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» - Сидоров П.В. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_18., яка діє в своїх інтересах та інтересах решти позивачів у справі, а також представник її та решти позивачів у справі адвокат Кіцула В.І. апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просили рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Так, згідно частини 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 6 Конвеції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п. 3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1.12.2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 19 травня 2006 року у 8-ми квартирному будинку, розташованому по вул. Спортивна, 1 в смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області стався вибух газу, внаслідок чого дана будівля була зруйнована.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що у зруйнованому вибухом газу будинку знаходиться також квартира АДРЕСА_8, яка відповідно до свідоцтва № 510 про право власності на житло, виданого 04.12.2000 року Кирнасівською селищною радою Тульчинського району належить на праві спільної часткової власності позивачам у справі ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в рівних частках, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.24 ), а також була зруйнована прибудована до даної квартири веранда, яка на момент вибуху ще не була узаконена.

Відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.11.2007 року у кримінальній справі № 1-240/2007 рік по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2011 року у справі № 1-96/11 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, встановлено, що причиною вибуху, який стався в середині травня 2006 року у 8-ми квартирному будинку, розташованому по вул. Спортивна, 1 в смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької, стало грубе порушення слюсарем по ремонту та обслуговуванню газового обладнання ТОВ «Газовик» смт. Кирнасівка Тульчинського району ОСОБА_11 вимог п.3.31 Інструкції з охорони праці №1, а також недотримання ним і заступником директора ТОВ «Газовик» ОСОБА_12 вимог п.п. 4.7.13, 4.7.15, 7.39, 7.49, 7.50 Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1-20-98 ), які виразились у встановленні на місці демонтованого газового лічильника в квартирі АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_13, замість інвентарної заглушки, тимчасової несертифікованої саморобної вставки з гумотканинного рукава на фланцевих з'єднаннях та у невідключенні на час заміни газового лічильника ділянки газопроводу, на якій був встановлений демонтований лічильник.

Названі порушення, а також неналежне виконання заступником директора ТОВ «Газовик» ОСОБА_14 покладених на нього обов'язків призвели до витоку природного газу у місці тимчасового з'єднання газопроводу, його накопичення в закритому приміщенні квартири № 7 до меж вибухової концентрації та до вибуху газоповітряної суміші.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.11.2007 року у справі №1-240/2007 рік кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 128 КК України закрита на підставі Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року (т.2 а.с.173 ).

Згідно з вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2011 року ОСОБА_12 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і призначено покарання у виді 2-х років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади зі сплатою штрафу в розмірі 1700 грн., на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік і згідно з Законом України «Про амністію» від 08.07.2011 року його звільнено від призначеного покарання (а.с.17-22 т.1 ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 61 ЦПК України вина працівників ТОВ «Газовик» у неналежному виконанні своїх службових обов'язків, що призвело до вибуху газу, який зруйнував будинок АДРЕСА_5, яка розташована в даному будинку, і яка належить позивачам, є доведеною.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується доказами у справі те, що відповідно до довідки виконкому Кирнасівської селищної ради № 677 від 06.03.2013 року, після вибуху побутового газу, який стався 19.05.2006 по АДРЕСА_11 в якій проживала сім'я ОСОБА_5 (т.1 а.с.165).

Згідно з актами обстеження, складеними комісією і затвердженими селищним головою Кирнасівської селищної ради комісією виявлено, що повністю була зруйнована веранда, яка побудована ОСОБА_2 біля квартири АДРЕСА_2, а також було виявлено ряд пошкоджених речей в даній квартирі, в якій проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ( т.1 а.с.28-30,162 ).

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином частина 2 наведеної статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Відповідно до вимог ст.1172 ЦК України та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов'язків.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з вини працівників відповідача ТОВ «Газовик» під час виконання ними своїх службових обов'язків позивачам була завдана майнова шкода, яку відповідач ТОВ «Газовик» повинен їм відшкодувати.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку експерта № 1953/1954/15-21 від 14.04.2016 року будівельно-технічної експертизи вартість будівельних та ремонтно-будівельних робіт у квартирі, веранді, розміщених АДРЕСА_3, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок вибуху газу, яке мало місце в середині травня місяця 2006 року, станом на час проведення експертизи може складати 140729,49 грн., у тому числі:

- вартість будівельних робіт по будівництву веранди до кв. АДРЕСА_8, розташованої АДРЕСА_4, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок вибуху газу, яке мало місце в середині травня місяця 2006 року, станом на час проведення експертизи, може складати 109026,49 грн.;

- вартість ремонтно-будівельних робіт у кв. АДРЕСА_8, розташованої по АДРЕСА_12 проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок вибуху газу, яке мало місце в середині травня місяця 2006 року, станом на час проведення експертизи, може складати 31703,00 грн. ( а.с.102-106 т.2 ).

Відповідно до висновку експерта судової-товарознавчої експертизи №1882/16-21 від 19.08.2016 року розмір матеріальної шкоди, заподіяної власникам майна, яке знаходиться в квартирі, веранді, розміщених АДРЕСА_5 (майно та/або залишки перенесені на АДРЕСА_13 внаслідок пошкодження майна, яке підлягало ідентифікації (п. № 1, № 2 частково, № 6, № 11, № 16, № 21, № 23, № 25, № 26, № 27, № 28 Таблиці №1 дослідницької частини висновку), яке мало місце в середині травня місяця 2006 року, на день проведення дослідження, складає 13 792,95 грн.

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної власникам майна, яке знаходиться в квартирі, веранді, розміщених АДРЕСА_5 (майно та/або залишки перенесені на АДРЕСА_13 внаслідок пошкодження майна, яке не підлягало ідентифікації ( п. №2 частково, №№ 3-5, №№ 7-10, №№ 12-15, №№17-20, № 22, № 24 Таблиці №1 дослідницької частини висновку), яке мало місце в середині травня місяця 2006 року, на день проведення дослідження, не визначався, в зв'язку з недостатністю даних для ідентифікації об'єктів дослідження.

Визначення розміру матеріальної шкоди по кожній позиції майна у подробицях описано в Таблиці дослідницької частини висновку( а.с.126-132 т.2 ).

Не погоджуючись з висновками експертизи апелянтом не надано беззаперечних доказів в обґрунтування своїх доводів.

Таким чином, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного, справедливого та цілком обґрунтованого висновку про те, що відповідач ТОВ «Газовик» зобов'язаний відшкодувати позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збитки завдані пошкодженням належної їм на праві власності квартири та прибудованої до неї веранди в розмірі 140729,49 грн.: із яких на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі по 35182,37 грн. кожному, а ОСОБА_2 з врахуванням того, що співвласник квартири і позивач ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть( а.с.42 т.2), і спадщину, в тому числі і 1/4 частку зруйнованої квартири після його смерті прийняла ОСОБА_18. (а.с.56 т.2 ), тому на її користь підлягає стягненню в відшкодування майнової шкоди 70364,75 грн., а також ОСОБА_6 та ОСОБА_5 збитки, завдані пошкодженням рухомого майна в розмірі по 6896 грн. кожному.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, за моральну (немайнову ) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Надавши належну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодування позивачам матеріальної шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, судом першої інстанції взяті до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної позивачам шкоди, виходячи з характеру порушення прав позивачів, а також враховані вимоги розумності та справедливості.

Посилання позивачів щодо завданої їм моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Суд вважає обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження викладені позивачами факти про те, що руйнування та знищення внаслідок вибуху газу належно їм майна, що мало місце у 2006 році, тобто більше десяти років тому, призвело до душевних страждань, зміну способу життя, постійних хвилювань.

Таким чином колегія суддів повністю погоджується і з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що в результаті неправомірних дій посадових осіб ТОВ «Газовик» позивачам була завдана моральна шкода, яка виразилась в душевних і нервових стражданнях, які зазнали позивачі в зв'язку з пошкодженням квартири їх сім'ї, знищенням рухомого майна, яке їм належало. Зокрема, судом встановлено, що внаслідок пошкодження зазначеної квартири позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з своїми неповнолітніми дітьми залишились без місця проживання. В зв'язку зі знищенням та пошкодженням майна позивачі змушені були тривалий час відшуковувати інше приміщення для свого проживання, нести додаткові матеріальні витрати для придбання необхідного для нормального життя майна.

Колегія суддів переконана, що враховуючи суть позовних вимог, характер та обсяг моральних і душевних страждань позивачів та інших негативних наслідків, які настали для них, внаслідок знищення та пошкодження їхнього майна, а також, враховуючи принципи розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного, справедливого та цілком обґрунтованого висновку про те, що сума відшкодування в розмірі по 5 000 грн. на користь кожного із позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та по 10 000 грн. на користь кожного із позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зможе в реальній мірі компенсувати негативні наслідки, які настали для них внаслідок знищення та пошкодження належного їм майна.

Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд першої інстанції правильно вирішив питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів переконана, що надані позивачами суду докази у справі є належними та допустимими. В свою чергу відповідачем належним чином дані докази не спростовані.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачів.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Зокрема, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги відносно пропущення позивачами без поважних причин строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, оскільки даний строк позивачами не пропущений, так як саме відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.11.2007 року у кримінальній справі № 1-240/2007 рік по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2011 року у справі № 1-96/11 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що причиною вибуху стало грубе порушення слюсарем по ремонту та обслуговуванню газового обладнання ТОВ «Газовик» смт. Кирнасівка Тульчинського району ОСОБА_11 вимог п. 3.31 Інструкції з охорони праці №1, а також недотримання ним і заступником директора ТОВ «Газовик» ОСОБА_12 вимог п.п. 4.7.13, 4.7.15, 7.39, 7.49, 7.50 Правил безпеки систем газопостачання України ( НПАОП 0.00-1-20-98 ), які виразились у встановленні на місці демонтованого газового лічильника в квартирі АДРЕСА_6, що належала ОСОБА_13, замість інвентарної заглушки, тимчасової несертифікованої саморобної вставки з гумотканинного рукава на фланцевих з'єднаннях та у не відключенні на час заміни газового лічильника ділянки газопроводу, на якій був встановлений демонтований лічильник.

Названі порушення, а також неналежне виконання заступником директора ТОВ «Газовик» ОСОБА_14 покладених на нього обов'язків призвели до витоку природного газу у місці тимчасового з'єднання газопроводу, його накопичення в закритому приміщенні квартири № 7 до меж вибухової концентрації та до вибуху газоповітряної суміші.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.11.2007 року у справі №1-240/2007 рік кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 128 КК України закрита на підставі Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року.

Згідно вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2011 року ОСОБА_12 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України і призначено покарання у виді 2-х років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади зі сплатою штрафу в розмірі 1700 грн., на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік і згідно Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року його звільнено від призначеного покарання (а.с.17-22 т.1 ).Також згідно даного вироку цивільні позови залишені без розгляду, в зв'язку з перекваліфікацією дій ОСОБА_12 зі ст. 365 ч. 3 КК України на ст. 367 ч. 2 КК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вимог статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Якщо суд залишив без розгляду позов, пред'явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Згідно вимог статей 266, 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що позивачами пропущений строк позовної давності. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що саме вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2011 року, який вступив у законну силу 16 січня 2012 року, встановлено причину заподіяння шкоди та винних у її заподіянні осіб, а цивільні позови потерпілих осіб залишені без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов'язків.

Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами у справі те, що саме з вини працівників ТОВ «Газовик» під час виконання ними своїх службових обов'язків позивачам у справі була завдана шкода, а тому відповідач ТОВ «Газовик» зобов'язаний відшкодувати завдану їм майнову та моральну шкоду.

При цьому також встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню позивачам, визначений судом першої інстанції відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом першої інстанції судом було призначено дві експертизи на предмет встановлення суми завданих позивачам матеріальних збитків, під час проведення яких (огляду експертами предметів пошкодження) був присутній безпосередньо керівник даного підприємства, який не висловлював будь-яких зауважень чи заперечень.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що ступінь руйнування та сам факт руйнування та/або наявності будівлі в 2006 році не доведено позивачем та не підтверджується будь-якими доказами, адже дані факти (у тому числі і наявність на момент вибуху газу та спричинення руйнування самочинно збудованої веранди) позивачами повністю доведені та підтверджуються наданими суду доказами та відповідачем в свою чергу належними та допустимими доказами не спростовані. Крім цього, в ході розгляду справи судом першої інстанції детально з посиланням на відповідні докази встановлено вартість будівельних матеріалів та будівельно-монтажних робіт зруйнованої вибухом газу 19.05.2006 року квартири та самочинно збудованої веранди, а також пошкоджених даним вибухом речей. Також колегія суддів не може погодитись із твердженнями відповідача про те, що дана веранда позивачами вже повністю відбудованаі ними потрачено на її відбудову 13111 грн., оскільки належних доказів цьому суду не надано. Судом встановлено, що зруйновані вибухом газу належні позивачам приміщення повністю не відбудовані.

Також не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а тому на думку відповідача, шкода, завдана пошкодженням даного самочинно збудованого нерухомого майна не підлягає відшкодуванню, оскільки позивачі не є її власниками. Колегія суддів переконана, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, хоча і згідно даних вимог Закону і не набуває права власності на нього, однак має право на відшкодування понесених матеріальних витрат на його будівництво. Таким чином, довід апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції обставини самовільного возведення позивачами приміщення веранди, не може бути визнаний підставою для скасування судового рішення, оскільки вказана обставина була предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, яким встановлено, що спір щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди стосується не тільки окремого об'єкту нерухомості, а конкретного майна позивачів, оскільки внаслідок вибуху газу були зруйновані як належна позивачам квартира, так і самовільно збудована ними прибудова (веранда), зокрема матеріали, з яких вона була зведена, а також належні позивачам речі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем ТОВ «Газовик» за власний рахунок виконані всі роботи по відбудові зруйнованого будинку АДРЕСА_14 також не можуть взяті колегією суддів до уваги, оскільки дані обставини свідчать про часткове визнання відповідачем пред'явленого позову, досліджувалися при розгляді справи судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів переконана, що оскільки судом встановлено, що саме з вини працівників ТОВ «Газовик», які на момент вибуху газу в будинку виконували свої службові обов'язки, позивачам була завдана шкода у вигляді пошкодження квартири, веранди, а також переносних речей, які в той момент знаходились у вказаному помешканні, а тому дійшов правильного, законного, справедливого та обґрунтованого висновку про часткове задоволення даних позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» відхилити.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.Б. Сало

/підпис/ Т.О. Денишенко

Згідно з оригіналом: