ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Соснівської сільської ради Літинського району, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що згідно з договором дарування, укладеним 18 червня 2004 року і посвідченим приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 1034, вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,3004 га по АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,1538 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,1466 га,

Ця земельна ділянка належала дарувальнику ОСОБА_9 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Соснівською сільською радою Літинського району 12 листопада 2002 року.

У липні 2013 року вона звернулася до Вінницької регіональної філії Літинського центру ДЗК із письмовою заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Їй була надана відповідь про те, що встановлення меж є неможливим, так як власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_7 на підставі виданого їй державного акта НОМЕР_2, та наявне перетинання, оскільки межі земельної ділянки ОСОБА_7 накладаються та виходять за межі, визначені у її державному акті.

Позивач вважає, що такий державний акт НОМЕР_2 на право власності на землю ОСОБА_7 складений і виданий Соснівською сільською радою з порушенням закону.

Просила визнати незаконним і скасувати рішення Соснівської сільської ради 15 сесії 4 скликання від 21 січня 2005 року про затвердження технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 і видачу державних актів на право власності на землю.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Соснівської сільської ради 15 сесії 4 скликання від 21 січня 2005 року про затвердження технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_7 та видачу державних актів на право власності на землю.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Соснівської сільської ради Літинського району, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 з суміжним власником ОСОБА_9 межі погоджено не було, що підтвердила остання в судовому засіданні, а в акт було внесено прізвище ОСОБА_10, який на момент приватизації ніякого відношення до вказаної земельної ділянки не мав та не має, суд вважає, що рішення Соснівської сільської ради є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним було узаконено технічну документацію, яка не була погоджена з сусіднім власником.

Крім того, сільська рада, затверджуючи акти погодження меж при проведенні приватизації, повинна була перевірити відповідність меж земельних ділянок, внесених до абрисів зовнішніх меж, оскільки співвставивши їх можливо було б встановити їх розбіжність, що не було зроблено сільською радою.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, та відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не підтвердила своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, за наявності яких можна було б встановити незаконність прийнятого відповідачем рішення, яке б призвело до порушенням прав позивача.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_9 належала земельна ділянка площею 0,3004 га по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку -0,1538 га і для ведення особистого селянського господарства- 0,1466 га, на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Соснівською сільською радою Літинського району 12 листопада 2002 року.

18 червня 2004 року ОСОБА_9 належну їй земельну ділянку подарувала ОСОБА_6, уклавши договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 1034.

Із державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_9 вбачається, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_7, що є третьою особою у справі.

Рішенням 16 сесії 21 скликання Соснівської сільської ради від 31 березня 1994 року затверджено рішення № 73 Виконавчого комітету Соснівської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність», яким передано у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,30 га по вул. Пирогова, про що свідчить архівна виписка, що знаходиться у «Технічній документації із землеустрою щодо складання документів по приватизації присадибних ділянок (для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства) громадянці ОСОБА_7 на території Соснівської сільської ради».

Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів по приватизації присадибних ділянок громадянці ОСОБА_7 і 21 червня 2006 року присвоєно інвентарний № ДХІІ/VІІІ-2733.

15 сесією 4 скликання Соснівської сільської ради від 21 січня 2005 року прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_7; про внесення часткових змін до рішення 16 сесії 21 скликання Соснівської сільської ради від 31 березня 1994 року в пункті «земельну ділянку загальною площею» переданих у власність; про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1; про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 площею 0,1133 га для ведення особистого селянського господарства, в тому числі: 0,0397 га і 0,0736 га в АДРЕСА_1.

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року, що набрало законної сили, судом встановлені такі обставини: суміжним землекористувачем земельної ділянки, що на праві власності на підставі договору дарування належить ОСОБА_6, є ОСОБА_8 (третя особа), яка на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 31 січня 2014 року набула права власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,0397 га, що раніше належали на праві власності ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на землю НОМЕР_2, виданого Соснівською сільською радою 03 грудня 2009 року на підставі рішення 15 сесії 4 скликання від 21 січня 2005 року та зареєстрованого відділом Держкомзему у Літинському районі 22 січня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 05 та державного акта на право власності на землю на підставі рішення 15 сесії 4 скликання від 21 січня 2005 року та зареєстрованого відділом Держкомзему у Літинському районі 22 січня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06, відповідно.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу тощо.

На виконання таких вимог закону Соснівська сільська рада на своєму пленарному засіданні 15 сесії 4 скликання 21 січня 2005 року, розглянувши питання «Про затвердження технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_7 та видачу державних актів на право власності на землю», прийняла позитивне рішення.

Отже, оскаржуване рішення сільської ради прийнято в межах наданих повноважень.

За правилами статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

Позивач не довела своїх позовних вимог, тобто не довела незаконності оспорюваного рішення сесії сільської ради і що таке рішення порушує її права та потребує скасування.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана