ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5355/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

До початку судового засідання позивачка ОСОБА_2 направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши в позові, що спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, надавши суду пояснення аналогічні змісту позову, додавши, що негативні відносини між сторонами почали складатись з 2014 року.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

26.06.2004 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №249 (а.с.7). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини.

Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу.

У відповідності до ч.1, ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Як передбачає ч.1, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що весь час сторони проживають зі своїм сином у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.2). Таким чином, оскільки сторони проживають з дитиною в одному помешканні, тому підстав для встановлення місця проживання дитини з матір'ю немає.

Згідно ст.79; 88 ЦПК України при задоволенні позову в частині розірвання шлюбу з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ч.1, ст.51 Конституції України, ст.3; 110-112; 160; 161; 163 СК України, п.10; 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 26.06.2006 року, актовий запис №249 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвати.

Після розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - ОСОБА_3; їй - ОСОБА_3.

В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :