РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5394/17

пр. № 2/759/3405/17

10 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в суду приміщенні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в квітні 2017 року заявив позов, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2500 доларів США заборгованості за договором позики, та сум нарахованих на заборгованість: 3% річних - 108,70 доларів США; проценти - 1282,19 доларів США, а всього стягнути 3890 доларів 89 центів США.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в заяві.

ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що борг повернув ОСОБА_1

Судом встановлено таке.

ОСОБА_2 22.09.2015 року взяв у ОСОБА_1 в борг 2500 доларів США, які зобов'язався повернути до 21.10.2015 року.

Передачу коштів сторони оформили розпискою.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов'язання, що випливають з договору позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наявність розписки у позивача, вказує на те, що борг відповідачем не погашено.

Доводи відповідача про те, що позика повернута позивачу, не знайшли свого підтвердження доказами.

Тому суд визнає, що позов в цій частині вимог є обґрунтованим і підлягає задоволенню в сумі 2500 доларів США.

Підлягають задоволенню і інші вимоги позивача за таких підстав.

Так, ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Саме в розмірі облікової ставки НБ України і нараховані проценти на борг, оскільки в договорі сторони не оговорили проценти.

Крім того, ч.1 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Останньою нормою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати процентів за користування позикою понад строки визначені договором, та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, а тому перевіривши розрахунки позивача і знайшовши їх правильними, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1282,19 доларів США процентів за користування позикою, та 3% річних в сумі 108,70 доларів.

Підсумовуючи викладене позов підлягає задоволенню повністю.

За такого рішення, витрати позивача на забезпечення розгляду справи, що складаються з судового збору в сумі 1051.31 грн. мають бути йому компенсовані відповідачем, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 3890 (три тисячі вісімсот дев'яносто) доларів 89 центів США на погашення заборгованості за договором позики, та 1051 (одну тисячу п'ятдесят одну) грн. 31 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько