Справа № 372/1883/16-ц
Провадження № 2-66/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна інспекція сільського господарства в Київській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Обухівської міської ради Київської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до ОСОБА_3, третя особа: Державна інспекція сільського господарства в Київській області, в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1000 га, розташованої у м. Обухів по вул. Раскової, 40, кадастровий номер земельної ділянки :01:063:0054 та зобовязати відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,01 га, яка належить йому на праві приватної власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом перенесення паркану відповідно до плану виносу меж земельної ділянки в натурі згідно технічної документації із землеутрою малого підприємства «Кадастр», та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2015 року придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1000 га у м. Обухів по вул. Раскової, 40, кадастровий номер земельної ділянки :01:063:0054 цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно кадастрового плану, суміжним землекористувачем по лінії від Б до В є ОСОБА_3 Після купівлі земельної ділянки позивач вирішив перевірити відповідність конфігурації своєї земельної ділянки, оскільки виявив, що по фасаду вона є коротшою ніж зазначено у державному акті. Після обмірів було встановлено, що паркан та сарай ОСОБА_3 знаходиться в глибині земельної ділянки позивача більш ніж на 2 метри, про що був складений відповідний акт. В добровільному порядку відповідач відмовляється вирішити даний спір, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач не погоджуючись з даним позовом, подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Обухівської міської ради Київської області, в якому просить визнати незаконним рішення Обухівської міської ради Київської області № 199 від 24.01.2008 року «Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин» в частині передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. М. Раскової, 40, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 239359 площею 0,100 га, за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 40, кадастровий номер :01:063:0054, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який був зареєстрований в Книзі записів актів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 18 виданий 08.10.2008 року на імя ОСОБА_4, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 16.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 4670, та стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначила, що 22.09.1992 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 348 їй була передана у довічне успадковане володіння земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42. На підставі даного рішення земельна ділянка була винесена в натурі. Винесення меж в натурі на місцевості також було здійснено 21.10.2013 року, який був підписаний всіма сусідніми землекористувачами, в тому числі ОСОБА_4 Відповідно до даного акту встановлюється, що зазначені межі проходять на місцевості по існуючим межовим знакам та сторони будь-яких претензій при встановленні зовнішніх меж не мають, тим самим всі сусідні землекористувачі визнали та погодили межі. 27.02.2004 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 154, ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42. 28.02.2006 року рішенням Обухівської міської ради Київської області № 49 ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42. 11.02.2008 року на підставі рішення Обухівської міської ради Київської області № 49 від 28.09.2006 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №657532, де сусіднім землекористувачем є ОСОБА_4, який 21.10.2003 року погодив межі земельної ділянки. 02.10.2008 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, згідно рішення Обухівської міської ради Київської області № 199 від 24.01.2008 року. Однак, форма даної земельної ділянки не відповідає фактичному користуванню відповідача, визначеної у плані забудови від 1992 року, що вказує на неправомірність рішення Обухівської міської ради. Крім цього, Обухівська міська рада Київської області передаючи у власність ОСОБА_4 земельну ділянку не перевірила чи знаходяться на земельній ділянці відповідні споруди, які були побудовані ОСОБА_3 та зареєстровані до придбання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки.

Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в зв»язку з його недоведеністю та безпідставністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, зустрічну позовну заяву підтримав з підстав вказаних у ній, та просив задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши думку представників, та вислухавши покази експерта ОСОБА_5, яка підтримала свій висновок №1-11/04 від 11.04.2017 року, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 22.09.1992 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 348 ОСОБА_3 була передана у довічне успадковане володіння земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42.

Відповідно до копії акту про відведення в натуру присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, вищевказана земельна ділянка була винесена в натурі.

27.02.2004 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 154, ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42.

28.02.2006 року рішенням Обухівської міської ради Київської області № 49 ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Обухів, вул. М. Раскової, 42.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 657532, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,100 га, за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 42, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:063:0047, на підставі рішення Обухівської міської ради від 28.09.2006 року № 49 6 сесії 5 скликання.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 42, кадастровий номер :01:063:0047.

21.10.2013 року повторно було здійснено винесення меж земельної ділянки ОСОБА_3 в натурі на місцевості, що підтверджується копією акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки. Даний акт підписаний всіма сусідніми землекористувачами, в тому числі ОСОБА_4

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,1000 га, за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 40, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:063:0054, на підставі рішення Обухівської міської ради від 24.01.2008 року № 199 24 сесії 5 скликання.

16.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв (купив) земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 40, загальною площею 0,1000 га і сплатив за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер :01:063:0054. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 4670.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Раскової, 40, кадастровий номер :01:063:0054, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.09.2015 року, серія та номер 4670.

В подальшому, під час встановлення в натуру (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, прийомки-передачі межових знаків на зберігання, ОСОБА_2 стало відомо, що паркан та сарай ОСОБА_3 знаходиться в глибині його земельної ділянки більш ніж на 2 метри.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 11.04.2017 року № 1-11/04, межі земельної ділянки, відповідно до поворотних точок меж, що містяться в технічній документації, яка розташована по вул. Раскова, 42 у м. Обухів Київської області не відповідають фактичним межам земельної ділянки на місцевості. Межі земельної ділянки за адресою: м. Обухів, вул. Раскової, 40, придбана ОСОБА_2 у ОСОБА_4 зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 239359, суттєво відрізняються від меж зазначених на плані забудови даної ділянки. Земельна ділянка, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 частково накладається на земельну ділянку, яка згідно державного акту на право власності на землю перебуває у власності ОСОБА_2 Площа накладання становить 0,0082 га. На земельній ділянці, яка згідно державного акту на право власності на землю серія ЯЖ № 239359 належить ОСОБА_2, рошташована господарська (нежитлова) будівля ОСОБА_3 Оскільки, місце розташування земельної ділянки можливо встановити за допомогою просторово-часових координат у встановленій системі, а план забудови садиби, це графічне зображення ділянки, який не містить координат поворотних точок меж, тому встановити чи розміщені будівлі споруди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за межами плану забудови, не вбачається за можливе.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.3 ст.152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За змістом ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, в тому числі, шляхом визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК України).

Законодавець положеннями ч.ч. 1,3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до положень ст. 658 ЦК України, право продажу майна належить виключно власнику.

Відповідно до ч. 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частина 1 та 2 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наслідком недійсності угод є застосування двосторонньої реституції, яка не належить від добросовісності сторін укладених угод.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58, 59, ч.3 ст. 61 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов не підлягають до задоволення, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Зокрема позивач за первісним позовом не довів що відповідач порушує його право на земельну ділянку, оскільки відповідач право власності на земельну ділянку набув значно раніше, а позивач купуючи свою земельну ділянку не пересвідчився що спірна межа зазначена в державному акті на право власності на землю відповідає фактичній межі на місцевості.

Що ж стосується зустрічного позову, то позивач за зустрічним позовом, також не довів в судовому засіданні порушення його прав відповідачем оскільки відповідно до висновку експерта №1-11/04 від 11.04.2017 року, межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 відповідно до поворотних точок меж, що містяться в технічній документації, яка розташована по вул. Раскова, 42 у м. Обухів Київської області не відповідають фактичним межам її земельної ділянки на місцевості, а тому відповідач який придбав свою земельну ділянку значно пізніше не може порушити межі земельної ділянки позивача які були незмінними.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 106, 107, 152 Земельного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна інспекція сільського господарства в Київській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Обухівської міської ради Київської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: