У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Закропивного О.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Шахта імені

О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» на рішення апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (далі - ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька»), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка ОСОБА_5, який до 2004 року працював на шахті, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 із отриманим ним під час роботи у відповідача професійним захворюванням встановлено висновком МСЕК від 19 грудня 2014 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 11 жовтня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» на користь ОСОБА_3 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасоване.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із того, що моральна шкода, завдана позивачеві смертю чоловіка, має бути відшкодована відповідачем у порядку

ст. 237-1 КЗпП України.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 з 30 вересня 1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

ОСОБА_5 з 1991 року до 2004 року працював на Шахті імені

О.Ф. Засядька, що підтверджується копією трудової книжки.

За період роботи ОСОБА_5 отримав професійне захворювання.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання

від 14 січня 2004 року № 3 ОСОБА_5 встановлено основний діагноз: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології у фазі субремісії, емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеня, супутний діагноз - гіпертонічна хвороба другого ступеня.

Висновком МСЕК від 5 лютого 2004 року ОСОБА_5 встановлено стійку втрату професійної працездатності - 40 % та ІІІ групу інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

Висновком МСЕК від 19 грудня 2014 року № 000015 встановлено причинно-наслідковий зв'язок між смертю ОСОБА_5 і отриманим ним під час роботи професійним захворюванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП Українина всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Положеннями ст. 1168 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Стаття 23 ЦК Українипередбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК Україниморальна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Частина 2 ст. 1167 ЦК Українипередбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За умови, коли виробнича травма або професійне захворювання мали місце до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, професійним захворюванням, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого підлягають застосуванню положення ст. 1168 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-576цс15, від 9 вересня 2015 року у справі № 6-322цс15.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-123цс12,

від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13 та від 25 червня 2014 року

у справі № 6-66цс14, у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167,

ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Зазначене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не звернувши уваги на вищевказані вимоги закону, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності на підставі вимог ст. 237-1 КЗпП України, в той час як позивач посилалася саме на положення ст. ст. 1167, 1168 ЦК України.

Крім того, судом апеляційної інстанції, з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань позивача та загальних засад розумності, виваженості й справедливості, взагалі не вмотивовано та не обґрунтовано висновок щодо розміру морального відшкодування.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року скасувати, а справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: О.В. Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Т.О.Писана