Справа № 2-о/593/62/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2017 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі заявниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім"єю із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що встановлення зазначеного факту їй необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2, з якою вона проживала однією сім"єю близько п"яти років. Крім неї, інших спадкоємців, які би претендували на прийняття спадщини, немає.

В судовому засіданні заявниця вимоги, викладені нею у заяві, підтримала, просила їх задоволити з підстав, викладених нею в заяві.

Представник заінтересованої особи Бережанської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, заперечень проти задоволення заяви немає, щодо вирішення заявлених вимог покладається на думку суду.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи окремого провадження, заслухавши пояснення заявниці, взявши до уваги письмову заяву заінтересованої особи, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги заявниці обґрунтовані та підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено, які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадку після смерті ОСОБА_2, так як інші спадкоємці після смерті останньої відсутні.

Той факт, що ОСОБА_2 останні п"ять років свого життя, а саме: з червня 2012 року по день смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала однією сім"єю із заявницею ОСОБА_1 підтверджується поясненнями самої заявниці, свідків та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами.

В судовому засіданні заявниця показала, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була її тіткою по батьковій лінії. Вона постійно проживала в АДРЕСА_1. А так як тітка, будучи одинокою особою і страдаючи хворобою Паркінсона та немаючи пам"яті, потребувала стороннього догляду, тому вона в червні 2012 року забрала тітку до себе і з цього часу тітка постійно проживала разом з нею, в АДРЕСА_2. Тітка підтримувала з нею хороші родинні відносини, і тому ще у 1997 році склала заповіт, яким належну їй квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, залишила їй. Після смерті тітки вона, як єдиний спадкоємець належного тітці майна по заповіту, фактично вступила в управління спадковим майном спадкодавиці та прийняла спадщину, однак офіційно переоформити спадщину на себе не змогла, оскільки державною нотаріальної конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, бо вона, хоч проживала разом з спадкодавицею в одному помешканні, однак фактично вони з тіткою були зареєстрованими за різними адресами, а тому без встановлення зазначеного факту вона позбавлена права отримати спадщину після смерті спадкодавиці, тому для захисту свого порушеного права змушена був звернутися до суду.

Для встановлення зазначеного факту заявниця представила суду для огляду ряд документів та просила допитати у якості свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Із свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого 3 січня 2017 року Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, видно, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 91 рік.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20 січня 2005 року виконавчим комітетом Бережанської міської ради Тернопільської області, видно, що ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_1.

Складений 22 січня 1997 року заповіт свідчить про те, що спадкодавиця ОСОБА_2 на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майно та належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла заявниці.

Із постанови № 1217/02-31, виданої 24 липня 2017 року, видно, що Бережанська державна нотаріальна контора відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із пропуском нею шестимісячного строку, визначеного законом на прийняття спадщини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_2 була її бабцею. Вона не була заміжня, не мала своєї сім"ї та постійно проживала в АДРЕСА_1 Вона разом із заявницею, яка приходиться, їй, свідку, матір"ю постійно провідували її та допомагали їй по господарству. Останні роки свого життя здоров"я бабці погіршилося, вона, страждаючи склерозом, потребувала постійної опіки, а тому в червні 2012 року вони взяли бабцю до себе і вона останніх п"ять років свого життя проживала разом з ними в АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що з 1981 року вона була знайома із ОСОБА_2, оскільки на протязі 1981-1996 років вони були сусідами і проживали в одному будинку під АДРЕСА_1. У 1996 році вона, свідок, переїхала з цього будинку, однак у її квартирі залишилися проживати її син та матір, а тому вона часто там бувала. Їй відомо, що заявниця, будучи племінницею її сусідки ОСОБА_2, постійно бувала у помешканні останньої, приходила в гості та допомагали по господарству. Заявниця та її сім"я це - єдині родичі покійної, які проживали в Бережанах. Вони нею опікувалися, а останні роки життя, зважаючи на її здоров"я, забрали її у своє помешкання, тобто їй відомо, що останні п"ять років ОСОБА_2 проживала по місцю проживання заявниці в АДРЕСА_2. У цьому будинку вона померла і останні траурні обряди на честь покійної проводилися також по місцю проживання заявниці. Вона особисто була у неї на похоронах.

Зазначені свідками обставини також підтверджуються довідкою виконавчого комітету Бережанської міської ради Тернопільської області, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 в період з червня 2012 по ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації проживала однією сім"єю із ОСОБА_1 у її помешканні.

Із врахуванням наведеного у суда не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об"єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень заявниці, письмової заяви представника заінтересованої особи, свідків та письмових доказів.

Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність пістав для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім"єю.

В зв"язку з викладеним суд вважає, що заява є обгрунтованою, законною в зв"язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,14, 15, 212-215, 218, 234-235, 256-259, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задоволити.

Встановити той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала однією сім"єю в АДРЕСА_2 із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.