Ухвала

іменем україни

19 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позову посилалась на те, що 01 вересня 2013 року вона надала у борг відповідачу 7 000 грн зі сплатою 10 % щомісяця. У зв'язку з невиконанням належним чином своїх зобов'язань у відповідача утворилась заборгованість, яка складається з: 7 000 грн - борг, 11 200 грн - відсотки, 1 442 - інфляційні витрати, тому просила стягнути заборгованість з відповідача на свою користь.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 5 250 грн, 10 % місячних від простроченої суми у розмірі 9 100 грн за період з 01 вересня 2013 року по 24 листопада 2014 року, інфляційні витрати 1 442 грн, за період з 01 вересня 2013 року по 24 листопада 2014 року, а всього стягнуто 15 792 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року змінено в частині стягнення суми інфляційних втрат, зменшено суму з 1 442 грн до 26 грн 60 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 1 статті 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановивши, що між позивачем і відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою від 23 листопада 2014 року, в якій зазначено, що ОСОБА_5 отримала в борг від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7 000 грн, з урахуванням того, що відповідач повернула всього 1 900 грн та зобов'язувалась повернути суму боргу до 24 листопада 2015 року, стягнув з відповідача борг в зазначеному розмірі, враховуючи сплачені відповідачем суми в погашення заборгованості та відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 1 442 грн за період з 01 вересня 2013 року по 24 листопада 2014 року.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, погодившись з висновком суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем доказів виконання своїх зобов'язань за договором позики, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення боргу з урахування інфляційних витрат, зменшивши їх розмір у зв'язку з тим, що прострочення виконання грошового зобов'язання виникло після 24 листопада 2015 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України ці рішення підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана