Справа № 752/4783/17ц
Провадження № 2/752/3135/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов'язання банку повернути та видати грошові кошти, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з відповідача ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» залучені відповідно до Договору банківського рахунку № НОМЕР_1 від 01.09.2014 р., Договору банківського вкладу № ДФО-022965-05 від 08.02.2016 року та Договору банківського рахунку № НОМЕР_2 від 19.03.2015 р. грошові кошти в розмір 271 485,20 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ «БАНК «ЮНІСОН», з яким позивачем укладено Договір банківського рахунку № НОМЕР_1 від 01.09.2014 р., Договір банківського рахунку № ДФО-022965-05 від 08.02.2016 року та Договір банківського рахунку № НОМЕР_3 від 19.03.2015 р., за якими позивач розмістила грошові кошти на рахунках банку у розмірі 271 485,20 грн. 28 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 квітня 2016 р. № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» з ринку шляхом запровадженим в ньому тимчасової адміністрації, у зв'язку із чим відповідач відмовляється повернути позивачу грошові кошти у вказаному розмірі, внаслідок чого позивач звернулась до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача, який приймав участь у розгляді справи в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування тимчасового адміністратора банку» в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО № 829 від 26.05.2016 р., № 1051 від 21.06.2016, № 1779 від 12.09.2016 та № 2187 від 20.10.2016 р., №309 від 21.01.2017р. тимчасову адміністрацію було продовжено. Під час тимчасової адміністрації на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону зазначено, що під «вкладником» в Законі розуміється - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Кредитором пункт 5-4 цієї ж частини статті Закону визначає юридичну або фізичну особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшли до суду письмові заперечення.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами цивільної справи стверджується, що 08.02.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» укладено договір про розміщення вкладу № ДФО-022965-05 від 08.02.2016 року, згідно якого позивачем розміщено на банківському рахунку банківський вклад у розмірі 50 000 грн. (а.с. 28).

Крім того, матеріалами справи також стверджується у факт укладення між сторонами у справі договору банківського рахунку № НОМЕР_4 від 12.05.2015 року (а.с. 29-30).

Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять інших договорів, а саме: Договору банківського рахунку № НОМЕР_1 від 01.09.2014 р., та Договору банківського рахунку № НОМЕР_2 від 19.03.2015 р., за якими позивач просить стягнути кошти з банку.

Судом оголошувалась перерва у судовому засіданні та надавався представнику позивач строк для подання суду вказаних доказів, однак, вказані документи в розпорядження суду позивачем та її представником надані не були.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Згідно з Постановою Правління Національного банку України від 28 квітня 2016 р. № 300/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 квітня 2016 р. № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ІОНІСОІ І» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування тимчасового адміністратора банку» в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО № 829 від 26.05.2016, № 1051 від 21.06.2016, № 1779 від 12.09.2016 та № 2187 від 20.10.2016, №309 від 21.01.2017р. тимчасову адміністрацію було продовжено.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частинами 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

Крім того, на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Враховуючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що на даний час відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку із чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1058 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя