Справа № 392/1342/17
Провадження № 2/392/942/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 3, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, смт. Смоліне, вул. Будівельників, буд. 7.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського нотаріального округу Кіровоградської області, який зареєстрований у Маловисківському БТІ за № 1019. У вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина, відповідач у справі, ОСОБА_2.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2015 року шлюб між подружжям було розірвано.

Позивач зазначає, що відповідач на протязі 3-х років не проживає у належній йому на праві вланості квартирі, виселилася із квартири самостійно, але офіційно залишається на реєстраційному обліку місця проживання у данній квартирі. Факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі позивача порушує його права, а враховуючи ту обставину, що вона не проживає у квартирі тому втратила право користування житловою квартирою, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений ним позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому та додатково пояснив, що відповідач в квартирі не проживає, проте у зв»язку із фактом її реєстрації місця проживання в квартирі на неї нараховуються комунальні послуги, які він повинен самостійно сплачувати та які для нього є великими.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що не бажає зніматися з реєстрації місця проживання в квартирі, оскільки іншого житла у якому б вона могла зареєструватися як за місцем свого проживання у неї не має, у квартирі вона не проживає з липня 2014 року, оскільки з позивачем її колишнім чоловіком у них виникли і тривають неприязні відносини. Квартиру стосовно якої позивач ставить питання про визнання її втратившою право користування вони придбали під час шлюбу, і на її придбання вона надавала грошові кошти, тому квартира є придбаною за спільні кошти подружжя, і яку вона вважає спільною власністю подружжя.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до актового запису про шлюб № 22 ві 15 липня 2005 року було зареєстровано Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області шлюб між сторонами у справі.

З Договору купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3, рєстровий № 2726, вбачається що ОСОБА_4 набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В пункті 5 Договору купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2005 року серед іншого зазначено, що сторонам договору роз»яснені положення статтей 60, 65, 74 Сімейного кодексу України.

З нотаріально посвідченої заяви від 03 листопада 2005 року відповідача у справі, яка на той час мала прізвище ОСОБА_5, вбачається, що вона надає згоду своєму чоловіку, ОСОБА_1, на купівлю квартири № 3 в будинку № 7 розташованого в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області по вул. Будівельників. В якій також зазначає, що гроші які витрачаються на придбання квартири є спільною сумісною власністю і придбана квартира також буде об»єктом права спільної сумісної власнсоті, як така, що набувається ними за час шлюбу. Зміст положення статтей 60, 65 Сімейного кодексу України нотаріусом їй роз»яснено.

З рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі № 392/293/15-ц за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюб вбачається, що шлюб укладений Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області 15 липня 2005 року, актовий запис № 22 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано та змінено прізвище позивача ОСОБА_6 з «Ліщенко» на дівоче прізвище «Слєпцова», що підтверджується також і Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актовго запису про шлюб.

З Акту встановлення факту не проживання від 01 вересня 2017 року складеного комісією Смолінської селищної ради вбачається, що громадянка ОСОБА_6, на даний час не проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З Довідки Адресно довідкового підрозділу Маловисківського РС Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, що надійшла до суду 22 вересня 2017 року, вбачається, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, як за адресою свого місця проживання в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно частини 2 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном.

Згідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приписами статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень частини 1, 3 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Згідно частини 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не доведено, що квартира № 3, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, смт. Смоліне, вул. Будівельників, буд. 7 є його особистою приватною власністю, а тому непроживання відповідача у квартирі понад 1 (один) рік є підставою (частина 2 статті 405 ЦК України) для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування нею, оскільки з огляду на приписи СК України відповідно до яких діє призумпція справа спільної сумісної власності подружжя на майно придбачене в шлюбі, в даному випадку квартири, і на цьому наголошував відповідач, а з огляду на положення ЦК України співвласник майна ОСОБА_2, в даному випадку квартири, може не користуватися ним, не проживати у квартирі, проте залишатися зареєстрованим як за місцем свого місця проживання, та не може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою, у зв»язку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко

Повний текст рішення складений 17 листопада 2017 року.