Справа № 694/1375/16-ц
провадження 2/694/93/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.01.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Гончаренко Т.В,

при секретарі Блискавці А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Відділ Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,59 га, яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області, та належала її батькові ОСОБА_6, що помер 18.12.2014 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.2014 року помер її батько ОСОБА_7, який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,23га, в колективному с/г підприємстві імені Кірова село Попівка Звенигородського району Черкаської області, право на яку належало померлому батьку на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія 4P № 0296108, виданого КСП імені Кірова 16.05.1997 року. Дана земельна ділянка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Заповіту батько не склав, тому крім неї спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є мати позивачки ОСОБА_8, брат ОСОБА_9, які відмовилася від прийняття спадщини на вказану земельну частку (пай) на її користь. Також ще один рідний брат ОСОБА_10, якого місце проживання не відоме. Батько ОСОБА_7 проживав до дня смерті разом з матірю позивачки ОСОБА_8 в с. Попівка Звенигородського району Черкаської області. Після смерті батька позивачка не мала можливості оформити спадкові права у звязку із сімейними обставинами, відразу коли зявилася така можливість вона звернулася до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на її користь після її померлого батька на земельну частку (пай) в колективному с/г підприємстві імені Кірова с. Попівка Звенигородського району Черкаської області. Державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно неможливо, тому що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108, який предявлено до нотаріальної контори втратив чинність. За зверненням позивачки до земельного відділу було повідомлено, що нові державні акти на померлих громадян не видаються та розяснено, що дане питання потрібно вирішувати в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги повністю підтримувала та просила задовольнити, а саме: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,59 га розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради. В судове засідання призначене на 30 січня 2017 року не зявилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Від представника позивача ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, до заяви додала письмове пояснення на твердження відповідача викладене в запереченні на позовну заяву, яке ухвалою суду приєднано до матеріалів справи. З пояснень вбачається, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною (міською) державною адміністрацією. Посилаються на п.24 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, набуває права на

земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Відповідно до Закону України від 06.09.2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» Держгеокадастр України є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Земельна частка (пай) не відноситься до земель державної власності, а тому головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не можу бути її розпорядником. Відповідач протягом тривалого часу і на даний час дану земельну ділянку використовує, так як вважає її відумерлою спадщиною. Також представником позивача зазначено, що так як зазначає відповідач, позивачем пропущений строк звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини - відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_12 п.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем (ОСОБА_7), а тому відповідно вважається такою, що прийняла спадщину. ОСОБА_12 4.10. Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом №296/5 від 22.02.2012 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області ОСОБА_13 також не зявився в судове засідання. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги не визнає повністю і заперечує проти їх задоволення, оскільки померлий ОСОБА_14 не отримав державний акт то він йому і не належав, а тому не може бути визнано право власності на нього за позивачкою. Технічна документація не виготовлялась, земельна ділянка не була відведена в натурі. Вказує на те, що даний пай, як такий, що не має власника був зданий в оренду сільською радою з 23.05.2006 року по 15.10.2015 року, яка і отримувала орендну плату за використання даного майна.

Від представника третьої особи Держгеокадастру ОСОБА_15 через канцелярію суду, надійшло пояснення за вх.№333 від 18.01.2017 року, де вказується, що земельна частка (пай ) не відноситься до земель державної власності, а тому Головне управління відділу Держгеокадастру у Черкаській області не може бути її розпорядником, посилаючись на п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та ЗУ від 06.09.2012 року № 5245 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», та просять розглянути справу у їх відсутність.

Щодо неявки в судове засідання третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5. Суду, через канцелярію суду, подано заяви від ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про розгляд справи у їх відсутність, а також вказують, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують та не заперечують щодо їх задоволення (а.с.37-39)

ОСОБА_12 акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.11.2016 року виданого ОСОБА_2 сільською радою, гр. ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який прописаний по вул. Хуторянська, 38 с. Попівка, Звенигородського району, Черкаської області по даній адресі, починаючи з 01.01.2013 року фактично не проживає і відомості про його інше місце проживання не відоме, даний факт засвідчено сусідами ОСОБА_16 та ОСОБА_17С.(а.с.40).

Враховуючи заяви сторін, за ухвалою суду справа розглядається у відсутність позивача та інших учасників судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася 17.12.1986 року, її батьком записаний ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-СР №462634 (а.с.8).

ОСОБА_12 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища Серії АМЕ № 665750 позивачка змінила прізвище з «Рабушиць» на шлюбне прізвище «Ніколенко» (а.с.21).

18.12.2004 року помер батько позивачки ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 262380 виданий ОСОБА_2 сільською радою Звенигородського району Черкаської області ( а.с. 22).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,23га, в колективному с/г підприємстві імені Кірова село Попівка Звенигородського району Черкаської області, право на яку належало померлому батькові на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія 4P № 0296108, виданого КСП імені Кірова 16.05.1997 року. Дана земельна ділянка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.10).

ОСОБА_12 з довідки виданої відділом Держгеокадастру Звенигородського району у Черкаській області №31-28-0.3-2162/2-16 від 03.10.2016 року на імя ОСОБА_14 зареєстрований сертифікат за № 117 серія ЧР № 0296108 від 16.05.1997 року площею 3,23 умовних кадастрових гектарів. ОСОБА_12 технічної документації за останнім рахується земельна ділянка в Адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради № 342 загальною площею 1,59 га. Середня вартість земельної ділянки станом на 01.01.2016 р. по ОСОБА_2 сільській раді становить 80402,70 грн., а середній розмір земельної частки (паю) 2,66 га.(а.с. 12).

Довідка видана ОСОБА_2 сільською радою вих.№416 від 29.09.2016 року засвідчує, що гр. ОСОБА_6 дійсно був жителем ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті (а.с.13).

Як вбачається із копій заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_8, останні не претендують на спадщину померлого батька ОСОБА_7 та їм відомо про те, що спадщину має прийняти його дочка ОСОБА_1 з якою у них відсутні будь-які спірні відносини (а.с.25-26).

Позивачці державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно неможливо, тому що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108, який предявлено до нотаріальної контори втратив чинність. За зверненням позивачки до земельного відділу було повідомлено, що нові державні акти на померлих громадян не видаються та розяснено, що дане питання потрібно вирішувати в судовому порядку. (а.с.).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ОСОБА_12 з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_12 з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_12 з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Щодо пропуску позивачем терміну на звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини, Суд виходить з наступного:

в позовні заяві про визнання права власності на земельну ділянку, питання щодо поновлення строків не вказується, предметом позову є визнання права власності на земельну ділянку, яка належала померлому батькові позивача на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_12 п.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем (ОСОБА_7), а тому відповідно вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_12 4.10. Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом №296/5 від 22.02.2012 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Стаття 152 Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент смерті.

Відсутність правовстановлюючого документа стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на право на земельну частку (пай)згідно із законом після смерті ОСОБА_7 в нотаріальній конторі.

За таких обставин, суд вважає, що позивачкою доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже вона, як спадкоємець за законом, має право на земельну частку (пай) після смерті батька.

Зібрані по справі докази вказують, що померлому належав сертифікат серії ЧР №0296108 на право на земельну частку (пай) площею 3,23 га, спадщина не визнана відумерлою, позивачка є спадкоємцем, що прийняла спадщину, право спадкоємця не припинено, відповідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно, а згідно зі ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_6, однак не може отримати спадкове майно в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108 втратив чинність, суд вважає за можливе захистити її право шляхом визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно ОСОБА_6, який помер 18.12.2014 року, а саме: земельну ділянку (пай) площею 1,59 га, яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області, що належав померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЧР № 0296108, виданого 16.05.1997 року, як члену КСП імені Кірова.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 125,126,152,1225 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392,1216,1218, 1261,1268, 1270, 1296 ЦК України, та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності в порядку спадкування за законом на майно померлого 18 грудня 2014 року ОСОБА_6, а саме: земельну

ділянку (пай) площею 1,59 га, яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області, що належав померлому на підставі Сертифікату на парво на земельну частку (пай), серія ЧР № 0296108, виданого 16.05.1997 року, як члену КСП імені Кірова.

Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду ОСОБА_18