Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Галацевич О.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору споживчого кредиту недійсним,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом. Після уточнення позовних вимог просив визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2007 року, укладений між ним та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк»; визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 16.05.2007 року, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та ОСОБА_4, як майновим поручителем, у зв'язку із тим, що іпотека носить похідний характер від зобов'язання за кредитним договором, на забезпечення виконання якого вона і застосовується, та є дійсною до припинення основного зобов'язання.В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначав, що за умовами кредитного договору банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 121 675 швейцарських франків, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. На переконання позивача, вказаний договір є недійсним з тих підстав, що він суперечить актам цивільного законодавства, порушує його права та інтереси як споживача кредитної послуги. Зокрема, при укладенні договору банком не було додержано вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надано інформації щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, типу відсоткової ставки, а також переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Крім цього, ніякої інформації, передбаченої п.2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, позивачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту надано не було. Вважав, що у оспорюваному договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, а графік погашення кредиту від 16 травня 2007 року, який є невід'ємною частиною договору, містить лише відомості про залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом, сума, валюта - швейцарські франки. При цьому визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, за весь час дії Договору з цього графіку або з будь якого іншого пункту договору кредиту, неможливо. Ніякої інформації ані про валютні ризики, ані про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання оспорюваний кредитний договір не містить, що, на думку позивача, свідчить про невідповідність останнього вимогам законодавства.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомир від 17 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити. Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки не взято до уваги, що при підписанні кредитного договору від 16.05.2007 року Банком не додержано вимог цього закону. Зокрема, позивача не було повідомлено у письмовій формі про варіанти кредитування, окрім кредиту у доларах США, не було повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відомостей між ними, про тип процентної ставки та ін... Тобто, він був позбавлений інформації, необхідної для здійснення ним свідомого вибору, що, на переконання позивача, свідчить про здійснення Банком нечесної підприємницької практики. Вважає, що судом першої інстанції грубо порушено ст.ст.33,57,58,59,60,61, 64 ЦПК України, оскільки Банком не було надано оригіналів письмових документів, які б підтверджували факт виконання договору про надання споживчого кредиту та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Розглянувши справу в межах доводів,викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 121675 швейцарських франків 00 сантимів, що дорівнює еквіваленту в сумі 504 001 гривня 33 копійки за курсом НБУ на день укладання кредитного договору,а останній зобов'язувався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с.62-64).

16 травня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки до кредитного договору, укладеного із ОСОБА_3 (а.с.72).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, яка виступає майновим поручителем, 16 травня 2007 року також був укладений договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6944. За умовами цього договору ОСОБА_4 передала в іпотеку житловий будинок що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Максютова,66-д, а також земельну ділянку площею 658 кв.м., розташовану за цією ж адресою (а.с. 56-57).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законних підстав для визнання недійсними зазначених угод немає.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин,що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладання оспорюваних договорів) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Разом з тим, статтями 15,23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як ненадання суб'єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо.

Крім того, за змістом п.7.12 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2007, сторони домовились вважати, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.64).

За змістом ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 626 та 638 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на достеменно встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оспорюваний правочин був укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства; при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов та позичальник отримав від банку передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» інформацію, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі.

Посилання ОСОБА_3 на недотримання банком перед укладанням договору про надання споживчого кредиту обов'язків, передбачених Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007року №168 є безпідставними, оскільки дана Постанова НБУ набрала чинності тільки 05.06.2007 року, тобто вже після укладання оспорюваного кредитного договору.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того суд також правильно вважав, що підстав, передбачених ст.215 ЦК України для визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна від 16 травня 2007 року не було.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: