Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10051/16-ц

Провадження № 2-о/185/42/17

18 січня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бабій С.О., при секретарі судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Восьма Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що на день смерті ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею в АДРЕСА_1, ніхто не був зареєстрований та не проживав фактично. В обґрунтування заявлених вимог, заявник послався на те, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 07.07.1993 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2. Заповітом, посвідченим у 5-й Донецькій державній нотаріальній конторі 24.01.2014 р. за р. № 4-94, все своє майно ОСОБА_2 заповіла заявнику, спадкоємців першої черги за законом у померлої не було, на день смерті у зареєстрованому шлюбу не перебувала, дітей не мала, проживала одна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, заявник вчасно прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви. Оскільки місто відкриття спадщини відноситься до зони АТО, з заявою про оформлення своїх спадкових прав заявник звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про спадщину постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у в зв'язку з неможливістю встановити коло осіб, які мали право на обов'язкову частку та могли фактично прийняти спадщину після ОСОБА_2, що зумовило звернення заявника до суду.

Суд, перевіривши матеріали справи та аналізуючи їх у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 25.05.1998 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.13). Згідно заповіту, посвідченого П'ятою Донецькою державною нотаріальною конторою 24.01.2014 р. за р. № 4-94, все своє майно ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 (а.с.7). За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Постановою державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. від 18.11.2016 р. заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на квартиру АДРЕСА_1 у в зв'язку з неможливістю встановити коло осіб, що фактично прийняли спадщину після ОСОБА_2, не звертаючись с заявами про прийняття спадщини (обов'язкової частки) до нотаріальної контори (а.с.14).

Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста,селища і села Донецької та Луганської областей.

Суд враховує, що Постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 року була схвалена Заява Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Проте, вказане не обмежує заявника у праві на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в аспекті практики Європейського суду з прав людини у суді, який розглядає дану справу.

Із наданих заявником довідок № 1073 від 26.09.2013 р. та № 6 від 06.01.2015 р. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 на день смерті - ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1, жодні особи, крім ОСОБА_2, не були зареєстровані, відтак у частині встановлення даного факту заява підлягає задоволенню. В іншій частині заяви, а саме, що разом з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, ніхто не проживав фактично, має бути відмовлено, оскільки на підтвердження вказаної обставини заявником не надано, а судом не здобуто достовірних доказів. Так, ч. 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом, а згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Одночасно суд враховує, що згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.За приписами ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до до п.п. 5.5., 5.6. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов'язково з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Відтак, саме на нотаріуса покладений обов'язок по встановленню кола всіх спадкоємців померлого, зокрема, і тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. Законодавство не покладає цього обов'язку на спадкоємців, а тільки вказує, що свідоцтво видається на підставі заяви спадкоємця. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 169, 174, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт, що на день смерті ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею в АДРЕСА_1, ніхто не був зареєстрований.

В задоволенні заяви ів іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій