Провадження № 2/229/135/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки цивільну справу по позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну наймача житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, в якому вказав, що згідно з рішенням виконавчого комітету Очеретинської селищної ради №5/2 від 25 січня 2007 року ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_1. На момент визнання ОСОБА_1 наймачем цієї квартири він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб між ними був розірваний рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2011 року. З ОСОБА_3 вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 з 14 лютого 2007 року як члени сім'ї наймача.

Починаючи з 2014 року ОСОБА_3 стала чинити перешкоди позивачу у доступі до квартири та у користуванні нею, мотивуючи це тим, що позивач не є її чоловіком, Разом з нею у квартирі почав проживати невідомий чоловік. Позивач, як наймач квартири, гне надавав своєї згоди на вселення до квартири цього чоловіка. Після неодноразових спроб потрапити до квартири позивач був змушений звернутися з заявами до ОСББ «Хазяїн», до відділення поліції.

ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у цю квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну наймача житлового приміщення, в якому вказала, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 став мешкати окремо від родини. З березня 2011 року і по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4На підставі цього, ОСОБА_3 просить визнати за нею право квартиронаймача вказаної квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Пояснили, що ОСОБА_1 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, про що є відповідне рішення виконкому Очеретинської селищної ради. В 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб. Через характер роботи на залізничному транспорті провідником ОСОБА_1 був відсутній вдома декілька днів. В один з днів він не зміг потрапити до квартири, оскільки не зміг відімкнути двері, колишня дружина не впустила його додому. Він періодично приходив додому, спілкувався з сином, але ОСОБА_3 відмовлялася впускати його у квартиру і надати можливість там проживати, аргументуючи це тим, що шлюб між ними розірваний. ОСОБА_1 був вимушений звертатися до ОСББ, до поліції з заявами про вирішення цієї ситуації, але йому було запропоновано звернутися до суду з позовом про захист своїх прав. Він виплачував борг за опалення у квартирі, інші комунальні платежі не сплачував, оскільки квитанції йому ніхто не давав. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає. Представник позивача ОСОБА_2 вказав, що зміна наймача квартири не входить до компетенції суду.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що ОСОБА_1 пішов з родини у 2010 році, у 2011 році шлюб між ними був розірваний. Він не сплачував комунальні платежі за квартиру, вона сама вносила оплату і виплачувала борги. Особистих речей ОСОБА_1 в квартирі немає, з питання про вселення він до неї не звертався. На даний час в квартирі мешкає вона, її чоловік і двоє дітей. Свої зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України кожен має право на житло, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Очеретинської селищної ради №5/2 від 25 січня 2007 року «Про зміну договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1» ОСОБА_1 був визнаний квартиронаймачем вказаної квартири (а.с.9). Окрім ОСОБА_1 в квартирі з 14 лютого 2007 року зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_3 та їх неповнолітній син ОСОБА_4

Відповідно до виписки з рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2011 року №2-445/2011 позивач та відповідач розірвали шлюб між собою. У 2011 року ОСОБА_1 покинув вищевказану квартиру. Згідно з актом від 26 березня 2014 року, листами від 21 березня 2016 року, 11 серпня 2016 року ОСББ «Рассвет» ОСОБА_1 звертався до правління з питанням надання сприяння для потрапляння та мешкання у квартирі (а.с.10-12).

Також ОСОБА_1 звертався 12 вересня 2016 року до Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції з питанням про вселення. Йому було рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом (а.с.36).

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 23 березня 2014 року, 11 лютого 2016 року, 13 жовтня 2016 року в ході обстеження квартири АДРЕСА_1 було встановлено, що в квартирі мешкає ОСОБА_3 зі своїм сином ОСОБА_4 Її колишній чоловік ОСОБА_1 у квартирі не проживає.

Разом з тим, суд критично ставиться до цих письмових доказів. Як пояснила ОСОБА_3, ці акти була складені з метою отримання нею житлової субсидії на оплату комунальних послуг. Також вона пояснила, що в квартирі окрім неї та сина також мешкає її нинішній чоловік та донька, але це не відображено у актах, а тому факти, що в них зафіксовані, є недостовірними. Також, зазначені акти причиною непроживання ОСОБА_1 в квартирі вказують їх розлучення з ОСОБА_3, але суд вважає, що це не може служити доказом непроживання з неповажних причин.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2011 року, оскільки вони з ОСОБА_3 розірвали шлюб. ОСОБА_1 після розлучення приходив до квартири, намагався в неї потрапити, але ОСОБА_3 не пускала його з тієї підстави, що вони вже не подружжя. ОСОБА_1 спілкувався з сином на вулиці, брав його з собою.

ОСОБА_1 не мав вільного доступу до спірного житла, однак інтересу до житла не втратив. Він набув право користування спірною квартирою у встановленому законом порядку і це право ніким не припинено. ОСОБА_1 не визнавався таким, що втратив право користування спірним житлом. Неприязні стосунки з ОСОБА_3, відсутність ключів від квартири та перебування ОСОБА_3 в шлюбі з іншим чоловіком не давали можливості ОСОБА_1 проживати в спірній квартирі разом із відповідачем, що є поважною причиною його непроживання в спірній квартирі. Зверненнями ОСОБА_1 до житлових організацій та правоохоронних органів, поясненнями свідків підтверджено, що колишня дружина ОСОБА_3 відмовилися впускати ОСОБА_1 в спірну квартиру, таким чином чинячи йому перешкоди в користуванні спірним житлом. Доводи позивача про те, що відповідач не впускає його в спірну квартиру нічим не спростовано. Вказівка на те, що в спірній квартирі відсутнє майно позивача, що свідчить про його не проживання в квартирі, не може бути прийнята до уваги, оскільки така обставина на може спростувати висновок про поважність причин не проживання в спірній квартирі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 надала суду копії квитанцій про оплату нею комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 як підставу для визнання за нею права квартиронаймача. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Оскільки ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі разом зі своїм неповнолітнім сином, користується житлово-комунальними послугами, то вона несе обов'язок по оплаті таких послуг. Доводи про те, що позивач не приймає участі в оплаті комунальних послуг в даному випадку не є підставою для відмови в його позовних вимогах, оскільки зазначені питання можуть бути вирішеними шляхом пред'явлення позову до нього.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_3 чинить ОСОБА_1 перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а тому такі перешкоди підлягають усуненню і вселенню позивача в спірну квартиру.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Тобто, законодавством передбачена зміна наймача жилого приміщення на члена сім'ї наймача у разі наявності згоди на це попереднього наймача, смерті попереднього наймача або ж втрати попереднім наймачем права на жиле приміщення. Така вимога має бути адресована наймодавцю. Судовий же захист передбачений у разі відмови наймодавця у зміні наймача житлового приміщення.

Беручи до уваги те, що в даному випадку відсутня згода наймача ОСОБА_1 на визнання ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1, він живий і не визнаний у встановленому законом порядку таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, а також ту обставину, що ОСОБА_3 звернулася не до наймодавця з вимогою про зміну наймача житлового приміщення, її вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, то на підставі ст. 88 ЦПК України з неї на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 131, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн.. 20 коп.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну наймача житлового приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 30 січня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна