АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6011/17 Справа № 199/1865/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що він проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, починаючи з травня 2014 року, без реєстрації шлюбу, а з 24 квітня 2015 року між ними було укладено шлюб. На даний час їх сім'я фактично розпалася, проживають окремо.

Позивач вважає, що під час сумісного проживання та шлюбу ними було набуто спільне майно на загальну суму 71 300 грн, а саме: у травні 2014 року - водонагрівач (бойлер) «ТНЕRМЕХ», у липні-серпні 2014 року - кухня в зборі «Тюльпан» та пральна машина «Indesit», у вересні-листопаді 2014 року - диван-книжка, кухонний стіл та стільці, у листопаді 2014 року також був придбаний телевізор «LG», наприкінці 2014 року - пилосос «LG», мікрохвильова піч, м'ясорубка «Mirta», сушка для білизни та дошка для прасування «LEIFHEIT»; у січні-лютому 2015 року - тумба під телевізор, ножі кухонні «Krauf» та двоспальне вовняне одіяло, у березні 2015 року - шафа-купе, у березні-квітні - столик туалетний «Кім», доріжки на підлогу, вішалка коридорна, у травні 2015 року був придбаний столовий сервіз на 6 персон порцеляновий (36 предметів), у червні-липні 2015 року - кухонна полиця навісна «Тюльпан» та витяжка «WildWild», вересні-жовтні - газова плита «Hansa», фільтр для води «Наша вода» та холодильник «Атлант», у листопаді 2015 року - мультиварка «Philips», електрочайник «Vitek» та полуторне вовняне одіяло; у січні 2016 року - кондиціонер «ZANUSSI», у лютому-березні 2016 року - письмовий стіл «Студент» та праска «Electrolux», у квітні 2016 року - світлодіодні лампи «Feron» та «Maxus», у травні-червні 2016 року - комод «Ніка» та настінний годинник електронний, у липні 2016 року - сковорідки антипригарні з тефлоновим покриттям «Вок» та настільні лампи, у вересні 2016 року - ватний матрац та змішувачі «ЕGО» для кухні та ванної кімнати. Також протягом 2014-2016 років придбавалася бавовняна постільна білизна (3 комплекти).

Всі зазначені речі знаходяться в квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 25 А, кв.43 в розпорядженні відповідача, доступу до якої він не має.

Також зазначає, що під час сумісного проживання, а саме в період з травня по червень 2014 року, було здійснено ремонт квартири, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 25 А, кв.43 на загальну суму 30 000 грн. Крім того, у лютому 2016 року було здійснено утеплення і скління балкону на загальну суму 19 000 грн., в тому числі установка металопластикових вікон вартістю 4 566,56 грн.

У звязку з вищевикладеним, позивач просив поділити між ними спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право особистої приватної власності на телевізор «LG» вартістю 5 500 грн., холодильник «Атлант» вартістю 9 000 грн., столовий сервіз порцеляновий вартістю 3 200 грн., мультиварку «Philips» вартістю 2 200 грн., сковорідки антипригарні з тефлоновим покриттям «Вок» вартістю 1 500 грн., ножі кухонні «Krauf» вартістю 600 грн., загальною вартістю 2 2000 грн., і зобов'язати відповідача повернути йому зазначені речі в натурі та виплатити грошову компенсацію за придбання та установку металопластикових вікон у розмірі 4 566,56 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.41-43).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.47-49).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24 квітня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час їх сім'я фактично розпалася, сторони проживають окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, більша частина майна придбана сторонами до реєстрації шлюбу. Проте, ОСОБА_2 з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу, а також про визнання майна, придбаного до укладання шлюбу в 2014-2015 роках, спільною сумісною власністю, до суду не звертався.

Крім того, судом встановлено, що АДРЕСА_1, в якій сторони проживали під час шлюбу, належить батькам відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №1022.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України з авданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України п редметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Загальні вимоги процесуального права, закріплені у ст. ст. 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначають обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову.

Крім того, згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 ЦК України поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, належним чином оцінив надані докази дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів як належності спірного майна до спільної сумісної власності власності подружжя, так і його дійсної вартості на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено належність спірної квартири її батькам, є безпідставними та надуманими, оскільки спростовується положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, якими визначено процесуальний обовязок позивача доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про помилковість висновків суду стосовно повернення коштів, витрачених на проведення ремонту, які є частиною спільної сумісної власності подружжя не заслуговують на увагу, як такі, що належним чином необґрунтовані та безпідставні, оскільки не впливають на правильність висновків суду та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8