Справа № 203/4718/16-ц
Провадження № 2/0203/222/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначено, що 26 червня 2017 року сталась ДТП за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача. Винним в ДТП було визнано відповідача. Згідно висновку експерта вартість матеріальних збитків становить 20 020,19 грн. Страхового полісу відповідач не має тому позивач просить стягнути з відповідача 20 020,19 грн. матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, 10 000 грн. - маральної шкоди, також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. (а.с.3)

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказував, що саме відповідач повинен сплатити матеріальну та моральну шкоду.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. На адресу суду від представника відповідача надішли письмові заперечення на позову заяву, в яких зазначено, що відповідач проти просить відмовити в задоволенні позову. Позовні вимоги мають бути пред'явлені до страхової компанії. (а.с.53-56) Також представником позивача було подане клопотання про призначення по даній справі судової авто-товарознавчої експертизи. (а.с. 78)

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року (справа № 203/3124/16-п) ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. та 275 грн. судового збору. (а.с.31) Постанова не оскаржувала та 16 серпня 2016 року набрала законної сили. (а.с.31 на зв.)

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаною вище постановою встановлено, що ОСОБА_3 26 червня 2016 о 12 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Шкода» днз НОМЕР_7, рухаючись на перехресті вул. Ю. Савченко та вул. Ульянова у м. Дніпро, виконуючи поворот ліворуч з вул. Ю. Савченко на вул. Ульянова, завчасно не переконався в безпеці обраного маневру та при виїзді з перехрещення проїзних частин опинився на смузі зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що рухався по вул. Ульянова, під керуванням водія ОСОБА_1, чим порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. (а.с.31)

Право власності на автомобіль «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2, зареєстроване за ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, ЦНП ПзВАТЗ м. Кривий Ріг УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області. (а.с. 32-33, 95)

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п.2.4 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) ( z0724-09 ) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

При таких обставинах суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право вимагати відшкодувати матеріальну шкоду завдану його автомобілю внаслідок ДТП.

Згідно висновку № 23-17 по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 203/4718/16-ц складеного 31 липня 2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, отриманих внаслідок ДТП, що сталась 26 червня 2016 року, складає 16 535 грн. 55 коп. (а.с. 92) Позивачем також було сплачено 1 400 грн. за складання звіту № 8/08-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодження транспортного засобу. (а.с.8-30) Факт сплати за складання вказаного звіту підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 5 від 05 серпня 2016 року. (а.с.7)

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

З огляд на викладене суд приходить до висновку, що позивач має право на пред'явлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи.

Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.

Доказів відшкодування майнової шкоди відповідачем завданої внаслідок ДТП в добровільному порядку до матеріалів справи не надано, тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригоди 17 935,55 грн., яка складається з 16 535,55 грн. - матеріальна шкода завдана внаслідок ДТП, та 1 400,00 грн. - витрати понесені на проведення експертного дослідження.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана, з розміром цього відшкодування.

Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої було істотно пошкоджено транспортний засіб позивача, він був позбавлена можливості ним користуватись, змушений пересуватись з використанням громадського транспорту і таксі, що спричинило зміну звичного способу його життя.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд вважає визначити розмір моральної шкоди в сумі 3 500 грн.

В решті стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв'язку із необґрунтованістю стягнення саме такого розміру моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Згідно ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторонні. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Позивач мешкає за адресою АДРЕСА_1, що знаходиться на великій відстані від Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. На підтвердження своїх витрат на приїзд до м. Дніпро в судові засідання позивачем надані чеки на оплату послуг по перевезенню на загальну суму 408 грн. 98 коп., що знаходиться в межах граничних витрат, передбачених законодавством.

Надані позивачем чеки містить всі необхідні реквізити: дату сплати, суму, зазначено, що грошові кошти сплачуються за перевезення по станціям «Кривий Ріг - м. Дніпро» й навпаки. (а.с. 80-81)

З огляду на викладене, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, що пов'язані з явкою позивача до суду пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 366 грн. 39 коп.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу надано договір щодо надання юридичних послуг б/н від 07 вересня 2016 року укладеного між ОСОБА_5 та адвокатом Цепелєвим Юрієм Миколайовичем, розрахунок суми гонорару за ндану правову допомогу по цивільній справі, фотокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23 червня 2009 року № 1213 на ім'я Цепелєва Юрія Миколайовича. (а.с. а.с. 4-6)

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Цепелєвим Ю.В. були здійснені свої обов'язки визначені договором про надання правової допомоги, а саме підготовка процесуальних документів та складання позовної заяви. Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення витрат на правову допомогу.

З наданого позивачем договору щодо надання юридичних послуг б/н від 07 вересня 2016 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу по цивільній справі вбачається, що позивач сплатив адвокату Цепелєву Ю.М. за надання юридичних послу 400 грн. (а.с. 4-5)

З огляду на викладене, враховуючи результати розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату правової допомоги, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 358 грн. 35 коп.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз.2 п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи результати розгляду справи, часткове задоволення вимог немайнового характеру, сума судового збору сплаченого позивачем за вимогу про стягнення моральної шкоди (а.с.1) підлягає розподілу між сторонами порівну, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 275,60 грн., сума судового збору за вимоги майнового характеру підлягає стягненню пропорційно до задоволеної суми стягнутої матеріальної шкоди, а саме 493,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 511,636, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 3607 ЦПК України, ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрований: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_2, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 26 червня 2016 року - 17 935 грн. 55 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 500 грн. 00 коп., судові витрати - 1 494 грн. 15 коп., які складаються з витрат по сплаті судового збору - 769 грн. 41 коп., витрат на оплату правової допомоги - 358 грн. 35 коп., витрати, пов'язаних з явкою до суду - 366 грн. 39 коп., а разом: 22 929 (Двадцять дві тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 70 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 19.10.2017.

Суддя С.В. Єдаменко