Провадження № 2/761/2343/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 15 листопада 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з ОСОБА_2, який було укладено 08 вересня 2007 року та розірвано 10 червня 2010 року, має малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що Відповідач участь у вихованні сина не бере, матеріальну допомогу на його утримання не надає. Позивач зазначила, що на даний момент не працює, що не дозволяє їй у повній мірі забезпечувати дитині належне утримання. Зауважила, що син часто хворіє дитячими хворобами, що потребує витрат на лікування та оздоровлення, придбання посиленого харчування для нього, на що не завжди вистачає коштів, та Позивач змушена звертатися по допомогу до родичів. Враховуючи той факт, що Позивачу достеменно невідомо про точний розмір доходів Відповідача, просила суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 30 травня 2008 року, народження у розмірі 2 000 грн. 00 коп., починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні, Позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього на користь Позивача на малолітнього сина аліментів у розмірі 1 000 грн. 00 коп. При визначенні розміру аліментів, просив суд зважити на те, що Відповідач має щомісячний дохід в середньому в межах 5 000 - 6 000 грн., його дружина вагітна, потребує лікування, тому родина не має змоги щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 26 вересня 2007 року, актовий запис № 1712 (а.с. 8).

Судом встановлено, що у Позивача та Відповідача 30 травня 2008 року народився син ОСОБА_3, про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 03 червня 2008 року, актовий запис № 1423 (а.с. 7).

Крім того, суд встановив, що 10 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що вбачається із копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 10 червня 2010 року (а.с. 6).

Позивач пояснила суду та вказаний факт не заперечив Відповідач, що після розлучення, малолітній син Позивача та Відповідача за взаємною домовленістю між ними залишився проживати із матір`ю ОСОБА_1.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Відповідач офіційно ніде не працює, має нерегулярний мінливий дохід в межах 5-6 тисяч гривень у місяць, перебуває на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості з 24 березня 2017 року, що підтверджується Довідкою № 715 від 27 березня 2017 року, виданою Дніпровським районним центром зайнятості Київського міського центру зайнятості.

Крім того, Відповідач пояснив суду та надав відповідні належні докази того, що його нинішня дружина ОСОБА_5 вагітна та потребує лікування, та у родини на даний момент не має можливості сплачувати Позивачеві на малолітнього сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі 2 000 грн. щомісячно. У зв'язку з цим, просив суд визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь Позивача на утримання сина у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач не надала суду достатньо достовірних та належних доказів на підтвердження того, що на утримання малолітнього сина вона щомісячно витрачає 4 000 грн. 00 коп., про що було зазначено Позивачем у судовому засіданні.

Однак, за змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на вищезазначене, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн. 00 коп., але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, починаючи від дня пред'явлення позову - 15 листопада 2016 року.

Крім того, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, статей 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1 500 грн., але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, починаючи від дня пред'явлення позову - 15 листопада 2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду в частині щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежів за один місяць, разом з тим воно може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :