АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Герцаївської міської ради з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування за апеляційною скарго ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 у лютому 2017 року звернулися до суду із позовом до Герцаївської міської ради Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування.

Зазначали, що внаслідок смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також внаслідок смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

До складу спадщини входить земельна ділянка по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0984 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Справа №714/91/17

Провадження №22-ц/794/593/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Акостакіоає О.Т.

Категорія 59 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Рішенням Герцаївської міської ради Герцаївського району Чернівецької області від 27 квітня 2006 року №20-02/06 передано ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0984 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Вказували, що ОСОБА_10 вчинено заповіт на користь ОСОБА_12 11 грудня 2007 року.

ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Нотаріусом відмовлено ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутнітю правовстановлюючого документа на землю.

Просили визнати право ОСОБА_1 на завершення приватизації та отримання правовстановлюючого документу про право власності на 1/7 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0984 га кадастровий номер НОМЕР_1 у порядку спадкування за заповітом та визнати право ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на завершення приватизації та отримання правовстановлюючого документу про право власності на 1/21 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0984 га кадастровий номер НОМЕР_1 у порядку спадкування за законом.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просять рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.116, ст.125 ЗК України виходив з того, що підстав для захисту права ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 на завершення приватизації в порядку спадкування та одержання державного акту про право власності на земля немає.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на те, що органом місцевого самоврядування спадкоємцям ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 у завершенні процедури приватизації не відмовлялося, тому спір про право на завершення приватизації відсутній.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останні просили ухвалити судове рішення, є визнання права ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на завершення приватизації та отримання правовстановлюючого документу про право власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області.

При цьому підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зазначалася відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку із відсутністю правовстановлюючих документів на землю.

Отже, мають місце правовідносини між спадкоємцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Герцаївською міською радою Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо завершення приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом першої інстанції встановлено,що внаслідок смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Також внаслідок смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З приєднаних до матеріалів справи спадкової справи приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І. №24/2016 до майна померлого ОСОБА_11 та спадкової справи приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І. №33/2016 до майна померлого ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Рішенням Герцаївської міської ради Герцаївського району Чернівецької області від 27 квітня 2006 року №20-02/06 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність та передано ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0984 га для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в м.Герца по вул.Горького,12 (а.с.27).

Судом першої інстанції встановлено, що спадкодавцями ОСОБА_11, ОСОБА_10 розпочато процедуру приватизації земельної ділянки

Згідно пункту «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст.152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст.1225 ЦК України.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування ? права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 Земельного Кодексу України).

Однак, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залучені до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.35 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст.31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Пунктом 2 ч.6 ст.130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до пункту 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Всупереч наведеного суд першої інстанції не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, не вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 співвідповідачем.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Оскільки на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання щодо залучення до участі у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 співвідповідачем, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування слід відмовити.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Герцаївської міської ради з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

Одинак О.О.