АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 759/1942/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Шумко А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7986/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

21 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Желепа О.В., вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2010 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.07.2011 року вищевказане рішення залишено без змін.

Не погодившись з такими рішенням суду, 09.06.2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави для поновлення процесуального строку були визнані апеляційним судом неповажними. Також заявником не в повному обсязі було сплачено судовий збір, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст.294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно до ст.297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Голосіївським районними судом м. Києва 01.11.2010 року було ухвалене оскаржуване рішення.

Як свідчить журнал судового засідання на а.с. 73-74 ОСОБА_1 не був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення.

Апеляційна скарга була подана через відділення поштового зв'язку 09.06.2017 року, тобто з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження (конверт а.с. 193).

Відповідно до супровідних листів копія оскаржуваного рішення направлялась ОСОБА_1 двічі 08.11.2010 року та 01.03.2011 року (а.с. 81, 83).

Копію повного тексту оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримав 16.03.2011 року, що підтверджується відповідною розпискою на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 87).

Крім того, як свідчить розписка на а.с. 82, ОСОБА_2 отримала додатковий примірник оскаржуваного рішення для його передачі ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції, свій обов'язок щодо направлення копії судового рішення особі, яка не була присутньою в судовому засіданні виконав.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Посилання заявника на те, що він не отримував копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2010 року, спростовується розпискою на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 87). При цьому, апеляційний суд не приймає посилання заявника про те, що поштову кореспонденцію отримував не він, а його літня мати, оскільки вся поштова кореспонденція направлялася відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, що відповідає вимогам ЦПК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 протягом розгляду справи і по даний час фактично проживав за іншою адресою ніж зареєстрований, останнім не надано. А також не надано доказів того, що він повідомляв суд про зміну адреси фактичного проживання (листування), як це вимагає ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2016 року заявнику було надано строк, не більше 5-ти днів для доплати судового збору та не більше 30-ти днів, з дня отримання ухвали, для надання йому права подати заяву з вказаними іншими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з чим вона була залишена без руху.

10.07.2017 року на адресу апеляційного суду від представника заявника надійшла заява в якій останній вказував на те, що строк на апеляційне оскарження заявник фактично не пропустив, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував оскаржуване рішення до 31.05.2017 року. Також посилався на те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ОСОБА_1 має право на справедливі судові процедури.

Доводи цієї заяви апеляційний суд не приймає з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України ,однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 ЦПК України установлено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин (ч. 1 ст. 73 ЦПК України).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 01 лютого 2016 року відновлення провадження у справі, після набрання рішення законної сили зі спливом значного періоду часу, порушує принцип правової визначеності та права заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (справа Устименко проти України).

Обов'язковість остаточності судового рішення як основи принципу верховенства права ЄСПЛ розглядав неодноразово. У справі «Христов проти України» суд визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає принцип юридичної визначеності, що є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Розглядаючи підстави поновлення строків, ЄСПЛ вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Матеріалами даної справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про результат розгляду спору 01.11.2010 року, отримавши копію повного тексту рішення 16.03.2011 року, проте, апеляційна скарга була подана лише 09.06.2017 року, тобто поза межами визначеного законом строку на апеляційне оскарження.

При цьому, ні заявником ні його представником не наведено переконливих доводів та не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту ухвалення рішення (01.11.2010 року) і до подачі апеляційної скарги (09.06.2017 року), в ОСОБА_1 існували істотні перешкоди, які зумовили пропуск процесуального строку для подання апеляційної скарги більше ніж на 6 років.

За таких обставин, судом встановлено, що ОСОБА_1 та його представник не навели суду та не довели наявність поважних причин пропуску строку оскарження рішення.

З урахуванням того, що матеріали справи містять докази отримання копії рішення в 2011 році, відсутність переконливих доводів, щодо поважності причини пропуску процесуального строку, вважаю неможливим поновити строк оскарження рішення через 6 років, так як таке поновлення буде вважатись порушенням принципу юридичної визначеності з огляду на практику Європейського суду з прав людини.

Крім того, апеляційним судом враховується що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2010 року переглядалось в апеляційному порядку за апеляційною скарго іншого співвідповідача, і ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.07.2011 року залишено без змін.

Оскільки заявник подав апеляційну скаргу з пропуском строку, встановленого ч.1 ст.294 ЦПК України, без поважних причин, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2010 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: