У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 10 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом

на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 754 гривні

62 копійки, з яким: заборгованість за кредитом - 4 853 гривні 48 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 251 гривня

82 копійки; заборгованість за пенею та комісією - 1 518 гривень 15 копійок; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (процентна складова) -

631 гривня 17 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що між ним та банком кредитний договір не укладався і підписаного ним договору з ПАТ КБ «Приватбанк», в якому зазначалися би розмір та умови кредитування, не існує.

Просив суд визнати недійсними положення пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.1.12.9, 2.1.1.3.5, 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, якими встановлені жорсткі обов'язки споживача, а також визнати недійсним кредитний договір від 10 грудня 2011 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором, яка складається: 4 853,48 грн. - заборгованість за кредитом; 6 251,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 518,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 631,17 грн. - штраф (процентна складова), а всього у розмірі 13 754 гривні

62 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», , витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку та задоволення його позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Встановивши, що відповідачем належним чином не виконувались умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, суд обґрунтовано стягнув її на користь банку на підставі ст. ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Вирішуючи спір в частині зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до

ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Встановивши, що сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов договору, відповідачу повідомлено інформацію, необхідну для укладення даного виду кредитного договору у відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович