У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтувало тим, що 16 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2 592 грн 19 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєчасно не сплачувала заборгованість за кредитом, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 22 826 грн 20 коп., яка складається із: 69 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 5 563 грн 80 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15 629 грн 66 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина);1 063 грн 15 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 69 грн 59 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині заявлених вимог до відповідача щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, штрафами та пенею.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що суди не врахували наявності переривання перебігу позовної давності є необґрунтованими, оскільки останній платіж по сплаті нарахованих штрафних санкцій проведено 31 березня 2009 року, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить щомісячні платежі, а отже, звертаючись до суду у грудні 2016 року позивач пропустив строк позовної давності.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено, та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак