АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Унікальний № 754/4564/14-ц Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 9 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 114 975 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 10 661 грн. 27 коп.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати (т.2, а.с.152-155).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: відповідача та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; позивача та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Справа вже була предметом апеляційного розгляду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року сума стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошових коштів за наданою розпискою про отримання позики від 23 квітня 2011 року визначена у розмірі 50348 грн. 87 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення районного суду суд касаційної інстанції звернув увагу, що суд першої інстанції не врахував, що після скасування заочного рішення судовий розгляд продовжується в загальному порядку, тому відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд мав сприяти здійсненню прав відповідача на проведення експертизи, про що було заявлено його представником у письмовому клопотанні (т.2, а.с.75).

За правилом ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення (судом касаційної інстанції) є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

23 квітня 2011 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 4300 доларів США та 1000 грн. на умовах їх повернення в сумі 4500 доларів США в строк до 20.05.2011, про що була складена боргова розписка (т.1, а.с.3).

Свої зобов'язання по поверненню боргу ОСОБА_5 не виконав, тому позивач відповідно до зробленого ним розрахунку заявив вимогу про стягнення суми, еквівалентної сумі боргу, що складає 114 975 грн., та 3% річних від простроченої суми - 10 661 грн. 27 коп. Указаний розмір стягнення відповідачем не оспорений та не спростований.

Розгляд справи проведений районним судом у відсутності відповідача, який, будучи належним чином повідомленим про місце та час судового засідання, у судові засідання, призначені на 20.12.2016 та 09.03.2017 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з поганим станом здоров'я не підкріплені доказами на підтвердження поважності причин неявки.

Ураховуючи висновки і мотиви суду касаційної інстанції, які є обов'язковими, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, не враховані медичні документи стосовно стану здоров'я відповідача, не долучено до матеріалів справи висновок судово-психіатричної експертизи, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У частині третій ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному конкретному випадку, оспорюючи дійсність договору позики, на підтвердження якого позивачем була надана суду боргова розписка ОСОБА_4, останній вказав у своїх запереченнях проти позову, що указана боргова розписка була написана ним під погрозами, психологічним та моральним тиском з боку позивача, є фіктивною, а тому є недійсною в силу положень ст. 231, 234 ЦК України, гроші за розпискою не передавалися (т.1, а.с.22-24).

Згодом відповідач, діючи через свого представника, адвоката ОСОБА_6, подав клопотання про призначення у справі комплексної психолого-психіатричної експертизи (т.1, а.с.87-88), яке було частково задоволене судом. На вирішення експертів були поставлені питання щодо психічного та психологічного стану відповідача на момент складання розписки (т.1, а.с.96-97).

Експертиза не була проведена, оскільки після відновлення провадження у справі для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів відповідач у судове засідання не з'явився. Судом 10 вересня 2015 року було ухвалене заочне рішення про задоволення позову.

Після скасування заочного рішення за заявою відповідача про його перегляд та призначення справи до розгляду у загальному порядку ОСОБА_4 та/чи його представник клопотання про призначення у справі експертизи не заявляли.

Відповідач а також його представник знову двічі не з'явилися у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про місце та час його проведення (т.1, а.с.201, 207-208; 211, 215-216; 220, 227).

Районним судом у відсутність відповідача 24 грудня 2015 року було розглянуте та мотивованою ухвалою залишене без задоволення подане ОСОБА_4 через представника клопотання про направлення справи до експертної установи за ухвалою, постановленою до ухвалення першого заочного рішення (т.1, а.с.228-229). Цього ж дня судом було ухвалене рішення у справі (т.1, а.с.232-236).

Апеляційна скарга відповідача на указане рішення не містила клопотання про призначення у справі психолого-психіатричної експертизи (т.1, а.с.244-247). Не було заявлено такого клопотання і під час апеляційного розгляду.

Після повернення справи на новий розгляд до районного суду із суду касаційної інстанції відповідач клопотання про призначення у справі психолого-психіатричної експертизи не заявляв, у судові засідання 20.12.2016 та 09.03.2017 не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки йому особисто та його особисті заяви про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.91-92; 96-98).

Апеляційна скарга відповідача на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 9 березня 2017 року клопотання про призначення у справі психолого-психіатричної експертизи не містить (т.2, а.с.114-117). Не було заявлено такого клопотання і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, діючи на власний розсуд і на власний розсуд розпоряджаючись своїми процесуальними правами, відповідач не вчинив необхідних процесуальних дій - не заявив перед судом відповідного клопотання, направлених на отримання такого доказу як висновок експерта.

Оскільки відповідач не з'являвся у судові засідання, районний суд був позбавлений можливості під час судового розгляду роз'яснити ОСОБА_4 наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню його прав.

Під час апеляційного розгляду нові докази досліджуються тільки в порядку, визначеному ч.2 ст. 303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при написанні розписки він був введений в оману позивачем щодо можливості настання для ОСОБА_4 негативних наслідків, перебував у стані, за якого не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи таке.

По-перше, указані доводи є необґрунтованими, оскільки не підкріплюються доказами.

По-друге, як вже зазначено вище, під час розгляду справи у районному суді ОСОБА_4ґрунтував свої заперечення на тому, що боргова розписка була написана ним під погрозами, психологічним та моральним тиском з боку позивача, є фіктивною, а тому є недійсною в силу положень ст. 231, 234 ЦК України, гроші за розпискою не передавалися (т.1, а.с.22-24). Таким чином, ці заперечення відповідача щодо введення його в оману позивачем та написання ним розписки у стані, за якого відповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не заявлялися в районному суді, а тому не були предметом оцінки і перевірки суду.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома