Справа №: 398/1518/17
провадження №: 2/398/1780/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" серпня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

за участю секретаря Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири обєктом особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме: визнання права власності на 1/2 частину квартири №32, розташованої в житловому будинку №132-А по пр. Соборному (Леніна) в м. Олександрії Кіровоградської області, та припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину зазначеної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 29 травня 1993 року по 28 лютого 2017 року. В період шлюбу ними було придбано квартиру №32, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний, буд. 132-А, а також меблі та побутову техніку У звязку з тим, що зазначене майно придбано в період шлюбу та відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, просив поділити майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, телевізор «Samsung», гарнітур для вітальні, холодильник «Bosh», пральну машину «Ariston», магнітофон «Sharp», відеокамеру «Sony», припинити право власності відповідача на 1/2 частину квартири та визнати за нею право власності на спальний гарнітур, телевізор «Philips», мікрохвильову піч «Samsung», пилосос «Zanussi», кухонну стінку.

03 травня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири №32, розташованої в житловому будинку №132-А по пр. Соборному (Леніна) в м. Олександрії Кіровоградської області, обєктом особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 29 травня 1993 року по 28 лютого 2017 року. В період шлюбу ними було придбано квартиру №32, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний, буд. 132-А, а також меблі та побутову техніку. Не зважаючи на те, що квартира придбана в період шлюбу, придбання квартири відбулося за її особисті кошти, заощаджені із заробітної плати, оскільки ОСОБА_2 в період з 1998 року по 2002 рік, ніде не працював, а також за рахунок допомоги її батьків. У звязку з цим просила визнати квартиру обєктом її особистої приватної власності, поділити майно подружжя та визнати за нею право власності на спальний гарнітур, телевізор «Philips»., телевізор «Samsung», мікрохвильову піч «Samsung», а за ОСОБА_2 кухонну стінку, гарнітур для вітальні, холодильник «Bosh», магнітофон «Sharp», пральну машину «Ariston», пилосос «Zanussi», відеокамеру «Sony».

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги за позовом ОСОБА_3 щодо визнання квартири її особистою приватною власністю не визнає, оскільки квартира куплена за їх спільні сумісні кошти. Свої позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири придбану під час шлюбу просить задовольнити. Пояснив, що він звільнився з роботи і поїхав до м. Москви з метою заробити на квартиру. Працював не офіційно заробляв близько 900 1 000 дол. США на місяць. Постійно передавав кошти дружині. Після придбання квартири всією родиною проживали там. Квартира купувалась в той час коли він працював у Москві, тому була оформлена на дружину. До придбання квартири вони 3 роки проживали з батьками дружини, потім 3 роки у найманій квартирі. З вартістю визначеною для рухомого майна погоджується, але не погоджується з його розподілом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позов ОСОБА_2 та зазначив, що квартира є обєктом спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Тому позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. З вимогою про розподіл рухомого майна ОСОБА_2 не звертався, так як сподівався на мирний його розподіл. У звязку з надходженням позову відповідача ОСОБА_3, який стосується також рухомого майна, то позивач заперечує проти заявлених вимог лише в частині розподілу телевізорів, в їх власності перебуває два телевізори, він просить телевізор «Samsung» залишить йому, а інший відповідачу.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала. Свій позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що після реєстрації шлюбу вони біля трьох з половиною років проживали разом з її батьками за їх рахунок, батьки з них грошей не брали. Потім три роки вони жили у найманій квартирі. В найманій квартирі вона майже весь час проживала тільки разом з дочкою. Після виходу з відпустки по догляду за дитиною постійно працювала, отримувала зарплату 300 400 дол. США на місяць, крім того їй допомагали батьки. Вона разом з матірю вибирала квартиру та оформлювала договір купівлі-продажу. Вона сама займалась вихованням дитини, гроші, які їй передавав ОСОБА_2 витрачала на дитину. Щодо вимог про телевізор «Samsung», то вона зазначила, що сама купувала його в кредит і виплачувала за нього кошти. Кредит за телевізор виплачено до розірвання шлюбу. Крім того коли він зламався, то вона сама сплатила за його ремонт. Вона працювала продавцем у ПП Рябошапка мала на той час досить велику заробітну плату. Крім того, на час купівлі квартири чоловік був відсутній, квартиру купували разом з матірю за 2 300 дол. США, з яких 1 000 дол. США її кошти, а 1 300 дол. США подарували батьки (без письмового оформлення). Факт її роботи підтверджується записом у трудовій книжці, а доходи, що вона отримувала підтвердити неможливо, оскільки вона отримувала офіційну заробітну плату та зарплату у конверті.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 позов ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просив визнати квартиру обєктом особистої приватної власності ОСОБА_3, оскільки вона придбана за її особисті кошти та кошти її батьків, наполягав на розподілі рухомого майна у варіанті, запропонованому ОСОБА_3 З цих же підстав просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі з 29 травня 1993 року по 28 лютого 2017 року, мають повнолітню доньку (а. с. 9, 41).

27 листопада 1999 року нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в м. Олександрії Кіровоградської області (а. с. 46). Покупцем квартири значиться ОСОБА_3 Тобто, квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу. Тривалий час сторони спільно проживали в квартирі, робили ремонт та облаштовували меблями та побутовою технікою.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що її батьки були продавцями спірної квартири. На даний час вони померли. В 1998 році батьки вирішили продати квартиру, дали оголошення в газету. Тетяна прийшла подивитьсь квартиру, потім прийшла подивитись квартиру разом зі своєю матірю. Батьки хотіли продати квартиру за 3000 дол. США, а потім сторгувались до ціни 2 300 дол. США. Кошти за квартиру ОСОБА_3 передала батькам в дол. США у нотаріуса під час укладання договору купівлі-продажу. При укладанні договору також була присутня мати ОСОБА_3. При укладанні договору були присутні всі четверо продавців, оскільки квартира була приватизована на чотирьох членів сімї: батька, матір, сестру та на неї.

Свідок ОСОБА_1, яка є матірю ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснила, що після реєстрації шлюбу сторони три роки проживали разом з ними. Квартиру придбали восени 1999 року. При укладенні договору купівлі продажу була присутня вона та її дочка. В присутності нотаріуса були передані всі кошти за квартиру продавцям. Гроші передавала ОСОБА_3 в дол. США. Зі своїм чоловіком її дочка весь час сварилась, все було добре, коли його не було вдома. Під час спільного проживання ОСОБА_2 працював у водоканалі, а дочка перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Доки була така можливість, її чоловік працював на шахті підземником і отримував велику заробітну плату, вони утримували і сімю дочки. З 1997 р. її дочка працювала продавцем ПП Рябошапка, отримувала велику заробітну плату. Зять їздив на заробітки, були випадки, що нічого не провозив, одного разу приїхав з відеокамерою, але без грошей. ЇЇ дочка вибирала квартиру сама. Після придбання квартири зробили косметичний ремонт і вони туди переїхали. Протягом всього спільного життя вони неодноразово сходились та розходились. ОСОБА_2 весь час десь їздив. Коли на шахті перестали платити заробітну плату, її чоловік поїхав на заробітки, вони відкладали гроші. Коли дочка вирішила купити квартиру, а в неї не вистачало грошей вони вирішили допомогти їй і дали 1 300 дол. США на купівлю квартири.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_3 з 90-х років, оскільки вони працювали в одному магазині, Таня працювала продавцем у ПП Рябошапка, а вона мала свій відділ. Знає і колишнього чоловіка Тані. Таня жодного дня не сиділа вдома, працювала дуже добросовісно, за свою роботу отримувала високу платню. Вона дуже економна і відкладала гроші.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_2 працював разом в м. Москві. В той час ОСОБА_2 з дружиною купили квартиру, потім робили ремонт. В м. Москві вони разом з ним проживали, йому відомо, що заробіток ОСОБА_2 на місяць складав близько 1 000 дол. США. Гроші додому передавала через інших людей. Неодноразово гроші передавали і ОСОБА_3 Частіше приїздила його дружина або сестра і забирала гроші для всіх жінок в м. Олександрія, чиї чоловіки працювали разом з ними.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що з 2003 по 2008 р.р. працював з ОСОБА_2 в м. Києві. Знає, що в позивача була квартира. Працювали разом біля 3-х років. ОСОБА_2 дуже рідко приїздив додому, на всі свята залишався, щоб більше заробити. Він особисто 3 рази передавав гроші ОСОБА_3 (заносив в магазин Хрещатик, там вона працювала), декілька раз гроші передавала його мати. ОСОБА_2 отримував заробітну плату в розмірі 1 200 1 400 дол. США на місяць.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що проживала зі сторонами у справі в одному багатоповерховому будинку. ОСОБА_2 їздив на заробітки, потім вона з чоловіком поїхали працювати з ним до м. Москви. ОСОБА_2 заробляв гроші на квартиру, потім на ремонт. Отримував він 1 000 1 200 дол. США на місяць. Гроші передавав дружині через інших жінок. Боря не пив і постійно працював, навіть коли вони їхали додому він залишався, щоб заробити. Кожен місяць хтось приїздив і передавались гроші з м. Москви в м. Олександрію.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 р.

Оскільки спірна квартира придбана подружжям до 2004 р., тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи суд застосовуває положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, чинний на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (аналогічні положення містить ст. 60 СК України).

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-606цс15 від 4 листопада 2015 р. у справі № 6-1662цс15.

Суд критично відноситься до доводів ОСОБА_3, що квартира є її особистою власністю, придбана за її особисті кошти та кошти її батьків, оскільки, відсутній договір дарування коштів у сумі 1 300 дол. США, між ОСОБА_3 та її батьками, а також ОСОБА_3 не надала належні та допустимі докази, що квартира, придбана за час шлюбу, але на кошти, які належали їй особисто, а тому ця квартира, придбана за заробітну плату сторін, є спільною сумісною власністю подружжя та суд визнає, що кожному з подружжя належить 1/2 частка квартири.

Меблі та побутову техніку придбано, як за чинності КпШС України, так і СК України, теж в період шлюбу, що не оспорюється сторонами.

У відповідності до ч. 1, 6, 7 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке було придбано подружжям в період шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини, чоловіка є рівними, якщо інше не передбачене домовленістю між ними, або шлюбним договором.

У відповідності до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У відповідності до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Таким чином, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тим самим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, при цьому, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а також мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16).

Сторонами не оспорювалась вартість меблів та побутової техніки, яка складає 57 000,00 грн. Враховуючи, що у випадку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини, чоловіка є рівними та реальну можливість розділити порівну меблі та побутову техніку без стягнення грошової компенсації, суд приходить до висновку про наступний порядок поділу майна:

-ОСОБА_2 телевізор «Samsung» вартістю 7 000,00 грн., гарнітур для вітальні вартістю 6 500,00 грн., холодильник «Bosh» вартістю 4 000,00 грн., пральну машину «Ariston» вартістю 5 500,00 грн., магнітофон «Sharp» вартістю 1 500,00 грн., відеокамеру «Sony» вартістю 4 000,00 грн., всього на суму 28 500,00 грн.;

-ОСОБА_3 - спальний гарнітур вартістю 10 000,00 грн., телевізор «Philips» вартістю 9 000,00 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 2 200,00 грн., пилосос «Zanussi» вартістю 800,00 грн., кухонну стінку вартістю 6 500,00 грн., всього на суму 28 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири обєктом особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності

за ОСОБА_2:

- на 1/2 частину квартири №32, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний (колишня назва Леніна), буд. 132-А;

- на телевізор «Samsung» вартістю 7 000,00 грн., гарнітур для вітальні вартістю 6 500,00 грн., холодильник «Bosh» вартістю 4 000,00 грн., пральну машину «Ariston» вартістю 5 500,00 грн., магнітофон «Sharp» вартістю 1 500,00 грн., відеокамеру «Sony» вартістю 4 000,00 грн., всього на суму 28 500,00 грн.;

за ОСОБА_3:

- на 1/2 частину квартири №32, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний (колишня назва Леніна), буд. 132-А;

- на спальний гарнітур вартістю 10 000,00 грн., телевізор «Philips» вартістю 9 000,00 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 2 200,00 грн., пилосос «Zanussi» вартістю 800,00 грн., кухонну стінку вартістю 6 500,00 грн., всього на суму 28 500,00 грн.

В іншій частині позовних вимог сторін відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 778,08 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 285,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Авраменко