Номер провадження 2/229/790/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польської Д.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою керівника Краматорської місцевої прокуратури до ОСОБА_2, Дружківської міської ради Донецької області про визнання недійсним рішення Дружківської міської ради та зобов'язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся керівник Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави з позовом до фізичної особи ОСОБА_2, та Дружківської міської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.08.2015 року, зобов'язання повернути земельну ділянку площею 40 га, вартістю 1 230 470,00 грн. на користь Дружківської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами опрацювання інформації встановлено порушення вимог земельного законодавства при наданні земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства. У зв'язку з наведеним позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення Дружківської міської ради від 29.07.2015 року № 6/58-26, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.08.2015 року, зобов'язати ОСОБА_2 повернути на користь Дружківської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 стягнути судовий збір.

В судове засідання з'явився представник прокуратури, позовні вимоги підтримав на підставах зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання з'явився відповідач 1 ОСОБА_6, його представник. Позов не визнали у повному обсязі, вважали його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, просили суд в повному обсязі відмовити в позові. Свої заперечення обґрунтовували наступним, не зрозуміло чому прокурор звертається до суду за захистом інтересів держави, в чому полягають такі порушення не вбачається. Прокурором не доведено в чому полягає порушення інтересів держави, оскільки земельна ділянка належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Дружківка остання не уповноважувала прокурора бути представником її інтересів. Рішення Дружківської міської ради від 29.05.2015 року № 6/58-26 є правомірним, прийнято з урахуванням усіх вимог чинного законодавства, а саме п.а ч. 3 ст. 22, аб.16 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України. Також зазначають, що на їх думку договір було укладено з додержанням вимог чинного законодавства, відповідач виконує усі взяті на себе зобов'язання за договором оренди, а саме сплачує податки та орендну плату до місцевого бюджету. Окрім цього, представник відповідача 1 посилався на рішення ЄСПЛ «Стретч проти Об'єднаного Королівства», зазначаючи, що неправильне рішення про надання в оренду земельної ділянки, на думку прокурора, з боку Дружківської міської ради не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою.

В судове засідання з'явився представник відповідача 2 Дружківської міської ради Донецької області. Позов не визнав, у повному обсязі заперечує проти позову. Свої заперечення обґрунтовує наступним, позивач не конкретизував в чому полягає порушення інтересів держави та не обґрунтував необхідність їх захисту, жодні інтереси держави не порушені. Спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Дружківка, представником якої є Дружківська міська рада. За ст. 326 та 327 ЦК України право державної та комунальної власності є різними видами права власності, заснованими на різних видах майна. Відповідно до п. в ст. 5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується в тому числі на принципі невтручання держави в здійсненні громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. А тому ототожнення позивачем в позовній заяві інтересів держави та територіальної громади, як одного цілого є помилковим. Ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не містить повноважень прокурора щодо представництва інтересів територіальних громад. Рішення міської ради про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 цілком відповідає чинному законодавству, прийняте на підставі ст.ст. 12, 22, 31, 93, 122-124, 134 Земельного кодексу України. Додатково зазначив, що прокурор, на думку представника відповідача2, не мав повноважень взагалі звертатися до суду з позовом в інтересах держави. Вказує, що прокурор неправильно зробив висновок, що повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, не закріплені за жодним органом виконавчої влади, і відповідно прокурор помилково скористався ч. 2 ст. 45 ЦПК України, яка надає йому статус позивача по справі. Оскільки, відповідно до п.1 та п. 25-1 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 14.01.2015 р. № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та наділений повноваженнями, визначеними ст. 15-2 Земельного кодексу України. Окрім іншого, було зазначено, що спірна земельна ділянка не була інвестиційно привабливою, адже за весь період з моменту закінчення договору оренди з попереднім орендарем, а саме з лютого 2014 року до серпня 2015 року, з приводу отримання земельної ділянки жодна особа до Дружківської міської ради не зверталася та оренда плата не сплачувалася. Орендарем ОСОБА_2 належним чином виконуються всі умови договору оренди земельної ділянки, в тому числі і щодо сплати орендної плати.

Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку за своїх внутрішнім переконанням, керуючись принципом верховенства права вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом установлено, що 12 листопада 2013 року фізична особа ОСОБА_2 звернувся із заявою до Дружківської міської ради, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років, орієнтовною площею 40,0 га рілля для ведення фермерського господарства. При цьому зазначив, що фермерське господарство буде створено і буде складатись з двох осіб (а.с. 36).

Судом установлено, що 27.11.2013 року рішенням Дружківської міської ради надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства площею 40,0 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Дружківської міської ради. (а.с. 8).

Рішенням Дружківської міської ради від 29.07.2015 року № 6/58-26 ОСОБА_2, надано земельну ділянку загальною площею 40.0 га в оренду на 50 років для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Дружківської міської ради (а.с. 9). 27.08.2015 року між Дружківською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є платне користування земельною ділянкою площею 40,0 га з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с. 11). Між сторонами підписано акт-прийому передачі земельної ділянки від 27.08.2015 року, згідно до якого Дружківська міська рада передала, а ОСОБА_2 прийняв в оренду на 50 років земельну ділянку для ведення фермерського госопдарства, загальною площею 40,0 га, яка знаходиться на території Дружківської міської ради (а.с. 16). Згідно даних з державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки загальною площею 40,0 га (а.с 32).

Фермерське господарство «Щедрий лан» () згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зареєстровано 28.11.2013 року, засновником та керівником якого зазначено ОСОБА_2 (а.с. 17-21). Згідно довідки ДПІ у м. Дружківка Головного управління ДФС у Донецькій області від 23.09.2016 р. № 7049110/05-10-08-013 ФГ «Щедрий лан» користується земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (рілля) площею 40.0 га за к.н. № НОМЕР_1 яка надана його засновнику ОСОБА_2 на підставі рішення Дружківської міської ради від 29.07.2015 р. № 6/58-26 відповідно договору оренди від 27.08.2015 р. (а.с. 37)

Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про результати перевірки Дружківської міської ради на виконання розпорядження голови облдержадміністрації від 30.12.2011 № 759 «Про організацію контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади» від 18 травня 2016 року, під час перевірки не встановлено порушень земельного законодавства, рішення міської ради відповідають вимогам законодавства України (а.с. 207).

Судом установлено, що згідно п.1 та п. 25-1 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 14.01.2015 р. № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та наділений повноваженнями, визначеними ст. 15-2 Земельного кодексу України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України (в редакції що діяла на момент прийняття рішення) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції що діяла на момент прийняття рішення) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема: для сільськогосподарського використання.

Згідно ч. 1,2 ст. 124 ЗК України (в редакції що діяла на момент прийняття рішення) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу..

Статтею 134 ч. 2 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них зокрема: у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Згідно Преамбули Закону України «Про фермерське господарство» (далі-Закону), останній визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Відповідно до ст. 1 Закону, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 114 Господарського кодексу України фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа (ч. 1 ст. 4 Закону).

З аналізу ч. 1,2 ст. 7 Закону встановлено, що для отримання в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу ЄДР, ФГ «Щедрий лан» було створено 28.11.2013 р. Разом з тим, рішенням Дружківської міської ради № 6/39-23 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель Дружківської міської ради для ведення фермерського господарства загальною площею 40,00 га надавався громадянину ОСОБА_2, оскільки на день його прийняття юридичної особи створено не було.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми законодавства та порядок надання земельної ділянки в оренду суд приходить до висновку, що земельна ділянка передавалася саме громадянину України ОСОБА_2 оскільки: для отримання в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У разі її задоволення останні дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону (ч.ч. 1-2 ст. 7 Закону).

Отже, дії Дружківської міської ради щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 134 ЗК України, якою встановлені виключення щодо обов'язку проведення земельних торгів у зв'язку з передачею громадянам земельних ділянок зокрема для ведення фермерського господарства.

Затвердження проекту землеустрою та укладання договору оренди вже після створення юридичної особи не змінює початкової мети власника землі надати її у користування саме громадянину для ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи, що за наслідками розгляду справи судом не встановлено невідповідності оскаржуваного рішення Дружківської міської ради актам цивільного законодавства та не встановлено порушення прав або інтересів позивача, позов у частині визнання недійсним і скасування рішення Дружківської міської ради від 29.07.2015 року № 6/58-26 задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.08.2015 року.

В статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За змістом ст. 5 цього ж закону, орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

За змістом Роз'яснення ВСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В п.2.24 згаданої вище Постанови зазначено, що для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з'ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 124 ЗК України з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення. З огляду на це судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

З викладеного вище вбачається, що право користування землею на умовах оренди відносно конкретно визначеної земельної ділянки виникає за рішенням уповноваженого органу, яке і є підставою для укладення договору оренди. З огляду на це, відповідний договір оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності може бути визнаний недійсним з підстав незаконності передання в оренду земельної ділянки чи вилучення в попереднього землекористувача лише за умови визнання недійсним рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання в оренду цієї ділянки.

Судом встановлено, що 27.08.2015 року між Дружківською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) загальною площею 40,0 га (к.н. НОМЕР_1) на території Дружківської міської ради (а.с. 11).

Договір зареєстрований у встановленому законом порядку, про що свідчить довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 32).

Пунктом 1 договору оренди передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 40,0 га, на території Дружківської міської ради.

Відповідно до п. 5 договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 230 470,58 грн.

Пунктом 8 договору оренди зазначено, що договір укладений строком на 50 років.

Відповідно до пунктів 9-11 вищезазначеного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки, та на момент укладення договору становить 36914,12 за рік.

Підставами недійсності правочину прокурор визначає те, що: розпорядження власника землі є незаконним; і договір оренди згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Так, доводи прокурора щодо недійсності рішення Дружківської міської ради спростовуються висновками суду викладеними вище.

Дослідивши зміст правочину, відсутності істотних умов договору судом не встановлено.

Згідно ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, тощо. До земель сільськогосподарського призначення належать зокрема : сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Таким чином, доводи прокурора щодо недійсності правочину свого підтвердження не знайшли, у зв'язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо повернення земельної ділянки. Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог прокурора у частині визнання недійсним рішення Дружківської міської ради та договору оренди земельної ділянки судом відмовлено, то відповідно відповідач використовує земельну ділянку на правових підставах, а відтак позов у частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку на користь Дружківської міської ради задоволенню не підлягають.

Окрім цього, з метою недопущення необґрунтованого позову з боку прокурора щодо визнання недійсним та скасування рішення Дружківської міської ради від 29.07.2015 р. № 6/58-26 з інших підстав, суд роз'яснює наступне. Згідно, рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) пункту 5 мотивувальної частини Суд зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте Дружківською міською радою (як суб'єктом владних повноважень) рішення про передачу ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права користування шляхом укладання договору оренди фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло користування та володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Щодо витрат пов'язаних із сплатою судового збору. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В позові відповідачу відмовлено, відповідно немає правової підстави для стягнення судового збору у розмірі 4 134,00 грн. з відповідачів по справі.

Керуючись ст.cт. 4, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позовної заяви керівника Краматорської місцевої прокуратури до ОСОБА_2, Дружківської міської ради Донецької області про визнання недійсним рішення Дружківської міської ради та зобов'язання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров