СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1146/16-ц
Провадження №2/547/74/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, третя особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, державний нотаріус Семенівської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібна Світлана Сергіївна, про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його неможливістю для позивача, як спадкоємця свого чоловіка ОСОБА_3, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами, який вона успадкувала за законом після смерті батьків свого чоловіка та смерті свого чоловіка у зв'язку зі знищенням за життя покійним чоловіком правовстановлюючих документів на житловий будинок і надвірні споруди, який зведено у 1954 році. Вказано, що прийняття спадщини відбулося шляхом постійного проживання з спадкодавцями на момент їх смерті.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, пояснила, що у 1982 році одружилася з ОСОБА_3, одразу переїхала проживати до нього і його батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у АДРЕСА_1, де й наразі проживає. Будинок збудували батьки чоловіка. Покійний чоловік страждав на психічні розлади, під час одного із яких знищив усі документи на будинок. Через відсутність документів нотаріус відмовляє позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Представник позивача ОСОБА_6 вимоги позову підтримав, пояснив, що нотаріус не може видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину через ненадання йому відповідних документів, які знищено за незалежних від позивача обставин. Позивач з 1982 року жив зі спадкодавцями, фактично вступив у володіння спадковим майном, інших спадкоємців, які у встановленому порядку прийняли спадщину немає.

Третя особа нотаріус С.С.Погрібна у судове засідання не з'явилася, про яке повідомлена належним чином.

Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності свого представника та про повне визнання позову (а.с. 51).

Ураховуючи зазначене, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158, ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача і третьої особи.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 (а.с. 6).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав АДРЕСА_1 (а.с. 66). Відомості про складення ним заповіту відсутні.

На час смерті ОСОБА_4 діяв ЦК УРСР.

За змістом ст.ст. 524-527 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_3 почали користуватися усім його майном. Зазначені дії, у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, є діями, що свідчать про прийняття дружиною та сином усієї спадщини чоловіка (батька).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця - з ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5). Відомості про складення нею заповіту відсутні.

04.09.1982 ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_1 (позивачем), яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 (а.с. 9).

КП Лубенське МБІ листом від 25.01.2017 (а.с. 63) повідомило, що за ОСОБА_5 і ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1. Інших документів щодо права власності на згадане домогосподарство немає, оскільки вони були знищені ОСОБА_3.

Згідно технічного паспорта і інформаційної довідки (а.с. 12-14) за вказаною адресою розташовані житловий будинок "А-1" загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., з надвірними будівлями: сараєм "Б", погрібом "Д", прибудова до сараю "б", сараєм "В", вбиральнею "Г", огорожею № 1, загальною вартістю 90099,00 грн.

У вказаному будинку з 1982 року проживає без реєстрації позивач.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7), до дня смерті був зареєстрований і проживав у АДРЕСА_1 (а.с. 11). Відомості про складення ним заповіту відсутні.

Позивач прийняла спадщину, але її відмовлено нотаріусом в оформленні спадкових прав на будинок, оскільки нею не надано документів, що підтверджували б право власності померлого на спадкове майно, та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 8).

Спадкова справа на майно померлого ОСОБА_3 заведена 29.01.2015 за № 7/2015 на підставі заяви позивача; спадкова справа не містить вказівки на існування будь-яких інших спадкоємців, окрім позивача (а.с. 45-50).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК). Позивач, як дружина померлого спадкодавця, віднесена законом до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК).

Отже позивач є єдиним спадкоємцем, який здійснив свої права на спадкування для отримання у власність спадщини за законом.

Перешкодою для видачі позивачеві нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність (знищення) документів про право власності спадкодавця на будинок із надвірними спорудами. Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Право власності зареєстровано у органі БТІ, що вимагалося на час будівництва спірного житлового будинку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно і неможливість її здійснення за особою, яка померла, порушують право позивача на отримання свідоцтва про право власності на спадщину.

Відтак суд захищає цивільне право позивача щодо отримання ним у власність спадщини після спадкодавця (її чоловіка) та визнає за позивачем право власності на відповідний житловий будинок з надвірними будівлями.

Керуючись ст.ст. 11, 57, 60, 158, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задоволити позов повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; проживає: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок "А-1" загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., з надвірними будівлями: сараєм "Б", погрібом "Д", прибудовою до сараю "б", сараєм "В", вбиральнею "Г", огорожею № 1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 09.02.2017.