Справа № 530/320/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

27.11.2017 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Дем'янченка С.М, секретарі Тараненко Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості по зарплаті та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості по зарплаті та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу ТОВ "Гадячсир" від 30.11.2016 р. № 131-КА був звільнений з роботи по переводу з ТОВ "Гадячсир" до відповідача ТОВ "Річен Груп" та одночасно ТОВ "Гадячсир" перерахувало в ТОВ "Річен Груп" грошову компенсацію за невикористану відпустку за 29 днів в сумі 2120,14 грн. (наказ № 131-КА від 30.11.2016 р. запис в трудовій за № 42 від 30.11.2016 р.). Згідно наказу ТОВ "Річен Груп" від 30.11.2015 року №10-КА позивач був прийнятий до нього на роботу. 01.12.2016 року по переводу водієм в АК №6 смт. Опішня Зіньківського району Полтавської області (запис в трудовій за № 43 від 01.12.2016 р.). Згідно наказу відповідача № 18-КА від 10.02.2017 р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи 10.02.2017 р. за угодою сторін (п.1 ст. 36 ЗКпП) з виплатою належної зарплати та грошової компенсації за невикористані відпустки, але грошей не отримував. Згідно розрахункового листа за грудень 2016 року борг відповідача на кінець грудня 2016 року по зарплаті становив 5242.24 грн. (з них грошова компенсація 2120,14грн.). Згідно розрахункового листа за січень 2017 року борг відповідача на кінець січня 2017 р. по зарплаті становив 5242,24 грн.+2657,35 грн.=7899,59 грн.(з них грошова компенсація 2120,14 грн.). Позивач вказує, що при його звільненні всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Внаслідок чого станом на 31.01.2017 року заборгованість становила в сумі 7899.59 грн. з них 2120.14 грн. грошова компенсація за невикористані відпустки, а також зарплата за лютий 2017 року. Крім цього позивачу не виплачено зарплату за грудень 2016 р. в сумі 3122.10 грн. Його середній заробіток за жовтень - листопад 2016 р. відповідно становить без урахування у листопаді 2016 р. компенсації за невикористану відпустку 2937.40+(5433.31-2120.14-3522,00)/42( кількість робочих днів у жовтні та листопаді) =148.82,64 грн. Отже середній заробіток за робочий день складає 148.82 грн. у грудні 2016 р. Тому затримка по зарплаті складає 148.82*40( кількість робочих днів у січні, лютому 2017 р.)= 5952.80 грн. Не виплачено зарплату за січень 2017 р. в сумі 2657.35 грн. Його середній заробіток за листопад - грудень 2016 р. відповідно становить без урахування у листопаді 2016 р. компенсації за невикористану відпустку (5433.31-2120.14)+3878.39/44(кількість робочих днів у листопаді і грудні 2016 р.)=163.44 грн. Отже середній заробіток за робочий день складає 163.44 грн. у січні 2017 р. Тому затримка по зарплаті складає 163.44*20 (кількість робочих днів у лютому 2017р.)=3268.80 грн. Всього за затримку зарплати - 5952.80 грн.+3268.80 грн.=9221.60 грн. Враховуючи вищевикладене позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ "Річен Груп" на його користь не виплачену станом на 31.01.2017 року зарплату у сумі 7899 грн. 59 коп. з них 2120 грн. 14 коп. грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та заробітну плату за лютий 2017 року та компенсацію за час затримки виплати зарплати в сумі 9221.60 грн.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 05.07.2017 року прийнято до провадження заяву про зменшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості по зарплаті та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( а.с.55).

З заяви ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ "Річен Груп" середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом в сумі 11965 грн 80 коп ( а.с.51-52).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав зменшені позовні вимоги, послався на обставини викладені в позовній заяві про зменшення розміру позовних вимог, представник відповідача ТОВ "Річен Груп" за довіреністю Гнида Ф.А. зменшені позовні вимоги не визнав, послався на заперечення, яке приєднане до матеріалів справи (а.с.87 ), третя особа директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2 та представник ТОВ "Гадячсир" у судові засідання 13.04.2017 року, 25.05.2017 року, 21.06.2017 року, 21.07.2017 року та 02.10.2017 року не з'явилися, належним чином повідомлені, заперечень проти позову не надали.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ТОВ "Річен Груп" за довіреністю Гниди Ф.А., оглянувши в судовому засіданні оригінал табелю використання робочого часу за лютий місяць 2017 року ТОВ «Річен Груп», дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 25.09.1964 року в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області (а.с.4-5). ОСОБА_1 працював на посаді водія автоколони в ТОВ "Гадячсир"( наказ № 100-КА від 16.09.2015 року) ( а.с.7). Згідно наказу ТОВ "Річен Груп" від 30.11.2015 року №10-КА позивач був прийнятий до нього на роботу. 01.12.2016 року по переводу водієм транспортних засобів в АК №6 смт. Опішня (запис в трудовій за №43 від 01.12.2016 р.) ( а.с.9). Згідно наказу ТОВ "Річен Груп" № 18-КА від 10.02.2017 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи 10.02.2017 р. за угодою сторін (п.1 ст. 36 ЗКпП) ( а.с.10). Згідно наказу ТОВ "Гадячсир" від 30.11.2016 р. № 131-КА ОСОБА_1 звільнено з роботи по переводу з ТОВ "Гадячсир" 30.11.2016 року до відповідача ТОВ "Річен Груп" та одночасно ТОВ "Гадячсир" перерахувала в ТОВ "Річен Груп" грошову компенсацію за невикористану відпустку за 29 днів в сумі 2120.14 грн. (наказ № 131-КА від 30.11.2016 р. запис, в трудовій за № 42 від 30.11.2016 р.)( а.с.8).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно дост.94 КЗпП України,ст.1 Закону України "Про оплату праці"заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватися робітникам регулярно у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше ніж два рази у місяць.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу.

Право на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний термін з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 р.«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказується: «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 згідно наказу ТОВ "Річен Груп " від 30.11.2016 р. № 10-КА прийнятий на роботу у порядку переведення із ТОВ "Гадячсир" на посаду водія транспортних засобів в автоколону №6 смт.Опішня 01.12.2016 року ( а.с.9). Згідно наказу ТОВ "Річен Груп" № 18-КА від 10.02.2017 р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи 10.02.2017 р. за угодою сторін (п.1 ст. 36 ЗКпП) ( а.с.10). З наданого ТОВ "Річен Груп" витягу з табеля обліку робочого часу за лютий місяць 2017 року останнім робочим днем ОСОБА_1 було 09.02.2017 року, а 10.02.2017 року він був звільнений та в цей день (п'ятниця) не працював.( а.с.98). Докази того, що позивач звертався до ТОВ "Річен Груп" у подальшому з вимогою про розрахунок у матеріалах справи відсутні та суду їх не надано. 09.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по зарплаті та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а розрахунок з позивачем відповідач провів 25.05.2017 року, тобто після звернення з позовною заявою до суду, що підтверджується довідкою відповідача ( а.с.90 ), та не заперечувалося позивачем. З огляду на те, що позивач у день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок до відповідача не звертався, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд критично оцінює посилання позивача ОСОБА_1 як докази на індивідуальні відомості про застраховану особу про те, що він 10.02.2017 року працював, оскільки спростовуються витягом з табелю використання робочого часу за лютий місяць 2017 року ТОВ «Річен Груп», а також оригіналом табелю використання робочого часу за лютий місяць 2017 року ТОВ «Річен Груп», який було оглянуто в судовому засіданні, разом з цим суд також критично оцінює як доказ, оригінал шляхового листа вантажного автомобіля № 7615 від 10.02.2017 року на автомобіль ГАЗ -53, д.н.з. НОМЕР_1, оскілький він повинен бути зданий позивачем до бухгалетірії підприємства, а вище вказаний автомобіль належить ТОВ «Гадячсир», а не ТОВ «Річен Груп» де працював позивач, картку обліку адміністративного правопорушення, оскільки вона належним чином не завірена і не може бути прийнята судом як належний доказ.

Відповідно до статті 30 Закону України „Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489 „Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці". У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи тощо, а також інші відхилення від нормальних умов роботи (відпустки, тимчасова непраездатність, відрядження, прогули і т.д.).

Зазначені правові позиції висловлені в ухвалі Верховного суду України № 6-12310св09 від 18.11.2009 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості по зарплаті та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, виходячи з відсутності вини відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст..30 Закону України «Про оплату праці», ст.116, 117 КЗпП України, ст. 10,11,60, 79, 88, 212-215, ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 р.«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні зменшених позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Річен Груп", треті особи директор ТОВ "Річен Груп" ОСОБА_2, ТОВ "Гадячсир" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11965 грн. 80 коп. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено : 27.11.2017 року

Суддя-