Справа № 361/5577/17
Провадження № 2/361/2956/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення.

Позивач зазначала, що у 2009 році вона за власні грошові кошти придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Документально право власності за договором купівлі-продажу було оформлено на її сина - відповідача ОСОБА_2, якому на той час виповнилось 18 років.

Після придбання квартири вони переїхали до цієї квартири, де мешкали разом, за цією ж адресою позивач зареєстрована з 30 вересня 2009 року, що підтверджується відміткою про місце проживання в її паспорті.

Приблизно 15 квітня 2016 року між нею та відповідачем сталася сварка, під час якої відповідач виштовхнув позивача за двері квартири, відібравши ключі.

28 квітня 2016 року вона звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та вселити ОСОБА_1 у вищевказану квартиру.

В ході слухання цивільної справи відповідач ОСОБА_2 віддав позивачу ключі від квартири та усунув перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим була подана заява про залишення позову без розгляду.

01 вересня 2016 року між нею та відповідачем знову сталася сварка, під час якої відповідач знову виштовхнув її за двері квартири, відібравши ключі.

Всі особисті речі, ліки, документи залишилися у квартирі. Відповідач не впускає її до квартири, на телефоні дзвінки не відповідає. Відповідно, з 01 вересня 2016 року вона була позбавлена права користування квартирою, в якій мешкала та є зареєстрована.

Іншого житла у неї немає, на сьогодні позивач мешкає у знайомих. Можливості придбати собі житло чи знімати вона не має, так як єдиним джерелом існування є пенсія по інвалідності.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та вселити її у зазначену квартиру.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, представник відповідача направив до суду заяву, в якій зазначав, що позовні вимоги відповідач визнає, не заперечує проти їх задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З 30 вересня 2009 року у вищевказаній квартирі зареєстрована матір відповідача - позивач ОСОБА_1, що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло.

Частина 3 ст.47 Конституції України вказує на те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішення суду.

Конституцією України закріплено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (ч.2 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ст.172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Статтею 405 Цивільного Кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, по'вязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, тобто членом її сім'ї, як власник квартири, відповідно до ч.4 ст.156, ч.2 ст.64 ЖК України.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд (частина п'ята статті 174 ЦПК України).

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом II групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 25 червня 2014 року, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 1280 грн. (за задоволення двох позовних вимог немайнового характеру).

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 405, 383 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 88, 174, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Держави судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський