Справа № 562/2770/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2017 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування запису про державну реєстрацію, -

встановив:

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що вона тривалий час вона доглядала ОСОБА_3, допомагала йому у побуті та елементарних медичних питаннях. 08 грудня 2015 року ОСОБА_3 помер. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів їй все належне йому майно. Коли вона звернулася до приватного нотаріуса, щоб оформити спадщину, то їй стало відомо, що 05 лютого 2003 року між ОСОБА_3, та відповідачкою було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 159, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував відповідачці належну йому квартиру АДРЕСА_1. Проте, вважає, що даний договір укладений про людське око (є мнимою угодою) та має бути визнаний недійсним, оскільки відповідачці вказана квартира фактично не передавалася, вона в ній ніколи не проживала, не сплачувала комунальні послуги. Всі витрати по утриманню квартири ніс ОСОБА_3 Лише 23 грудня 2015 року відповідачкою було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Оскільки договір дарування квартири підлягає визнанню недійсним, то запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за відповідачкою підлягає скасуванню. Просить суд просить визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 05 лютого 2003 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений Собіною О.А., приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області, зареєстрованийв реєстрі за № 159 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 проведений державним реєстратором Здолбунівського районного управління юстиції Михальчук Н.Ю.

В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав та просить задовільнити їх в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила.

З урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Так, із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір укладено та посвідчено 05 лютого 2003 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А., зареєстрований в реєстрі за № 159.

Зі змісту ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року) чинної на час укладення спірного договору, випливає, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність і договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

За змістом цієї норми закону мнима угода вчиняється її учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків. Однак, якщо на виконання такого договору було передано майно або майнові права, такий договір не може бути кваліфіковано як мнимий.

Обґрунтовуючи підставність позову, позивачка посилалась на те, що після дарування квартири ОСОБА_3 інтерес до подарованого майна не втратив, продовжував ним користуватись та нести витрати з його утримання. Натомість відповідачка у фактичне володіння подарованим майном не вступила, постійно проживала за іншою адресою.

Проте, факт проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 після укладання вказаного договору сам по собі не свідчить про мнимість оспорюваної угоди. Так, відповідно до п.9 спірного Договору дарування по домовленості сторін за Дарувальником залишається право на довічне проживання в цій квартирі. Крім цього, ОСОБА_3 мав значні пільги щодо оплати комунальних послуг.

Також і сам факт проживання відповідачки в іншому місті не може свідчити про те, що остання не прийняла подароване майно.

Мнима угода оформляється як правило для досягнення недозволеної мети. Проте, як позивачкою в позовній заяві так і її представником в судовому засіданні не вказано яку іншу мету сторони угоди намагалися досягти, укладаючи оспорювану угоду.

Слід зазначити, що відповідачка ОСОБА_2 є внучкою ОСОБА_3 Крім того, як зазначає в позовній заяві позивачка, ОСОБА_3 щомісячно перераховував для відповідачки ОСОБА_2 грошові кошти.

При житті ОСОБА_3 не ставив питання про визнання оспорюваної угоди недійсною.

Також безпідставним є посилання представника позивача на те, що відповідачкою не було проведено реєстрацію угоди, оскільки діюче на момент його укладення законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації такої угоди.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що дійсно позивачка надавала допомогу ОСОБА_3 Проте будь-яка інформація щодо майнових відносин між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 в тому числі і щодо укладення між ним договору дарування їм невідома.

За таких обставин позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що оспорювана угода була укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Оскільки підстав для визнання спірного договору недійсним не має, то і відсутні підстави для скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачкою.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнанне недійсним договру дарування квартири АДРЕСА_1 від 05 лютого 2003 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскарженим в апеляційний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Здолбунівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя