Справа № 635/8827/16-ц
Провадження по справі № 2/635/82/2017

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_6Ю,. звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32007272 від 24 жовтня 2016 року, про реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі договору задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 листопада 2009 року між позикодавцем ОСОБА_9, з однієї сторони, та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з іншої сторони, укладено договір позики, згідно якого позичальники отримали солідарно від ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 2600 доларів США з кінцевим терміном повернення 02 листопада 2010 року. 05 листопада 2010 року між сторонами укладено додатковий договір, яким змінено термін повернення боргу.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за договором позики 02 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав, а іпотекодержатель ОСОБА_10 прийняв в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

В грудні 2016 року позивачу стало відомо, що право власності на належну йому квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32007272 від 24 жовтня 2016 року.

Позивач вважає, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 вчинена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 без належних на те правових підстав та протиречить умовам договору іпотеки та вимогам чинного законодавства.

Так, згідно з ч.1 ст. 88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Виконавчі написи вчиняються виключно за документально оформленими вимогами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України на підставі безспірності заборгованості.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Дана постанова передбачає для вчинення виконавчого напису у звязку з іпотечним договором, наявність окрім відповідних договорів, простроченої заборгованості, підтвердженої випискою із банку та листами-вимогами до боржника.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачаться з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності № 71758433 від 29 жовтня 2016 року підставою виникнення у ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру стали наступні документи: договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, договір відступлення права вимоги від 24 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Інших документів приватному нотаріусу ОСОБА_3 для реєстрації права власності не надавалось.

Разом з тим, п. 2 договору іпотеки від 02 листопада 2009 року визначено, що при невиконанні боржником зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до іпотекодержателя. Іншого способу звернення стягнення не передбачено. Тобто, договором іпотеки визначено обовязкову умову для реєстрації права власності на предмет іпотеки передусім наявність виконавчого напису, яким встановлюється фактична сума заборгованості боржника перед кредитором.

Такого виконавчого напису приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено не було.

Крім того, право власності на спірну квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 без надання документів, передбачених п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року. Також були відсутні належні документи, які б підтверджували право іпотекодержателя на звернення стягнення та суму, належну до стягнення.

Представник позивача ОСОБА_11 у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених вище. При цьому пояснив, що сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким сторони домовились, що у разі невиконання боржниками зобовязань за договором позики вчиняється виконавчий напис, після якого право власності переходить до іпотекодержателя. Тобто, сторонами договору встановлено спосіб та порядок переходу права власності на спірну квартиру на підставі виконавчого напису. Вказаний порядок не може бути порушений, оскільки обовязковість умов договору визначена приписами ст. 629 ЦК України. Крім того, представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 отримав повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та іпотечним договором, а також вимогу щодо усунення порушення виконання зобовязання, проте зазначену ОСОБА_4 суму боргу не визнав та звернувся до СУ ГУ НП в Харківській області з заявою щодо заволодіння його коштами шахрайським шляхом. На теперішній час триває досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України. Вказана обставина на думку представника позивача спростовує факт наявності безспірної заборгованості.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала суду письмові пояснення, в яких просила в позові відмовити, посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та сама реєстрація права власності на іпотечне майно за ОСОБА_4 була здійснена нею з дотриманням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та ї обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року. Так, ОСОБА_4 при зверненні до неї із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень, подав оригінали наступних документів, а саме: договір позики від 02 листопада 2009 року, додатковий договір № 1 до договору позики від 05 листопада 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 серпня 2002 року, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 Харківськоїобласті, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 червня 2016 року, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 62160385 від 24 червня 2016 року, звіт від 18 жовтня 2016 року про незалежну оцінку вартості спірної квартири, повідомлення ОСОБА_10 від 13 липня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором з двома описами вкладання в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення; вимоги ОСОБА_4 від 15 вересня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцяти денний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне звільнення предмету іпотеки з двома описами вкладення в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення та чотирма рекомендованими повідомленнями з відміткою про отримання боржниками вказаної вимоги. Під час дослідження поданих ОСОБА_4 документів, предявлених ним як доказ виникнення в нього права звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» нею було встановлено, що заявлені права і документи повністю відповідають вимогам законодавства, відсутні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Крім того, до моменту прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на обєкт нерухомості, нею було встановлено, що заявником було дотримано передбачений законодавством тридцятиденний термін, наданий боржникам задля виконання ними своїх порушених зобовязань у добровільному порядку. Це, зокрема, підтверджується надісланою 15 вересня 2016 року боржникам письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки, яка була отримана кожним із боржників особисто 20 вересня 2016 року. Із розрахунку тридцяти календарних днів, кінцевий термін для добровільного виконання боржниками їхніх порушених зобовязань сплив 20 жовтня 2016 року. До моменту прийняття оскарженого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було прийняте нею 24 жовтня 2016 року, боржники так і не виконали своїх зобовязань з повернення боргу, а тому вказана вимога ОСОБА_4 у сукупності з іншими поданими письмовими документами, свідчила про виникнення у іпотекодержателя беззаперечного права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за відповідними договором позики та додатковим договором до нього. Таким чином, проаналізувавши подані ОСОБА_4 документи, вона встановила, що заявником надано всі передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 703 документи для здійснення державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості і що у неї, як державного реєстратора, не було підстав для відмови у державній реєстрації.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких просив в позові відмовити з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.ст. 3,15 ЦПК України. Однак, перелічені норми передбачають право на захист цивільного права лише в разі його порушення, невизнання, оспорювання. У випадку, якщо права, за захистом яких звернулася особа до суду, не порушені, така особа є неналежним позивачем і не має права звертатися до суду, а в задоволенні такого позову їй слід відмовити за безпідставністю. Із змісту зазначених норм процесуального законодавства вбачається, що особа має право звернутися до суду не будь-коли, а лише в тому випадку, якщо її права були порушені. Позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виключно на тій підставі, що приватним нотаріусом під час державної реєстрації права власності на іпотечне майно нібито не було дотримано відповідний порядок прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та начебто порушено процедуру його прийняття. Однак, позивач не зазначив яким чином оскаржуване ним рішення порушує його права як боржника. Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали від первісного кредитора в борг кошти в розмірі 3200 доларів США, з кінцевим терміном повернення 02 листопада 2011 року. Згодом первісний кредитор відступив своє право вимоги за всіма укладеними між ним та боржниками договорами новому кредитору ОСОБА_4, у звязку з чим до нього перешли всі права як позикодавця, так і іпотекодержателями. При цьому, оскільки свої зобовязання з повернення боргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належним чином не виконали, він набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, для чого він звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою про реєстрацію за ним права власності та надав наступні документи: договір позики від 02 листопада 2009 року, додатковий договір № 1 до договору позики від 05 листопада 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, договір купівлі-продажу квартири від 06 серпня 2002 року, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 Харківськоїобласті, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 червня 2016 року, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 62160385 від 24 червня 2016 року, звіт від 18 жовтня 2016 року про незалежну оцінку вартості спірної квартири, повідомлення ОСОБА_10 від 13 липня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором з двома описами вкладання в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення; вимоги ОСОБА_4 від 15 вересня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцяти денний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне звільнення предмету іпотеки з двома описами вкладення в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення та чотирма рекомендованими повідомленнями з відміткою про отримання боржниками вказаної вимоги. За результатами дослідження поданих ним документів, приватний нотаріус дійшла висновку про правомірність та законність вимог іпотекодержателя щодо реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, у звязку із чим 24 жовтня 2016 року прийняла відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Що стосується тверджень позивача про невиконання ОСОБА_4 умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя в частині вчинення виконавчого напису на договорі позики, що на думку позивача є обовязковою умовою для переходу права власності на спірне майно до іпотекодержателя, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекадержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосовувати інші встановлені цим Законом способи звернення на предмет іпотеки. Так, у п. 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони домовились, що у разі невиконання боржниками зобовязань за договором позики, право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до іпотекодержателя. При цьому в якості додаткової підстави для переходу права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя сторони передбачили можливість вчинення відповідного виконавчого напису на відповідному договорі позики, який визначить загальну суму заборгованості боржників перед кредитором. У свою чергу, ані Законом «Про іпотеку», ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не встановлено та не передбачено, що набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відбувається виключно після вчинення виконавчого напису на відповідному договорі основного зобовязання. Тобто, законодавством не передбачено та прямо не зобовязано іпотекодержателя перед оберненням у свою власність іпотечного майна вчиняти відповідний виконавчий напис. Отже, відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог кредитора (іпотекодержателя) належить тільки йому. Також відповідач зазначає, що ним були дотримані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме надіслано боржникам письмову вимогу про усунення порушення виконання зобовязання з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання. У вказаній вимозі він зазначив загальну суму заборгованості в розмірі 4913 доларів США та 932500 грн. Вказана вимога була отримана боржниками особисто. З огляду на те, що боржники жодним чином не відреагували на зазначену вимогу, своєю мовчазною згодою останні визнали викладені в ній обставини та погодились із визначеною кредитором загальною сумою заборгованості. Крім того,він набув права за укладеними з боржниками правочинами лише 24 червня 2016 року на підставі договору про відступлення права вимоги, а тому з обєктивних причин не міг звернутися до нотаріуса за вчиненням відповідного напису у звязку з тим, що строк виникнення вимоги за виконавчим написом скінчився 02 листопада 2014 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5, належним чином повідомлена, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 листопада 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 позичили у ОСОБА_10 валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 2600 доларів США, які зобовязалися солідарно повернути позикодавцю частинами у визначені договором поряду та строки, але не пізніше ніж 02 листопада 2010 року, на підтвердження чого у відповідності із нормою ч. 1 ст. 1047 ЦК України між ними в той же день в письмовій формі був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 4331.

Позичальники отримали зазначену в договорі суму валютних цінностей в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується змістом підп. 1 п. 4 та п. 11 договору позики від 02 листопада 2009 року.

Згідно п.2 договору позики за домовленістю сторін предмет позики позичальники зобовязуються повернути позикодавцю в обмін на підписаний ним примірник акту прийому передачі, підписавши в свою чергу інший його примірник для позикодавця. Необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальниками зобовязань за цим договором є надані позичальниками або позикодавцем обопільно підписані в простій формі акти прийому-передачі.

Пунктом 4 договору визначено, що позичальники погодились, що прострочкою виконання їх зобовязань за цим договором буде недотримання строку сплати будь-якого із поточних платежі більше ніж на пять днів, а зобовязання за цим договором при затриманні строку повернення позики мають бути виконанні зверненням стягнення на майно, яке є предметом договору іпотеки.

Згідно п. 5 договору за прострочення будь-якого строку (п.1 договору) виконання зобовязання по повернення позики позичальники повинні сплатити солідарно на користь позикодавця неустойку в розмірі 500 гривень за кожний день просторочення, починаючи із шостого дня.

02 листопада 2009 року з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 02 листопада 20009 року між ОСОБА_2 як іпотекодавцем та ОСОБА_10 як іпотекодержателем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 4334, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 84,10 кв.м., житловою площею 49,60 кв.м.

Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харкіської області ОСОБА_12 06 серпня 2006 року , р. № 2863, який було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 серпня 2002 року, номер запису 1088/13 в книзі записів 3.

Сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 150 000 гривень (п.5 договору про задоволення вимог іпоекодержателя).

За п. 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя при невиконанні боржниками зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до іпотекодержателя.

Згідно п. 18 зазначеного договору ця іпотека зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається відступлення іпотекодержателем забезпеченою іпотекою права вимоги іншій особі або переведення боржниками боргу, який виник із забезпеченої іпотекою вимоги на іншу особу, в тому разі якщо боржники не виконують умови договору позики.

Пунктом 19 встановлено, що договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

05 листопада 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 додатково позичили у ОСОБА_10 грошові кошти, на підтвердження чого між ними в той же день в письмовій формі був укладений додатковий договір № 1 до договору позики від 02 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 2493, згідно якого сума отриманих в позику коштів була збільшена до 3200 доларів США.

Відповідно до п. 1 додаткового договору № 1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зобовязалися солідарно повернути ОСОБА_10 валютні цінності в розмірі 3200 доларів США частинами у визначені договором поряду та строки, але не пізніше ніж 02 листопада 2011 року.

Згідно п.VІІ додаткового договору № 1 позикодавець передав гроші в розмірі 600 доларів США позичальникам ще до підписання договору, а в цілому позичальники отримали від позикодавця гроші в розмірі 3200 доларів США

За п. ІV додаткового договору № 1 умови усіх додаткових договорів до договору позики від 02 листопада 2009 року поширюються на договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року.

24 червня 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя) від 02 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13, р.№925, згідно умов якого первісний іпотекодержатель ОСОБА_10 відступив новому іпотекодержателю ОСОБА_4 всі права та обовязки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя) від 02 листопада 2009 року, який був укладений в забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 02 листопада 2009 року зі змінами згідно додаткового договору № 1 від 05 листопада 2010 року, за умовами якого боржники зобовязані повернути первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі 3200 доларів США в строк до 02 листопада 2011 року.

Цей договір укладений з одночасним відступленням прав за договором основного зобовязання. Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

Цей договір укладений з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобовязань, передбачених договором основного зобовязання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржників про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у звязку з несвоєчасним виконанням боржниками своїх зобовязань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або в договорі основного зобовязання, але передбачені цивільним законодавством або звичаями ділового обороту.

Заставна за іпотечним договором не оформлялась.

Пунктом 5 договору про відступлення права вимоги встановлено, що за даним договором до нового іпотекдержателя переходять всі права та обовязки первісного іпотеко держателя за іпотечним договором в обсязі і на умовах що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладання даного договору новий іпотекодержатель вважається стороною іпотечного договору, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права за іпотечним договором.

13 липня 2016 року первісним іпотекодержателем ОСОБА_10 боржникам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, яка отримана останніми 19 липня 2016 року.

24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32007272, про реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі договору задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зобовязань за договором позики від 02 листопада 2009 рокузі змінами згідно додаткового договору № 1 від 05 листопада 2010 року, зокрема, обопільно підписаного в простій письмовій формі акту прийому- передачі як того вимагає п. 2 договору позики, матеріали справи не містять. Таких доказів представником позивача не було надано і в судовому засіданні.

За ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно до положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

За ч.1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно правової позиції Верховного суду України від 27 квітня 2017 року у справі №6-679цс17, виходячи із аналізу положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є двома різними та незалежними способами задоволення вимог іпотекодержателя.

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається із п. 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року сторонами відповідно до положень ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в договорі фактично визначено два способи задоволення вимог кредитора: звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю, а тому передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідає умовам договору про задоволення вимог іпотекодержателя та вимогам чинного законодавства, а сам договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Твердження позивача про те, що договором іпотеки визначено обовязкову умову для реєстрації права власності на предмет іпотеки - наявність виконавчого напису не ґрунтується на вимогах закону, оскільки як зазначалося вище, стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є двома різними способами задоволення вимог іпотеко держателя.

Положеннями абз.1 п.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За п. 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно ч.3 ст.10 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень), нотаріус як державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За ч.2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави вважати, що державна реєстрація прав здійснюється за умови подання заявником державному реєстратору документів, що посвідчують факти виникнення, припинення, переходу речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та їх відповідності чинному законодавству України.

Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав, який є вичерпним, визначений ст. 24 Закону.

За приписами ч.1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За ч.5 ст. 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 для державної реєстрації права на квартиру АДРЕСА_1 були надані всі необхідні документи, передбачені законом: договір позики від 02 листопада 2009 року, додатковий договір № 1 до договору позики від 05 листопада 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02 листопада 2009 року, договір купівлі-продажу квартири від 06 серпня 2002 року, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 червня 2016 року, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 62160385 від 24 червня 2016 року, звіт від 18 жовтня 2016 року про незалежну оцінку спірної квартири.

Крім того, ОСОБА_4 приватному нотаріусу було надано:

- повідомлення ОСОБА_10 від 13 липня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором з двома описами вкладання в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення, а також два рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 кожний особисто отримали повідомленнями про відступлення права вимоги 15 липня 2016 року;

- вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 15 вересня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом стислого змісту, зокрема, із зазначенням загальної суми заборгованості, та вимогою про їх виконання у тридцяти денний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне звільнення предмету іпотеки з двома описами вкладення в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення, а також два рекомендовані повідомленнями з відміткою про отримання боржниками кожним особисто вказаної вимоги 20 вересня 2016 року.

Отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повідомлення ОСОБА_10 від 13 липня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором та вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 15 вересня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики також було визнано представником позивача в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «По іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, тридцятиденний строк визначено законом саме для надання можливості боржнику виконати зобовязання до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 було дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», зокрема, тридцятиденний строк, наданий боржникам для виконання ними своїх порушених зобовязань.

Разом із тим, боржники у встановлений строк, а саме до 20 жовтня 2016 року, зобовязання за договором позики від 02 листопада 2009 року та додатковим договором № 1 до договору позики від 05 листопада 2010 року не виконали, дій, що свідчать про невизнання заборгованості не вчинили.

Таким чином, у приватного нотаріуса не було законних підстав, для відмови в державній реєстрації за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру, а отже суд вважає, що при вчиненні спірних реєстраційних дій, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Що стосується тверджень представника позивача про те, що заборгованість за договором позики не є безспірною, про що свідчить звернення позивача до органів поліції, то суд вважає, що позивачем зазначена обставина не доведена, а інформація СУ ГУНП в Харківській області щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 про заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами не є належним та допустимим доказом, на підтвердження вказаної обставини.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач та його представник не довели суду обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, що є підставою для відмови в позові.

При цьому суд не погоджується з доводами відповідача ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем і не має звертатися до суду, оскільки приписами ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодавця оскаржити рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя в суді.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 86, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя