Справа № 128/2413/16-ц Провадження № 22-ц/772/2053/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися у суд з позовом до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним.

В подальшому представник позивачів ОСОБА_4 уточнював та збільшував позовні вимоги, а 21 грудня 2016 року подав позовну заяву про зміну предмету позову, мотивуючи тим, що у 1987 році ОСОБА_7 (батько позивачів) та ОСОБА_8 (мати позивачів) спільно побудували будинок по вул. Чапаєва, 23 в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області. Для будівництва їм було виділено земельну ділянку. Також було виділено земельну ділянку для ведення сільського господарства, оскільки вони працювали в колгоспі та були його членами. 19.05.1988 року на імя голови колгоспного двору ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, який відносився до колгоспного двору.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_7 М,А. є дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8

28 грудня 2006 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яким все своє майно заповіла дочці ОСОБА_2.

01 червня 2010 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_8.

Після смерті ОСОБА_8 її дочка ОСОБА_2 прийняла спадщину за заповітом матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

23 жовтня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_5.

01 липня 2015 року в с. Степанівка, Вінницького району, Вінницької області помер ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_7 всі його діти і позивачі, і відповідач по справі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Заповіт ОСОБА_7 позивачі вважають нікчемним, оскільки він не був підписаний особисто заповідачем начебто через хворобу його рук. При підписанні заповіту у заповідача був відсутній документ, що посвідчує його особу, оскільки в заповіті відсутні паспортні дані заповідача, що дає підстави вважати, що цей заповіт вчиняла та підписувала інша особа, назвавши себе ОСОБА_7, без представлення документу, який посвідчує особу. Також зі змісту заповіту вбачається, що він вчинявся та посвідчувався не в самому приміщенні сільської ради, оскільки відсутня повна юридична адреса сільської ради.

Заповідач ОСОБА_7 до підписання свого розпорядження не мав захворювання на праву чи ліву руку, яке б не давало йому можливість добровільно підписатися під заповітом від 23.10.2012 року. Крім цього, ОСОБА_7 у період 2012 року було підписано декілька доручень на свого сина, що також підтверджує те, що він без іншої допомоги сам міг розписуватися та не мав проблем з хворобою рук.

За вказаних обставин позивачі просили суд визнати заповіт ОСОБА_7 від 23 жовтня 2012 року нікчемним.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні підстави для визнання оспорюваного заповіту нікчемним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2015 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_7, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 332988, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області 15 вересня 2015 року (т.1 а.с.4 на звороті).

До смерті ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва), 23, Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується виписками з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с.138-141).

Згідно листа КП «ВООБТІ» № 4/2/01-5/17 від 04.01.2017 року, власником житлового будинку за № 23 по вулиці Європейська в с. Степанівка, Вінницького району, Вінницької області, відповідно до відомостей інвентаризаційної справи № 290 на вказаний будинок, станом на 31.12.2012 року є ОСОБА_9 (т.1 а.с.142).

23 жовтня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своєму сину ОСОБА_5. Заповіт посвідчено секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_10 У звязку з хворобою рук заповідача, на його особисте прохання, за його дорученням, а також у його присутності та у присутності секретаря сільської ради, заповіт підписано гр. ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_12 і ОСОБА_13. Зареєстровано в реєстрі за № 129 та одержано держмито 0-85 грн. (т.1 а.с.161).

Рішенням Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 1 сесії 6 скликання від 12 листопада 2010 року ОСОБА_10 було обрано секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області з покладенням на неї обовязків: вести облік по паспортизації населення села; вести нотаріальні дії; вести реєстрацію актів цивільного стану; виконувати обовязки касира; вести реєстрацію та облік всіх документів, що стосуються обовязків секретаря (т.1 а.с.203).

Згідно листа Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 79 від 04.04.2017 року, квитанцію про сплату державного мита за посвідчення заповіту від 23.10.2012 року, в сумі 0,85 грн., сільська рада надати не може, так як квитанції зберігаються три роки (т.1 а.с.202).

Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 є його діти, позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_14 серії ЯК № 169358 від 28.10.1954 року (т.1 а.с.5); ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 299599 від 11.11.1973 року, яким підтверджується зміна прізвища ОСОБА_14 після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2 (т.1 а.с.5); ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_15 серії ЯК № 477365 від 13.02.1950 року (т.1 а.с.5 на звороті); ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 373940 від 04.06.1978 року, яким підтверджується зміна прізвища ОСОБА_15 після реєстрації шлюбу на ОСОБА_3 (т.1 а.с.5 на звороті), дочка ОСОБА_16 та син ОСОБА_5.

Дружина померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 ОСОБА_8 померла в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області ще 01 червня 2010 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 332989, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області 15 вересня 2015 року (т.1 а.с.124).

18 травня 2010 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїй дочці ОСОБА_17. Заповіт посвідчено секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_10 У звязку з хворобою рук заповідача, на її особисте прохання, за її дорученням, а також у її присутності та у присутності секретаря сільської ради, заповіт підписано гр. ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_18 і ОСОБА_19. Зареєстровано в реєстрі за № 80 та одержано держмито 0-85 грн. (т.1 а.с.125 на звороті).

04 липня 2016 року ОСОБА_17 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,6445 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:005:0016, яка розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (т.1 а.с.135).

З матеріалів копії спадкової справи № 421/2015 року, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_5 звернувся 31.07.2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом. У вказаній заяві він зазначив про те, що спадкоємцями, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні є дочки померлого: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16.09.2015 року подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, у вказаних заявах зазначили, що крім них, спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є також його син ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_16, яка проживає за адресою: Російська Федерація, селище АДРЕСА_1 (т.1 а.с.104-115).

З матеріалів справи вбачається, що до моменту своєї смерті 01 липня 2015 року, ОСОБА_7 також вчинив заповіт від 28 грудня 2006 року, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, своєму сину ОСОБА_5. Заповіт підписаний ОСОБА_7, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 125, що підтверджується його оригіналом (т.1 а.с.157).

Крім того, до моменту своєї смерті 01 липня 2015 року, ОСОБА_7 вчинив наступний заповіт від 18 травня 2010 року, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, своїй дочці ОСОБА_17. Заповіт підписаний ОСОБА_7, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 81, що підтверджується його оригіналом (т.1 а.с.158).

В матеріалах справи також містяться два доручення ОСОБА_7 від 21 червня 2012 року, виписаних на імя ОСОБА_5 (т.1 а.с.159, 160) та доручення від 04 лютого 2015 року, виписане на імя ОСОБА_20 (т.1 а.с.162), в яких зазначено про те, що вони підписані ОСОБА_7

Згідно повідомлення Вінницької дирекції Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» № 14-03-96 від 30.01.2017 року, надати відомості форми В1-М, по яким здійснювалась виплата пенсій ОСОБА_7 за адресою: вул. Чапаєва, 23, с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, у період з серпня по жовтень 2012 року, немає можливості у звязку з тим, що відомості було знищено 03.02.2016 року по акту, згідно нормативних документів (т.1 а.с.154).

Мотивуючи свої позовні вимоги позивачі вказують, що ОСОБА_7 до підписання заповіту не мав захворювання на праву чи ліву руку, яке б не давало йому можливість добровільно підписатися під заповітом від 23.10.2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року було призначено посмертну судово-медичну експертизу.

З висновку експерта №109-к від 31.10.2017 року Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи вбачається, що згідно запису в «Індивідуальній карті амбулаторного хворого», у ОСОБА_7 02.03.1987 року було діагностовано «артрит правого лучезап»ястного сустава». Будь-яких інших записів стосовно стану верхніх кінцівок після вказаної дати, а також даних про порушення функцій правої кисті у ОСОБА_7 в амбулаторній карті не зафіксовано.

Як свідчить «Довідка» Степанівської лікарняної амбулаторії, ОСОБА_7 за даними амбулаторної картки не звертався по допомогу в Степанівську АЗЛСМ до 26.10.2012 року з приводу ушкоджень верхніх кінцівок.

Жодних даних про фізичну ваду рук у ОСОБА_7, в тому числі і станом на 23.10.2012 року немає. Таким чином, враховуючи дані медичних документів та матеріали цивільної справи, комісія вважає, що немає підстав стверджувати про наявність у ОСОБА_7 порушень функцій кистей рук, які б обмежували можливість виконання ОСОБА_7 будь-яких активних дій, в тому числі «вільно розписатися та писати рукописні написи» (т.2 а.с.72-73).

За положенням ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині 4 статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно вимог частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року у главі 3 визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у пункті 1 цього Порядку зазначено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом (підпункти 1.1 1.7).

У підпунктах 1.8, 1.9, 1.11 пункту 1 глави 3 цього Порядку передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Колегія суддів приходить до висновку, що таким вимогам складений заповіт від 23 жовтня 2012 року відповідає, так як його текст містить всі вище зазначені вимоги, у тому числі: міститься вказівка, що на момент його складення заповідач не може підписати його власноручно у зв»язку з хворобою рук, тому за його особистим проханням та за його дорученням, після прочитання заповіту секретарем, а також свідками вголос, даний правочин у присутності заповідача підписано гр. ОСОБА_11, а також в присутності двох свідків, прочитано ними і прочитано уголос до його підписання та підписано ОСОБА_12, ОСОБА_13, та секретарем сільської ради ОСОБА_10 Місце його складання: с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область, зареєстровано в реєстрі за №129 (т.1 а.с.161).

Заповіт від імені заповідача ОСОБА_7 підписала ОСОБА_11, яка діяла не як представник фізичної особи ОСОБА_7, у розумінні вимог ст. 237 ЦК України, а діяла відповідно до ч. 2 ст. 1247 та ч. 4 ст. 207 ЦК України, тому обрана заповідачем особа ОСОБА_11, виконала лише технічну функцію підписання тексту правочину.

Наведене підтверджується також і вимогами пункту 1 зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, про те, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України і подані нотаріусу особисто заповідачами, при цьому не допускається посвідчення заповіту через представників, діючих на підставі статей 237-238 ЦК України.

При цьому було встановлено, що свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 відповідають вимогам, встановленими актами цивільного законодавства до свідків посвідчення заповіту та з'ясовано наявність бажання заповідача ОСОБА_7 щодо посвідчення свого заповіту при свідках, у тому числі при даних. Особу яких було встановлено, а дієздатність перевірено.

Зокрема, колегія суддів також враховує і той факт, що на момент його складення заповідач був людиною похилого віку(76 років), що зумовило складання заповіту при свідках. При цьому за 2 роки і 8 місяців, тобто з дня складання спірного заповіту (23 жовтня 2012 року) по день смерті заповідача ОСОБА_7 (01 липня 2015 року), останнім не змінювався заповіт на користь інших осіб, що свідчить про його волевиявлення на складення заповіту саме на користь сина ОСОБА_5

Згідно розяснення у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК України, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За наявності таких обставин, які при посвідченні заповіту ОСОБА_7 стали підставою для застосування секретарем сільської ради (на яку покладено обовязки, зокрема, щодо ведення нотаріальних дії) вимог ч. 4 ст. 207, ч.2 ст. 1247, ч. 2 ст. 1248, ст.1253 ЦК України, та вчинив свої дії по посвідченню цього заповіту, які цим вимогам закону повністю відповідають.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону вірно встановив, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 спрямоване на передачу майна саме своєму сину ОСОБА_5, було вільним та відповідало його волі, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні заповіту нікчемним є обґрунтований, спірний заповіт оформлений та посвідчений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів критично оцінює висновок експерта №109-к, щодо відсутності у ОСОБА_7 порушень функцій кистей рук, які б обмежували можливість виконання будь-яких активних дій, в тому числі «вільно розписатися та писати рукописні написи», оскільки дані для проведення експертизи брались з амбулаторної картки Степанівської лікарняної амбулаторії, записи в яку останній раз вносились в 2004 році, а тому відсутні підстави стверджувати, що у ОСОБА_7 з 2004 року по 23.10.2012 рік (день укладення заповіту) не погіршувалось здоров'я, внаслідок чого не міг підписати спірний заповіт.

Зокрема, свідки, які були допитані в суді першої інстанції надали покази, що стан здоров'я ОСОБА_7 в день укладення заповіту був важким, в нього трусилися руки, він ледь ходив.

Враховуючи вище викладене, заповіт складений ОСОБА_7, 23.10.2012 року, відповідно до вимог чинного законодавства, в присутності заповідача, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та на його особисте прохання підписано ОСОБА_11 Інших доказів, які б стверджували про відсутність волевиявлення у ОСОБА_7 на складення оскаржуваного заповіту позивачами не надано.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 станом на 01 липня 2015 року досягли пенсійного віку, що не заперечується сторонами, тому є такими, що мають право на обовязкову частку в спадковому майні (ст.1241 ЦК України), яку прийняли належним чином, подавши у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (т.1 а.с.109 на звороті,110).

Інші доводи апеляційної скарги представника позивачів є безпідставними, не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, спростовані та не впливають на висновки суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а отже є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_21

Судді: підписи ОСОБА_22

ОСОБА_23

Згідно з оригіналом: ОСОБА_21