АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1104/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер справи:662//2216/15ц Доповідач Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Чорної Т.Г.,

ОСОБА_2,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про розірвання договору оренди

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2013 року вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:011:0028 площею 5,1294 га, що розташована на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, яка перейшла їй після смерті її матері ОСОБА_4

12 грудня 2014 року між нею та фермерським господарством «Альма» був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки. Договір зареєстрований 25.12.2014 року в реєстраційній службі Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області за №18356001.

Між тим, у 2015 році, вона дізналась про те, що за життя її мати, ОСОБА_5 на підставі договору оренди від 01.11.2006 року передала в строкове платне користування ТОВ «ПУСК» належну їй земельну ділянку площею 5.1294 га.

Посилаючись на те, що після отримання нею земельної ділянки у спадок, договір оренди між нею та відповідачем не переукладався, орендну плату за даним договором вона не отримувала з моменту прийняття спадщини по теперішній час, а також, що відповідач не розробив проект землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки, що забезпечує еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, просила розірвати договір оренди землі, укладений 01.11.2006 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія».

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія», укладений 01.11.2006 року та зареєстрований 01.06.2007 року за № 4АА72700003.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Справа розглядається апеляційним судом вдруге.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для розірвання укладеного договору оренди земельної ділянки через порушення відповідачем визначених договором обовязків орендаря, а саме не виплату орендної плати з часу отримання позивачем спадщини та невиконання вимоги щодо виготовлення проекту землеустрою, що забезпечує еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязанні з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п.»д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 2013 року, набула право власності на земельну ділянку площею 5,1294 га, кадастровий номер :03:001:0028, розташованої на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, право власності на землю зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 травня 2013 року.

За життя ОСОБА_4, згідно договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, який зареєстровано у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 1 червня 2007 року, передала в строкове, платне користування ТОВ «Південна українська соєва компанія» належну їй земельну ділянку площею 5,1294 га. Договір укладено на 12 років з моменту підписання договору сторонами.

Відповідно до п.8 договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі з розрахунку 1034 грн.48 коп., орендна плата за поточний рік вноситься одноразово до 20 грудня поточного року.

За положеннями п.31 цього договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди.

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідач свої зобовязання за договором не виконує, що призводить до систематичного порушення ним взятих на себе зобовязань. Зокрема оренду плату за даним договором вона не отримувала з моменту прийняття спадщини по теперішній час.

Заперечуючи проти позову на підтвердження факту виплати ОСОБА_3 орендної плати за 2013, 2014,2015 роки за договором оренди землі від 1 листопада 2006 року відповідач надав в суді апеляційної інстанції для огляду оригінали відомостей видачі орендної плати за спірний період та видатковий касовий ордер від 28 вересня 2015 року про виплату ОСОБА_3 орендної плати за 2015 рік, в яких міститься особистий підпис позивача.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є родичкою позивача, а тому остання уповноважила її на отримання орендної плати за землю. Зазначила, що позивач має дві земельні ділянки, які на правах оренди використовує відповідач. При огляді оригіналів відомостей про виплату орендної плати за 2013,2014 роки підтвердила, що підпис у зазначених документах проти прізвища позивача виконаний нею. Кошти отриманні від відповідача вона передавала ОСОБА_3

В ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_3 після роз'яснення колегією суддів положень ст.10 ЦПК України щодо наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, заявила клопотання про відмову від заявленого нею клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, пояснивши, що обставини, які викликали необхідність проведення судової експертизи змінилися, оскільки свідок ОСОБА_6 підтвердила, що підпис в документах про отримання орендної плати виконаний особисто нею, а не позивачем. При цьому ОСОБА_3 заперечила той факт, що ОСОБА_6 передавала їй орендну плату за спірну земельну ділянку, однак із претензіями про невиплату належних сум орендної плати ні до відповідача, ні до ОСОБА_6, а також до правоохоронних органів не зверталась.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач належним чином виконує обов'язки щодо сплати орендної плати позивачу за користування спірною земельною ділянкою, сплачуючи кошти уповноваженій позивачем особі, що підтверджено належними та допустими доказами, а тому підстави для дострокового розірвання договору оренди землі від 1 листопада 2006 року відсутні.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 не передавала їй кошти, отримані за оренду спірної земельної ділянки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це питання не є предметом даного спору.

Невиконання відповідачем вимог щодо виготовлення проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь також не може слугувати підставою для розірвання спірного договору оренди, оскільки такі вимоги поширювалися на тих власників і користувачів, які використовують землі для ведення товарного сільгоспвиробництва загальною площею більше як 100 га, в той час як земельна ділянка позивача має площу 5.1294 га.

Суд першої інстанції вирішуючи спір не повно зясував обставини, що мають значення для справи внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому відповідно до положень ст.88 ЦПК України на користь ТОВ «ПУСК» слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 606,50 грн.

Клопотання позивача про закриття провадження у справі, колегією суддів протокольною ухвалою, залишено без задоволення, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про дострокове розірвання договору оренди від 01.11.2006 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» судові витрати в сумі 606,50 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Т.Г. Чорна

ОСОБА_2