Справа № 140/1321/14-ц
№ 2/140/24/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2017 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Слободяник Т.В.

при секретарі Затишняку А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 508850,26 гривень,

В С Т А Н О В И В:

20.02.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний Договір №700003902 згідно якого банк надав Позичальнику кредит в сумі 27999,60 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою 14,50 % річних за користування з кінцевим терміном повернення 21.02.2014 року.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором з боку Позичальника ОСОБА_2 в цей же період 20.02.2008 року було укладено Договір поруки №700003902-П з ОСОБА_1 яка виступила Поручителем згідно ст.553 ЦК України і як Поручитель несе таку ж відповідальність як Позичальник.

Банк свої зобовязання виконав за Договором кредиту надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 27999,60 доларів США. А ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав.

На виконання умов Договору Позичальнику і Поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але Вимога не була виконана.

Відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» 19.08.2009 року назву ЗАТ «Альфа-банк» було приведено у відповідність і перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Відповідно вже ПАТ «Альфа-Банк» звернулося 20.05.2014 року з позовом до ОСОБА_1, що виступила Поручителем і до третьої особи ОСОБА_2, що є Позичальником про стягнення заборгованості яка станом на 25.04.2014 року становила за кредитом 26480,32 долари США що за курсом НБУ становить 301430,81 гривень, за відсотками 18221,54 долари США що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 207419,45 гривень.

Позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» розглядається по суті втретє.

Рішенням Немирівського районного суду від 31.07.2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено і воно було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27.10.2014 року згідно яких з Поручителя ОСОБА_1 і Позичальника ОСОБА_2 стягнуто 508850,26 гривень солідарно та відшкодовано судові витрати.

Однак, за касаційною скаргою відповідачки Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року рішення Немирівського районного суду від 31.07.2014 року і ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27.10.2014 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді позовної заяви ПАТ «Альф-Банк» через неявки представника позивача в судові засідання ухвалою Немирівського районного суду від 27.11.2015 року було залишено позовну заяву без розгляду, але ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2016 року ухвалу суду від 27.11.2015 року було скасовано, а справу направлено до того ж суду для продовження судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Адьфа-Банк» ОСОБА_3 позовні вимоги підтвердив та просив задовільнити в повному обсязі і стягнути заборгованість станом на 25.04.2014 року, відшкодувати судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 позову не визнали, пояснивши що вони повернули Банку транспортний засіб 25.02.2011 року як предмет застави для його реалізації з боку Банку з метою погашення суми кредиту, однак, Банк не реалізував автомобіль так, як він зник з місця його зберігання за постановою державного виконавця. А Банк продовжив нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам на протязі більше як трьох років до 25.04.2014 року.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, встановив наступне.

Дійсно 20.02.2008 року були укладені Договір №700003202 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 про надання кредиту в сумі 27999,60 доларів США які Банк надав. Другим був укладений Договір поруки №700003902-П між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1.

Був складений графік платежів погашення кредиту та відсотків.

Згідно ст.56 ЦК України зобовязання мають виконуватися належни чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ст.1054 ЦК України регулює порядок виконання кредитного договору та вказує що банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, зазначених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Але взяті на себе зобовязання Позичальник не виконував належним чином і утворилася заборгованість яка станом на 25.04.2014 року склала 508850,26 гривень по кредиту і відсотках.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив зазначену суму заборгованості.

Однак, суд не може з цим погодитися так, як в погашення кредиту не реалізований в примусовому порядку повернутий ОСОБА_2 транспортний засіб. Крім того, він взагалі зник при накладеному на нього арешті по незалежних від ОСОБА_2 причинах.

За виконавчим листом виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова від 27.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 276734,98 гривень постановою держвиконавця відділу ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві 13.03.2013 року було відкрите виконавче провадження. А 26.03.2015 року постановою держвиконавця відділу ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві закінчено виконавче провадження по виконавчому листу Новозаводського райсуду м. Чернігова через відсутність описаного майна, а саме транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_1 2007 року випуску, а тому кошти не стягувались з ОСОБА_2 через їх відсутність.

Банк не може перерахувати Позичальникові заборгованість за кредитним Договором №700003902 від 20.02.2008 року в сторону його зменшення на ринкову вартість заставленого автомобіля через відсутність факту його реалізації.

Представник позивача не спростував причини перебігу такого часу з дня повернення 25.02.2011 року транспортного засобу і до 15.03.2013 року коли тільки держвиконавцем був описаний та арештований транспортний засіб держномер АВ 0119 АТ.

Після повернення транспортного засобу АВ 0119 АТ 25.02.2011 року, що був предметом застави, Банк до 25.04.2014 року продовжував нараховувати заборгованість по тілу кредиту та відсотках за його використання чого не спростував представник позивача.

В п.2.13 Кредитного Договору транспортний засіб АВ 0119 АТ був за домовленістю сторін оцінений в 139984 гривні, які з розрахунку заборгованості не виключені.

Також є незрозумілим подання позову до ОСОБА_2 як третьої особи, коли він є Позичальником, а відповідачем зазначено у позові Поручителя ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача не заявив клопотання в порядку ст.33 ЦПК України про залучення ОСОБА_2 у якості другого відповідача, адже Позичальник і Поручитель несуть однакові зобовязання.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку що зазначена сума заборгованості 508850,26 гривень позивачем не доведена, а тому в позові слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 526,554,623-625,1046-1050,1054 ЦК України, 208,209,213-218,223,294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 508850,26 гривень відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 10-и днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області, а особою яка не була присутня при проголошенні рішення в цей же строк і в цьому ж порядку з дня отримання копії рішення.

Суддя: (підпис)

Копія вірна

Суддя