Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Ларіонової Н.М.

при секретарі Філіпповій О.В.,

за участю представника відповідача - адвоката Андрєєва А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.03.2006 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступник якого ПАТ«Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 42.06/07/038 (далі - Договір) з ОСОБА_2, якій надано грошові кошти у розмірі 50 902,0 дол. США строком до 20.03.2021 р. у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 12,25 % річних. Кредит надавався відповідачу на придбання іменних безпроцентних облігацій у бездокументарній формі та у кількості, що становить 7 169 штук, що емітовані ТОВ «Градострой», які дають право на отримання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. 21.03.2006 р. з відповідачем був укладений договір застави цінних паперів № 42.02-11/72, за умовами якого Позичальник передає в заставу іменні безпроцентні облігації (код випуску UА 101616ВВ08) у бездокументарній формі та у кількості, що становить 7 169 штуки, які належать Позичальнику на підставі договору, визначеного в п.1.2. цього договору, заставною вартістю 322 605 грн.

21.03.2006 р. при укладенні цього Договору - з Позичальником також укладений іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом Квартиру, що належить Позичальнику на підставі договору, визначеного в п. 1.2. цього Договору, заставною вартістю 322 605 грн. В якості забезпечення кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Градострой» (далі - Поручитель), було укладено договір поруки, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником своїх обов'язків за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед Кредитором разом з Позичальником як солідарний боржник.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та виниклою заборгованістю ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 61 875,89 доларів США, що в еквіваленті на 01.03.2016 становить 1 676 514,99 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2017 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.03.2006 р. в сумі 61 875,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (27,0948) станом на 01.03.2016 р. становить 1 676 514,99 грн., яка виникла станом на 01.03.2016 р. та складається з: заборгованість за кредитом -1 072466,45 грн.; заборгованість за відсотками 604 048,54 грн., а також судовий збір у розмірі 25 147,73 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2017 заочне рішення від 31.01.2017 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача в судові засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що за умовами кредитного договору він діє до 20.03.2021, а тому позивач вважає, що строк позовної давності на теперішній час не сплив. Позов просив задовольнити повністю.Крім того, просив розглянути справу за відсутності представників позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення проти позовної заяви, які в судовому засіданні усно підтримав. Зазначив, що ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 2009 року, а зі сплати процентів за користування кредитом - з 2010 року. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом до неї 08.11.2016. Вважає, що станом на дату звернення позивача з даним позовом строк позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України, сплив, у зв'язку з чим просив застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до п. 1.1 Договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 50 902,00 дол. США зі сплатою 12,25 процентів річних, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором.

Відповідно до пп.3.3.8., 3.3.9. Договору Позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору.

Відповідно до п. 4.5. Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених пп.3.3.8., 3.3.9. Кредитного договору, протягом більш, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Кінцевим терміном повернення кредитних коштів за основним договором є 20 березня 2021 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачці кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, остання, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконала. У зв'язку з чим, станом на 01.03.2016 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 61 875,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (27,0948) станом на 01.03.2016 р. становить 1 676 514,99 грн. з них: заборгованість за кредитом - 1 072 466,45 грн.; заборгованість за відсотками - 604 048,54 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає закону та умовам договору.

Водночас, відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530, 631 ЦК).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами визначено кінцевий строк повернення кредиту - до 20.03.2021 (пп.1.1 Договору), та строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 15 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.1.1 Договору) і для процентів за користування кредитом (п.2.4.1 Договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).

Згідно з вищенаведеними умовами Договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватися позичальником частинами до 15 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, доходимо висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 №6-20цс14.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 2009 року, а зі сплати процентів за користування кредитом з 2010 року, у зв'язку із чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором№42.06-07/038.

Ці обставини не заперечуються позивачем, що вбачається в тому числі з розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням кредиту ОСОБА_2, доданого до позовної заяви. Так, в розрахунку зазначено, що останній платіж на погашення строкової заборгованості за кредитом здійснено 04.02.2009, на погашення простроченої заборгованості -06.08.2009, на погашення нарахованих відсотків - 17.09.2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 припинила вносити платежі на виконання договору у вищевказані дати, ця обставина не підлягає доказуванню і вважається встановленою.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, встановлених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі настання обставин, визначених в тому числі п. 4.5 Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

З урахуванням положень п. 4.5 та 7.4 Договору, після спливу 90 календарних днів з дня невиконання позичальником обов'язку по сплаті кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і у позичальника виникає обов'язок погашення всієї суми протягом 1 робочого дня.

Враховуючи, що відповідач перестала виконувати обов'язок зі сплати кредиту у 2009 році, а зі сплати відсотків у 2010 році, то після спливу 90 днів з настання прострочення у неї настав обов'язок погашення кредиту у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням нездійснення відповідачем жодних платежів протягом більш ніж 90 днів після платежу02.11.2009, а також з огляду на зміст пункту 4.5 Договору, 90-денний строк виникнення у позичальника обов'язку погашення кредиту у повному обсязі необхідно відраховувати саме з вказаної дати.

Таким чином, строк позовної давності розпочав перебіг 02.02.2010 (з урахуванням обов'язку позичальника погасити Кредит в повному обсязі протягом 1 робочого дня після спливу 90-денного терміну прострочення платежів, а також того, що 31.01.2010 - вихідний день).

Частиною 1 ст. 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором №42.06-07/038 переривався внаслідок здійснення ОСОБА_2. платежу 17.09.2010. Отже, останнім днем звернення з даним позовом є 17.09.2013.

У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом до неї 08.11.2016 (дата звернення з заявою до Апеляційного суду м. Києва про направлення даного позову за підсудністю).

Тобто, навіть з урахуванням переривання строку позовної давності, станом на момент звернення банку з позовом до суду строк позовної давності сплив.

Щодо доводів позивача про те, що станом на момент звернення до суду строк позовної давності не сплив, суд відзначає наступне.

Листом №08.4-10/96-1981 від 06.04.2010 ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось до відповідача з відповідною вимогою про погашення кредиту та процентів у повному обсязі (копія відповідного листа з доказами його отримання ОСОБА_2 14.04.2010 міститься в матеріалах справи).

З цього суд робить висновок, що позивач вже 06.04.2010 усвідомлював порушення своїх прав, порушення відповідачем умов договору у вигляді невнесення регулярних платежів, а також настання у відповідача обов'язку повністю погасити кредит. Проте, правом на звернення з позовом до суду за захистом своїх прав позивач у встановлений законом строк не скористався.

Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 р. внесені зміни і доповнення у постанову Пленуму № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. В даній постанові зміни стосувались застосування строку позовної давності у кредитних правовідносинах, так зазначено, що положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», де вказано, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується поза судового порядку вирішення спору. У зв'язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку ст.267 ЦК України.

В письмових запереченнях відповідача, поданих до суду 26.09.2017, викладено заяву про застосування строків позовної давності. Так само, представник відповідача заявив про застосування позовної давності в судовому засіданні і на цій підставі просив відмовити в задоволенні позову.

Частиною 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів переривання позовної давності після 17.09.2010, чи відсутності факту її спливу. В той же час,факт спливу позовної давності безпосередньо випливає з положень Договорута підтверджується матеріалами справи.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України відсутні підстави і для стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору, оскільки у задоволені позову відмовлено.

На підставі викладеного, ст.ст. 256-261, 264, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-59, 60-61, 79, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 42.05-07/038 від 21.03.2006 р. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова