пр. № 2/759/3760/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Немировській А.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд постановити рішення, яким визнати житловий будинок та господарські споруди та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 спільною частковою власністю із визначенням ? частки в натурі для кожного із власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку ст.66 СК України визначити порядок користування даним житловим будинком, визнати автомобіль « Лексус» 2006 р.в., власністю ОСОБА_2, а автомобіль «Мазда» 2008 р.в. власністю ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за різницю в вартості автомобілів в розмірі 130000 грн.

В судовому засіданні представником позивача подано заяву про забезпечення позову в якій останній просить накласти арешт на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, заборонити відповідачу використовувати вказане майно в якості застави, міни, тощо, отримувати під нього будь-які кредити, позики та інші матеріальні блага, що може призвести до виникнення майнових зобов'язань перед третіми особами з цього приводу.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, вдень її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Слід вказати, що така ж позиція викладена і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року за № 10-72/0Є4-13.

Отже, з огляду на викладене, подана заява про забезпечення позову підлягає розгляду без участі сторін.

Вивчивши матеріали позовної заяви, заяви про забезпечення позову, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, є накладення арешту на майно.

Представник позивача просить в забезпечення вказаного позову накласти арешт на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, а також просить заборонити відповідачу використовувати вказане майно в якості застави, міни, тощо, отримувати під нього будь-які кредити, позики та інші матеріальні блага, що може призвести до виникнення майнових зобов'язань перед третіми особами з цього приводу.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2007 р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 10), відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2010 р. та договору купівлі-продажу садового будинку від 15.03.2010 р. на ім»я ОСОБА_2 придбано будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

На даний час вказане майно є предметом спору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача щодо накладення арешту на спірне домоволодіння та земельну ділянку.

Щодо вимог позивача в яких останній просить заборонити відповідачу використовувати вказане майно в якості застави, міни, тощо, отримувати під нього будь-які кредити, позики та інші матеріальні блага, що може призвести до виникнення майнових зобов'язань перед третіми особами з цього приводу, суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не обґрунтовані належним чином, а крім того накладення арешту унеможливлює використання власником своїх прав щодо відчуження майна, що по суті забезпечує виконання можливого рішення суду про поділ майна подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153, 294 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя-задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно належне на праві приватної власності ОСОБА_2 ( код ідентифікаційний НОМЕР_1) , а саме на: будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, у вигляді заборони провадити будь-які дії щодо відчуження даного нерухомого майна.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: