Справа № 487/3901/16-ц
Провадження № 2/487/168/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Матлаб огли до ПАТ Миколаївобленерго» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2016 року позивач ОСОБА_1М.о. звернувся до суду з позовом до ПАТ Миколаївобленерго» про визнання дій, які мали місце 29.03.2016 року, по відключенню від електромережі квартири АДРЕСА_1 неправомірними і такими, що порушують права споживача та зобовязання відновити надання послуг з постачання електричної енергії квартири АДРЕСА_1, згідно з договором, який було укладено з співвласником вказаної квартири ОСОБА_2

19.12.2016 року позивач уточнив свої вимоги та просив суд про визнання дій, які мали місце 29.03.2016 року, по відключенню від електромережі квартири АДРЕСА_1 неправомірними і такими, що порушують права споживача, визнати укладеним договір про надання послуг з електропостачання №307053 між ним як побутовим споживачем та відповідачем, зобовязавши відновити надання послуг з постачання електричної енергії квартири АДРЕСА_1, згідно з вказаним договором та припинити дію тимчасового договору про надання послуг е електроенергії, як такий, що укладений в стані крайньої необхідності в умовах зловживання монополістом монопольним становищем на ринку.

В позові позивач зазначив, що він є власником 7/18 часток квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.04.2005 року, яке в свою черг було прийнято на підставі постанови державного виконавця про залишення н за ним права власності на вказну частку квартири, попереднім власником цієї частки був ОСОБА_2, з яким було укладеного договір про користування електричною енергією. Він вселився у вказану квартиру на підставі рішення суду від 19.11.2007 року та зареєструвався за вказаною адресою 26.11.2009 року, де проживає в квартирі один. За весь час проживання в квартирі він користується електричною енергією, проводить оплату на особовий рахунок, відкритий на імя ОСОБА_2 29.03.2016 року квартиру було відключено від електричної мережі на підставі попередження про відключення від електричної мережі №299743 від 21.02.2016 року на імя ОСОБА_2 за заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 220,70 грн., проте доказів направлення поштою або особисте вручення попередження ОСОБА_2 відсутні. З цього приводу 02.06.2016 року він звернувся до відповідача з заявою та 01.07.2016 року отримав відповідь, згідно якої відключення електроустановки за адресою було проведено на підставі врученого 28.02.2016 року контролером попередження про відключення за заборгованість електроенергії, що підтверджується підписом в звіті про доставку попередження, проте, копії письмових доказів йому надано не було, у звязку з чим дії відповідача з відключення квартири є незаконними.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, просив про задоволення вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що припинення постачання електричної енергії за адресою АДРЕСА_2 відповідає приписам чинного законодавства, за ст. 714 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення та є законним. Зазначила, що енергопостачання до вказаної квартири проводилось на підставі договору про користування електроенергією укладеного з ОСОБА_2 28.02.2016 року було вручено попередження від 21.02.2016 року на імя ОСОБА_3 30.03.2016 року за вказаним попередженням було здійснено припинення постачання до електроустановок за вказаною адресою про наявну заборгованість, про що свідчить підпис у відомості. Позивач на цей момент не був споживачем за договором, до енергопостачальника із заявою про укладення договору про користування електричною енергією до 30.03.32016 року не звертався. 31.03.2016 року позивача звернувся до відповідач з заявою в якій зазначив, що у нього виникла заборгованість за електроенергію, просив надати рахунок на оплату боргу, укласти договір про користування електричною енергією та поновити постачання електроенергії. 01.04.2016 року було укладеного тимчасовий договір на шість місяців, оплачено борг та було поновлено постачання електроенергії.

Вважають, безпідставною вимогу щодо відновити надання послуг з постачання електроенергії згідно з договором укладеним з ОСОБА_2, який не просив про укладення договору про користування електричної енергією, на теперішній час в квартирі не мешкає та місце знаходження його невідомо. При цьому, законодавець не передбачає можливості повернення до дії попереднього договору про користування електричної енергією без волевиявлення самого попереднього споживача, у якого є обовязок здійснювати повну оплату отриманого товару (електричної енергії). Крім того, 15.09.2016 року було укладено тимчасовий договір про користування електричною енергією з ОСОБА_1, до енергопостачальника заяв про припинення дії договору не надходило, вказаний договір не суперечить положенням цивільного законодавства, особи, що його уклали мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину вільне, дотримано форму правочину та сам договір передбачає настання реальних наслідків та припинення договору передбачає і припинення постачання електричної енергії.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Правовідносини в сфері постачання та споживання електричної енергії регулюються нормами ст. 714 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕн), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, зазначені правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, позивача ОСОБА_1М.о. є власником 7/18 часток квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2005 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №516 від 29.04.2005 року. За вказаною адресою позивач зареєстрований з 26.11.2009 року, відповідно до довідки ОСББ «Теплотехнік» №17 від 30.03.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про електроенергетику» електрична енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Згідно ст. 26 цього Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником, що розробляється останнім згідно з Типовим договором про користування електричною енергією.

Отже, сторонами за договором про користування електричною енергією є енергопостачальна організація та власник (або наймач) електрифікованої споруди, в тому числі квартири в багатоквартирному будинку.

Проте, позивач договір про користування електричною енергією з енергопостачальною організацією з моменту вселення та споживання електричної енергії не укладав.

Енергопостачання до квартини за адресою: АДРЕСА_3 здійснювалось на підставі договору про користування електричною енергією, укладеного між енергопостачальною організацією та ОСОБА_2 (договір №307053).

21.02.2016 року на імя споживач за договором ОСОБА_2, було виписано попередження №299743 про наявну заборгованість у сумі 220,70 грн., яке було вручено 28.02.2016 року про свідчить підпис у відомості про вручення попереджень.

30.03.2016 року, у звязку з непогашенням споживачем вказаної заборгованості за спожиту електричну енергію в повному обсязі (сплачено 21.03.2016 року - 57,39 грн.), за попередженням від 21.02.2016 року, було здійснено припинення постачання до електроустановки за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 27 ПКЕЕн у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостчальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії.

У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної енергії.

31.03.2016 року ОСОБА_1М.о. звернувся до відповідача з заявою щодо надання рахунку-квитанції для сплати існуючий заборгованості, укладення тимчасового договору про користування електричною енергією та підключення квартири АДРЕСА_4 до електричних мереж.

01.04.2016 року між енергопостачальною організацією та ОСОБА_1М.о. було укладено тимчасовий договір про користування електричною енергією строком на шість місяців та в подальшому 15.09.2016 року знову було укладено тимчасовий договір про користування електричною енергією, крім того, 01.04.2016 року квартира АДРЕСА_5 була підключена до електричних мереж енергопостачальника, вказані обставини не заперечували в судовому засіданні сторони по справі.

Таким чином, припинення постачання електричної енергії до електроустановок за адресою: АДРЕСА_3, відповідає приписам чинного законодавства та є законним та з 01.04.2016 року було відновлено постачання електричної енергії до квартири позивач.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання дій по відключенню від електромережі квартири АДРЕСА_1 неправомірними та зобовязання відновити надання послуг з постачання електричної енергії до вказаної квартири, суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1М.о. щодо визнання укладеним договору про надання послуг з електропостачання №307053 між ним як побутовим споживачем та відповідачем, оскільки позивач не є стороною за вказаним договором про користування електричною енергією, який укладений між енергопостачальною організацією та ОСОБА_2, а останній свого волевиявлення щодо визнання цього договору укладеним не заявляв, а також вимога про припинення дії тимчасового договору про надання послуг з електроенергії, як такий, що укладений в стані крайньої необхідності в умовах зловживання монополістом монопольним становищем на ринку, оскільки позивач не обгрунтував та не довів свої вимоги та крім власних тверджень, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст.10-11, 60, 212-215 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 Матлаб огли до ПАТ Миколаївобленерго» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський райсуд м. Миколаєва у строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина