Єдиний унікальний номер 239/572/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2087/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Біляєвої О.М., Новікової Г.В.

за участю секретаря Глушка С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 9 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру вказуючи на те, що 15.11.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, 22.12.2009 року вони придбали трьохкімнатну квартиру. Поступово в квартирі зробили ремонт, привели її до належного для проживання стану. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29.05.2015 року шлюб між ними розірваний. З цього часу вона зверталася до відповідача з проханням оформити належну їй частку в праві спільно сумісної власності квартири на неї, проте відповідач ухилявся. Позивач зазначає, що майно набуте під час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки в праві спільної сумісної власності є рівними. Просила визнати право спільної сумісної власності за нею та відповідачем на квартиру АДРЕСА_1, визначити за ними по 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 9 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. Визначено, що частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними та кожному належить 1/2 частка цієї квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 60 коп.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що спірне майно було придбано за час шлюбу за рахунок спільних коштів, а тому має правовий режим спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому суд визначив, що кожному з подружжя належить 1/2 частка квартири.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 9 листопада 2017 року скасувати та закрити провадження у справі, а також стягнути з позивача судовий збір.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що квартира їм дісталася безкоштовно суперечать договору купівлі-продажу, де вказано, що квартира куплена за 20 000 грн. Так само не відповідають дійсності її пояснення, що отримані від матері відповідача кошти були витрачені на сплату комунальних платежів. Проте відповідно до п.13 договору купівлі-продажу квартири продавець зобов'язується сплатити всі необхідні комунальні платежі, вартість використаної електроенергії.

Відповідач зазначає, що квартира була придбана за кошти, що надала його матір. Вона в свою чергу продала власну квартиру та додала свої грошові накопичення. Матір відповідача, ОСОБА_3, гроші віддавала безпосередньо позивачеві як представнику продавця по довіреності.

Відповідач посилається на витяг з Ощадбанку, з якого вбачається, що на рахунок його матері спочатку поступили кошти за продаж її квартири, а потім були зняті кошти для купівлі спірної квартири та оформлення на неї документів.

Позивач в свою чергу не довела, за які сумісні кошти було придбано спірну квартиру та те, що витрачені під час ремонту квартири гроші належали саме їй. Позивач наразі у квартирі не проживає та не приймає участь в оплаті комунальних послуг.

Отже відповідач зазначає, що спірна квартира належить йому, оскільки вона не була придбана за сумісні кошти подружжя та не є об'єктом спільної сумісної власності.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились (а.с. 131, 132).

Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач знаходились у шлюбі з 15.11.2003 року, від якого мають дітей сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб розірвано рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29.05.2015 року.

Під час знаходження у шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,8 кв.м., житловою 29,8 кв.м., згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_2 Продаж квартири вчинено за 20000 грн., квартира зареєстрована на відповідача згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2013 року, вартість якої на час продажу становить 21999 грн.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2)майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна квартира є спільною сумісною власностю подружжя, адже вона була придбана за час шлюбу.

Відповідачем не було доведено у суді, що квартиру було придбано за кошти, що належать йому особисто.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесенні до сімейного бюджету.

Таким чином гроші, надані матір'ю відповідача, так само є доходом, що віднесений до сімейного бюджету, а отже мають правовий режим спільної сумісної власності подружжя і не є особистими коштами відповідача.

Крім того під час придбання квартири обидві сторони працювали та мали дохід у вигляді заробітної плати, знаходились у шлюбі, саме позивач, про що не заперечує відповідач, займалась оформленням документів та фінансовими питаннями щодо оформлення квартири, тобто діяла в інтересах сім'ї та за погодженням з відповідачем, на той час чоловіком, позивач та відповідач тривалий час робили в квартирі капітальний ремонт.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1,4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Спільна сумісна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлено спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Отже суд першої інстанції правомірно визначив за кожним з подружжя 1/2 частку квартири.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: