Справа № 740/2028/17
Провадження № 2/740/1039/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Шадура І.Ю.,

з участю представників позивача-адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 81539 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, та 62 412,38 грн. в рахунок витрат на санаторно-курортне лікування та відшкодування витрат на придбання квитків, посилаючись на те, що 03 жовтня 2002 року відповідачем завдано ОСОБА_3 удари, внаслідок яких останній отримав тяжке тілесне ушкодження, став інвалідом 1 групи, тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, постановою Ніжинського міськрайонного суду від 21 березня 2008 року, яка набрала законної сили, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України, кримінальну справу закрито у звязку з закінченням строків давності, винними діями відповідача позивачу заподіяно шкоду здоров»ю, позивач втратив працездатність та не має можливості заробляти гроші, у зв»язку з чим відповідно до ст.1195 ЦК України має право на відшкодування понесених витрат на санаторно-курортне лікування по путівці №051010 за період з 23.07.2012 року по 23.08.2012 року в «Сакскому центральному військовому клінічному санаторію ім.М.І.Пирогова» в м.Саки АК Крим на суму 17600 грн., витрати на проїзд його та його матері ОСОБА_2 у сумі 776,45 грн., по путівці №2201 за період з 09.08.2014 року по 07.09.2014 року на суму 64980 російських рублів, по курсу НБУ станом на 09.08.2014 22598,74 грн., витрати на проїзд його та його матері ОСОБА_2 у сумі 1101,64 грн., витрати на проїзд до санаторію ім.Академіка М.Н. ОСОБА_5 в м.Саки АР Крим за період з 16.05.2013 року по 29.06.2013 року у сумі 371,47 грн., витрати на санаторно-курортне лікування по путівці з 04.08.2015 року по 01.09.2015 року в ТОВ «Санаторій «Борисфен» в м.Очаків Миколаївської області на суму 14840 грн., на проїзд 1612,18 грн., лікування в неврологічному відділенні Ніжинської міської лікарні за період з 20.04.2016 року по 26.04.2016 року у сумі 3511,9 грн..

Представники позивача адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що ОСОБА_3 на момент спричинення тілесних ушкоджень не працював.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що з вимогою відшкодування шкоди після попередніх судових рішень до нього ніхто не звертався.

Представник третьої особи Управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надавши суду 20.07.2017 року письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні, як інвалід 1 групи загального захворювання, у 2013 році забезпечений матрацом протипролежневим та кріслом колісним, у 2014 році- столом при ліжку та ходунками; у 2013 році на підставі заяви ОСОБА_3 йому було видано путівку №278328 в Спеціалізований спинальний санаторій ім.академіка ОСОБА_5 терміном перебування з 16 травня 2013 року по 29 червня 2013 року, оплата проїзду не оплачувалась, особі, яка супроводжувала до санаторія, в липні 2013 року було оплачено проїзд до санаторія та у зворотньому напрямку в сумі 441,24 грн.

Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав.

Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, відповідно до даної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди у зв"язку із ушкодженням здоров'я позивача ОСОБА_3, відносини виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP (від 18 липня 1963 року) (далі-ЦК 1963 року), при цьому продовжують існувати на даний час, право на відшкодування додаткових витрат на відшкодування шкоди виникло у позивача в 2012 році, тобто дані відносини продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, що є підставою для примінення до даних відносин положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Положеннями ст. 455 ЦК 1963 року встановлено, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2008 року, яка набрала законної сили, 03 жовтня 2002 року близько 20-00 год. ОСОБА_7 під час виконання трудових обов'язків охоронця в центрі дозвілля "Космос" по вул. Батюка м.Ніжина наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_3, внаслідок чого останній впав на асфальтове покриття, вдарившись головою, отримавши тяжке тілесне ушкодження, при цьому ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв"язку із закінченням строків давності, кримінальну справу закрито, - тобто мали місце дії відповідача по заподіянню позивачу ОСОБА_3 тілесного ушкодження, що спричинило шкоду здоров"ю останнього.

Позивач, як інвалід 01 групи, що потребує стороннього догляду, просить відшкодувати втрачений дохід та додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, вартістю проїзду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебував на санаторно-курортному лікуванні: з 23.07.2012 року по 23.08.2012 року, вартість лікування 17600 грн., вартість проїзду 776,45 грн.; з 16.05.2013 року по 29.06.2013 року, вартість проїзду 371,47 грн.; з 09.08.2014 року по 07.09.2014 року, вартість лікування 64980 руб. (в гривневому еквіваленті станом на 09.08.2014 року 22598,74 грн.), вартість проїзду 1101,64 грн.; з 04.08.2015 року по 01.09.2015 року, вартість лікування 14840 грн., вартість проїзду 1612,18 грн.;-всього 58900,48 грн., що підтверджується відповідними довідками лікувальних закладів та проїздними документами. Вартість лікування у Ніжинській ЦМЛ за період з 20.04.2016 року по 26.04.2016 року у сумі 3511,90 грн. доказами в порядку ст.ст.57?60 ЦПК України не підтверджена, доказування не може грунтуватись на припущеннях. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню 58900,48 грн. в рахунок відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно ч.1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. Відповідно до ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Розрахунок втраченого заробітку: 2012 рік: (1094*3+1102*3+1118*2+1134)= 9958 грн.; 2013 рік (1174*11+1218) = 13835; 2014 рік (1218*12)=14616; 2015 рік (1218*8+1378*4)= 15256 грн.; 2016 рік (1378*4+1600*8 ) = 18312; 2017 рік (3200*4)=12800 . Всього 84777 грн.. Із врахуванням заявлених вимог та положень ст.11 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню 81539 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Позивач, як інвалід 1 групи, звільнений від сплати судового збору, що є підставою відповідно до ст.88 ЦПК України для стягнення з відповідача в дохід держави 1404,39 грн. судового збору (58900,48+81539=140439,48/100=1404,39).

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 81539 (вісімдесят одну тисячу п»ятсот тридцять дев»ять) грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 58900 (п»ятдесят вісім тисяч дев»ятсот) грн. 48 коп в рахунок відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1404 (одну тисячу чотириста чотири) грн. 39 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Олійник.