Справа № 370/2729/16-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/5008/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 9 28.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-
в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши заінтересованою особою Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі, яка в подальшому була замінена на Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області.
В заяві посилався на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЄС і у 1986 році (категорія 2) та від 29.01.1985 року працював трактористом в колгоспі «Червоне Полісся» Чорнобильського району Київської області.
Зазначав, що після аварії на Чорнобильській АЕС в період від 26.04.1986 року до 03.05.1986 року брав участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме, на тракторі вивозив велику рогату худобу та колгоспне майно з села Чапаєвка Чорнобильського району Київської області в колгосп імені Горького села Фасова Макарівського району Київської області, а відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на зменшення пенсійного віку виходу на пенсію до 01.07.1986 року на 10 років.
Так як він - заявник є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, то звернувся з метою призначення пенсії до відповідача, але у призначенні пенсії йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю довідки Ф122.

На підставі викладеного просив встановити факт його участі в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період від 26.04.1986 року до 03.05.1986 року, а саме, що здійснював вивіз великої рогатої худоби та колгоспного майна з села Чапаєвка Чорнобильського району Київської області в село Фасова Макарівського району Київської області та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області призначити йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно п.1 ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 10.07.2015 року.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року заяву задоволено частково.
Встановлено факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період від 26.04.1986 року до 03.05.1986 року, а саме, здійснював вивіз великої рогатої худоби та колгоспного майна з АДРЕСА_1 .
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявник дійсно приймав участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період від 26.04.1986 року до 03.05.1986 року.
Суд виходив з того, що такий юридичний факт підлягає встановленню у судовому порядку.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, так як суд в порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до них.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 24.03.2005 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і місцем народження вказано с.Чапаївка Чорнобильського району Київської області.
Відповідно посвідченню серії НОМЕР_2 від 24.12.1986 року (категорія 2), ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.
Згідно записів трудової книжки, крім іншого ОСОБА_1 29.01.1985 року зарахований на роботу трактористом в колгоспі «Червоне Полісся» села Чапаєвка Чорнобильського району Київської області.
Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Метою встановлення даного факту є отримання заявником права на зменшення пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Пленумом Верховного Суду України у п.1 Постанови від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як вбачається зі змісту вимог, заявник просить встановити факт його участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в конкретний період, а саме: від 26.04.1986 року до 03.05.1986 року, посилаючись на те, що встановити даний факт в іншому порядку він не має змоги, тоді як від встановлення цього факту залежить призначення йому пенсії як особі, що приймала участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Проте, в даному випадку законодавством визначено інший порядок підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в певний період для отримання відповідного статусу.

Відповідно до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету міністрів України № 51 від 20 січня 1997 року (з відповідними змінами), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Зокрема особам, які працювали з моменту аварії до 01 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями, - на підставі довідки встановленого зразку (додаток №1).

Такої підстави для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період, указаним Порядком не передбачено.

Крім того, відповідно до п.12 вказаного Порядку спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.

Тобто, законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в тому числі підтвердити факт роботи в певний період чи час. У разі незгоди з рішенням вказаної комісії громадянин має право звернутися до суду.

Аналогічні роз`яснення містить п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", згідно якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідно органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду у встановленому порядку.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.205 ЦПК України.

За положеннями п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Оскільки судом встановлено, що законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст.205, 303, 307, 310, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року скасувати і провадження у даній справі закрити.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський