Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/7335/16-ц

Провадження № 2/185/309/17

05 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

07.09.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, яким просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4800 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 26.04.2011 року позивача було прийнято юрисконсультом ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради згідно наказу №21-к від 18.04.2011 року. 24.06.2016 року Позивач було звільнено з даного підприємства за ч.3 ст. 38 КЗпП України за наказом 313-к від 24.06.2016 року. Після звільнення відповідач не повністю розрахувався із позивачем за виконану роботу, заборгованість підприємства при звільнені складала 21274,16 грн. Дані кошти в повному обсязі позивач отримала 29.07.2016 року, час затримки розрахунку складає 24 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача складала 200, 00 гривень. Таким чином, середній заробіток за час затримки складає 4800,00 грн. Крім того, вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки не виплата відповідачем сум призвела до моральних страждань, додаткових зусиль для організації життя позивача, унеможливлювала своєчасну оплату комунальних платежів, придбання необхідних продуктів харчування, побутових речей, також позивач відчуває принизливе та образливе ставлення до себе та його трудових прав. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Також надав письмові заперечення на позов, де зазначив ,що вважає позов необґрунтованим та непідтверджений ніякими належними та допустимими доказами. Посилання позивача на заборгованість при звільнені в розмірі 21247, 00 грн. не відповідає дійсності, так як фактична сума по оплаті при звільнені складає 20812, 80 грн., це заробітна плата за 17 днів відпрацьованих в червні 2016 року 3460,21, - компенсація за невикористану відпустку 4190,39 грн, трехмісячна вихідна допомога 13162,20 грн. Відповідач стверджує, що при звільнені Позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України роботодавцем було додержано всіх умов при порушені роботодавцем норм КЗпП України. Відповідач зазначає, що залишок невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсації за невикористану відпустку складає 2650 грн. 60 копійок та за урахуванням остаточної виплати суми розрахункових коштів при звільнені Позивачу 29 липня 2016 року, затримка складає 11 днів тобто з 15.07.2016 року по 29.07.2016 року. Оскільки останнім днем роботи позивача 24 червня 2016 року була пятниця, враховуючи, що розрахунок при звільнені повинен був виплачений в день звільнення або наступний день, що припадає на суботу, таким чином розрахунок роботодавцем повинен бути виплачений 27 червня 2016 року. 27 червня 2016 року є короткий день, а 28 червня свято ОСОБА_3 України, з урахуванням цих обставин на думку, відповідача, розрахунок повинен був здійсненний 29 червня 2016 року. Відповідач зазначає, що частка розрахунку була здійснена 15 липня 2016 року, про що Позивач був повідомлений при звільнені. Відповідач також заперечує проти вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди, адже, Відповідач зазначає, що належних доказів щодо існування зазначених обставин в позовній заяві не зазначено, не обґрунтовано і не доведено належними доказами того, які витрати немайнового характеру та яких моральних та фізичних страждань він зазнав та якими критеріями він керувався оцінюючи завдану майнову шкоду саме в 5000 грн.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 до 24.06.2016 року працювала на посаді юрисконсульта 2 категорії ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради.

Наказом ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради № 313-к від 24 червня 2016 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади на підставі ч.3. ст.38 України (а.с.28). В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був.

Тобто, із урахуванням дати звільнення позивача, та виплати належних позивачу коштів лише 29.07.2016 р., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 26.068.2016 р. (а.с.7), період затримки виплати позивачу належний йому сума дорівнює 24 робочих дні, як вірно розраховано позивачем у позові.

Строки розрахунку при звільненні позивача визначені ст. 116 КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. Відповідно до п.2 вищезазначеного порядку у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна(годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки про нарахування доходів за червень 2016 року ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за 17 днів з індексацією складає 3460, 21 грн., компенсація за невикористаний отпуск 28 к. днів 4190,39 грн., трьохмісячна допомога при звільнені 13162, 20 грн. (а.с.27). При цьому середньоденний заробіток, визначений в довідці про середній заробіток ОСОБА_1, складає 219, 37 грн. (а.с.26) Відтак, розмір середнього заробітку позивача за період затримки складає: 219, 37 грн. х 24 р.днів = 5264,88 грн. Проте, позивач просить стягнути із відповідача лише 4800 грн., що є його виключним правом зважаючи на принцим диспозітивності цивільного процесу.

Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачкою не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 07.09.2016 року), з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року по справі №4-рп/2012.

При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем в день його звільнення проведений не був, а належні кошти в повному обсязі позивачка отримав лише 29.07.2017 року, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради на користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні в розмірі 4800 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яку позивач визначив у розмірі 5 000, 00 грн., суд виходить із наступного.

Згідно із ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом моральна шкода позивучу була завдана через порушенням його законних прав на своєчасне отримання розрахунку, що призвело до моральних страждань та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Таку моральну шкоду повнесено від самого факту неправомірних дій відповідача. Одночасно, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 5 000,00 грн., є на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради судовий збір в сумі 1102,4 грн. (551, 20 грн. із позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та 551,20 грн. із позовних вимог про відшкодування моральної шкоди).

Керуючись ст. ст. ст. 3, 4, 47, 235 КЗпП України, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 1102,4 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій