Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/7813/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/778/531/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, стягнення відсотків за банківським вкладом,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 10.07.2013 року між позивачем, як споживачем фінансових банківських послуг, та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого позивач розмістила банківський вклад у сумі 22 500 Євро, процентна ставка за вкладом становить 9,10 % річних.

Згідно п. 1.1. договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок 2635.1.034556.003 у сумі 22 500,00 Євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року.

17.02.2015 року ОСОБА_3 відповідно до п. 4.1. договору шляхом подання письмової заяви до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу депозитного вкладу, сповістила Банк про намір отримання грошових коштів та процентів згідно умов договору.

У звязку з невиконанням Банком своїх зобовязань за вищевказаним договором, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 банківський вклад у розмірі 22 500 Євро.

ОСОБА_4, банківський вклад на теперішній час позивачем не отримано.

17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171, яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ „Банк „Фінанси та кредит.

Після введення тимчасової адміністрації позивачем отримано відшкодування у розмірі 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, таким чином, зобовязання Банку перед ОСОБА_3 зменшено на 200 000 грн.

Позивач вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути відсотки, у тому числі 3% річних за період з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року включно (до дня введення тимчасової адміністрації) із розрахунку:

9,1% (розмір відсотків) / 100 * 213 (прострочений строк з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року) / 360 (п. 3.1. договору) * 22 500 (сума вкладу) = 1 211,44 Євро.

3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України із розрахунку:

3% / 100 * 213 / 365 * 22 500 = 393,90 Євро.

А всього 1 605,34 Євро.

Крім того, 19.08.2013 року між сторонами по справі був укладений договір-заява № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого позивач розмістила банківський вклад у розмірі 20 000 Євро, процентна ставка за вкладом становить 9,10 % річних.

Строк зазначеного договору був продовжений ще на 370 днів на підставі п. 5.2 Основних умов.

25.08.2015 року ОСОБА_3 звернулася до Банку з письмовою вимогою про повернення вказаного вкладу 30.08.2015 року, однак вклад не отримала.

Таким чином, з відповідача слід стягнути відсотки за користування вкладом після того, як вклад слід було повернути, із розрахунку:

9,1% (розмір відсотків) /100 * 19 (прострочений строк з 30.08.2015 року по 17.09.2015 року) / 365 * 20 000 (сума вкладу) = 94,73 Євро.

а також 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України із розрахунку:

3% / 100 * 19 / 365 * 20 000 = 31,23 Євро.

А всього 125,96 Євро.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь:

- суму несплачених відсотків за договором № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19.08.2013 року у розмірі 94,73 EUR;

- суму 3 % річних за неналежне виконання договору № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19.08.2013 року у розмірі 31,23 EUR;

- суму несплачених відсотків за договором № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10.07.2013 року у розмірі 1 211,44 EUR;

- суму 3 % річних за неналежне виконання договору № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10.07.2013 року у розмірі 393,90 EUR.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3: суму несплачених відсотків за договором № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19.08.2013 року у розмірі 94,73 EUR; суму 3 % річних за неналежне виконання договору № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19.08.2013 року у розмірі 31,23 EUR; суму несплачених відсотків за договором № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10.07.2013 року у розмірі 1 211,44 EUR; суму 3 % річних за неналежне виконання договору № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10.07.2013 року у розмірі 393,90 EUR.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовитив задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу було задоволено позов ОСОБА_3, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 банківський вклад у розмірі 22 500 Євро. Вказане рішення набрало законної сили 18.05.2015 року (а.с. 5-8).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що 10 липня 2013 року між сторонами по справі було укладено договір № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті.

Згідно п. 1.1. договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок 2635.1.034556.003 у сумі 22 500,00 Євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що процентна ставка за вкладом становить 9,10% річних.

Пунктом 4.1. Розділ 4. Порядок повернення вкладу та дострокового розірвання договору, передбачено, що після закінчення строку , визначеного п. 1.1. цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку № 2635.1.034556.003 повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати Банку вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п. 1.1 цього договору.

17.02.2015 року ОСОБА_3, відповідно до п. 4.1. договору, шляхом подання письмової заяви до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу депозитного вкладу, сповістила Банк про намір отримання грошових коштів та процентів згідно умов Договору.

Проте, Банк умови договору щодо видачі депозитних грошових коштів не виконав.

Також, 19.08.2013 року між позивачем та Банком був укладений договір-заява № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого позивач розмістила банківський вклад у розмірі 20 000 Євро на строк з 19 серпня 2013 року по 24 серпня 2014 року, процентна ставка за вкладом становить 9,10 % річних (а.с. 9, 10).

Строк зазначеного договору був продовжений ще на 370 днів на підставі п. 5.2 Основних умов.

25.08.2015 року ОСОБА_3 звернулася до Банку з письмовою заявою про повернення їй вказаного вкладу 30.08.2015 року (а.с. 11), проте, суму вкладу не отримала.

17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171, яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с. 22).

Після введення тимчасової адміністрації позивачем отримано відшкодування у розмірі 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 12), таким чином, зобовязання Банку перед ОСОБА_3 зменшено на 200 000 грн.

За змістом ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобовязання (ст. 610 ЦКУкраїни).

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, примусове виконання обовязку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом , і відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом . Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За змістом ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі ОСОБА_4) під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Водночас главою 50 ЦК України встановлені підстави припинення зобовязання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також на інших підставах, встановлених договором або законом.

Разом із тим, вказаний ОСОБА_4 не передбачає наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобовязань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 цього Закону визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів).

Таким чином, під час тимчасової адміністрації вищевказані положення законодавства встановлюють особливий порядок задоволення вимог вкладників банку, який послідовно передбачає: 1) відшкодування вкладникам Фондом коштів у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 000 грн. (ч. 1 ст. 26 Закону); 2) залишкове задоволення вимог вкладників за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону).

Отже, на основі спеціальних норм Закону з часу введення тимчасової адміністрації виключається негайне задоволення банком вимог вкладників і інших кредиторів банку відповідно до умов визначених законом і договором, на що вказує ст. 1074 ЦК України, яка допускає обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, та ст. 36 Закону.

ОСОБА_4 не встановлює підстав припинення майнових прав вкладників на зазначені кошти, що могло б тлумачитися як порушення державою гарантій мирного володіння майном передбачених статтею 1 Протоколу 1 Конвенції.

Зазначене порушення права на мирне володіння майном, встановлене статтею 1 Протоколу 1 Конвенції, матиме місце у разі відмови суду у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором банківського вкладу, на наявність і дійсність яких (вимог) не впливає спеціальний порядок, встановлений Законом щодо їх задоволення.

Тому за наявності неприпиненого зобовязання між сторонами, порушення зобовязаною стороною майнових прав вкладника щодо користування та розпорядження грошима, які були передані банку на виконання умов договору банківського вкладу, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у захисті порушених прав вкладників.

Поряд із цим, норми вказаного Закону застосовуються при примусовому виконанні рішення про задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, з урахуванням того, що банк з моменту запровадження тимчасової адміністрації та під час ліквідаційної процедури припиняє виконання своїх зобовязань як окрема юридична особа субєкт банківської діяльності, а Фонд в окремому порядку відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 000 грн. (ч. 1 ст. 26 Закону), а вимоги вкладників фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону), однак в жодному випадку не унеможливлюють ухвалення судового рішення, яке забезпечує реалізацію та здійснення захисту такого права особи відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦПК України.

Суд правильно встановив, що Банк, всупереч умовам та порядку укладених з позивачем договорів, не виконав свого обовязку по виплаті прийнятих від вкладника грошових сум (вкладів), чим порушив майнові права позивача на кошти належні йому та передані Банку за вищевказаними договорами, та дійшов вірного висновку про стягнення з Банку відсотків, нарахованих по 17.09.2015 року включно, тобто до дня введення тимчасової адміністрації.

При цьому, враховуючи факти порушення права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима і причетності до такого порушення банку, який своєчасно не видав позивачу кошти, тобто випадок прострочення виконання грошового зобовязання з боку боржника, а також за відсутності такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобовязань у договірних відносинах із вкладниками, суд дійшов правильного висновку про можливість застосування до Банку негативних наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Положення ст. 625 ЦК України застосовуються незалежно від вини боржника у разі невиконання ним грошового зобовязання та безпосередньо за час прострочення такого виконання.

Наданий позивачем розрахунок сум несплачених відсотків та 3 % річних за обома вищевказаними договорами, що укладені між сторонами по справі, обґрунтований наявними у справі доказами, здійснений згідно умов договорів в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції підставно задовольнив позов в повному обсязі згідно наданого позивачем розрахунку, який є обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи.

В апеляційній скарзі представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилається на те, що згідно п.п. 5.1 Основних умов та змін до них в редакції від 19.08.2013р., у випадку, коли вкладник не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного договором-заявою, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні Банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу із розрахунку 0,0001 % річних.

Як наслідок, представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» наголошує, що позивачем було зроблено неправильний розрахунок.

Проте, вказані посилання не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки п.п. 5.1 Основних умов передбачена ставка із розрахунку 0,0001 % річних на випадок коли вкладник не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку його розміщення. А позивач, як зазначалося вище, вимагала отримання обох строкових вкладів, що підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу, яке набрало законної сили 18.05.2015 року, та письмовою заявою ОСОБА_3 до Банку про повернення їй вкладу від 25.08.2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається представник Банку в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім іншого, при поданні апеляційної скарги у даній справі Банк мав сплатити судовий збір в сумі 606,32 грн. (110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

За клопотанням Банку ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2016 року було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року до ухвалення судового рішення у справі.

Тому, судовий збір в розмірі 606,32 грн. підлягає стягненню з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в дохід держави в сумі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: