Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 300/899/17

Провадження № 2-о/300/38/2017

29.11.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді: Вотьканича В.А., за участю секретаря судоовго засідання ОСОБА_1,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Воловецька державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту належності заповіту особі, встановив:

16.11.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, яку мотивувала тим, що вона народилася 01.05.1960 року в с.Латірка, Воловецького району Закарпатської області, батьками заявниці записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 02 червня 1984 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_5 і після одруження змінила прізвище на ОСОБА_5, але хоч 15 травня 2003 року між нею та ОСОБА_5 шлюб було розірвано вона і надалі залишила собі прізвище ОСОБА_5. 15 жовтня 2005 року помер батько заявниці ОСОБА_3, який на випадок своєї смерті залишив особисте розпорядження - заповіт, який посвідчений у Біласовицькій сільській раді, згідно якого все своє майно заповів в рівній частці своїм дітям, тобто заявниці та її братові ОСОБА_6 Звернувшись до Воловецької державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину, нотаріус помітила помилки у заповіті, а саме: замість прізвища ОСОБА_5 у заповіті зазначено ОСОБА_7. Зазначені невідповідності унеможливлюють оформлення спадщини, тому просить суд встановити, що заповіт посвідчений виконкомом Біласовицької сільської ради Воловецького району від 17.11.2000 року, в якому допущена помилка де замість прізвища "Іванченковій" зазначено прізвище "Іванченко" дійсно належить їй ОСОБА_2

Заявниця ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, але подала до суду заяву, в якій просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Воловецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явилася, подала суду заяву, в якій просила розглянути справу на розсуд суду без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд вправі встановити факт, що має юридичне значення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення- ч.2 ст.256 ЦПК України.

Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено: на підставі п.6 ч.1 ст.256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-УР № 2790448, виданого 21.05.1960 року ОСОБА_8 народилася 21.05.1960 року і її батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до ОСОБА_6 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.09.2017 року заявниця 02.06.1984 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5, яке у неї залишилося і після розірвання шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 15.05.2003 року (а.с.7,8).

Свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №007959 від 15.10.2005 року стверджується, що ОСОБА_3 помер 15.10.2005 року (а.с.17).

Із змісту заповіту посвідченого виконкомом Біласовицької сільської ради від 17.11.2000 року вбачається, що ОСОБА_3 заповів своє майно доньці ОСОБА_7, тобто замість правильного ОСОБА_2 помилково записали прізвище ОСОБА_7, підтвердженням чого є ОСОБА_6 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.09.2017 року.

Враховуючи вищенаведене, у суду не виникає сумніву, що заповіт від 17.11.2000 року, посвідчений виконкомом Біласовицької сільської ради Воловецького району Закарпатської області, дійсно належить ОСОБА_2

Таким чином суд визнав, що заява ОСОБА_2 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 214, 234, 256, 257, 259 ЦПК України, суд, вирішив:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності заповіту особі задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіту від 17 листопада 2000 року складеного від імені ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і посвідченого виконкомом Біласовицької сільської ради Воловецького району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Вотьканич В. А.