РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13184/17

Провадження № 2/643/6166/17

23.11.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді - Горбунової Я.М., за участі секретаря Арестової І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачу та її чоловіку, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року, належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

В 1987 році з метою штучного створення умов для отримання квартири, чоловік позивача звернувся із позовом до суду про розірвання шлюбу, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.06.1987 року шлюб між подружжям розірвано, про що 01.10.1987 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу.

Попри формальне розірвання шлюбу позивач та її чоловік, продовжували мешкати разом, мали спільний бюджет, підтримувати фактичні шлюбні відносини, були поєднані спільним побутом.

Більш того, в 2005 року позивач з чоловіком змінили місце проживання та почали мешкати за адресою АДРЕСА_2, де були прописані з 10.08.2005 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на час смерті він мешкав та був зареєстрований разом із позивачем, вона опікувалась його похованням, тощо.

За спливом багатьох років, позивач не пам'ятала про сам факт розлучення та вважала себе дружиною ОСОБА_3. Позивач також вважала, що їй немає потреби звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки спадщину після смерті свого чоловіка вона прийняла фактично, бо мешкала разом із ним на момент його смерті. В теперішній час, коли позивач має намір впорядкувати свої майнові права, з'ясувалось, що відсутні підстави для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, на належну йому частку квартири АДРЕСА_1.

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є їх син, ОСОБА_2, який спадщину після смерті батька не приймав, зареєстрований за іншою адресою та до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертався.

В зв'язку із викладеним позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, та просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в період часу з жовтня 1987 року і до його смерті, однією родиною за адресами - АДРЕСА_3 - до серпня 2005 року, і з серпня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - на судове засідання не з'явилась, до його початку подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 на судове засідання не з'явився, до його початку надав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував.

Суд, ознайомившись із заявами представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу та її чоловіку, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року, належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. (а.с. 21).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, (а.с. 8), вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 01.10.1987 року зроблено актовий запис №1325.

З копії свідоцтва про народження (а.с. 15), вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року і його батьками є ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_1 - мати.

З копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 08.07.2005 року, вбачається, що ОСОБА_1 є власником вказаної квартири.

З копій довідок про склад родини та прописку, які долучені до справи (а.с. 24-31) вбачається, що як за адресою АДРЕСА_5, так і за адресою АДРЕСА_2, позивач мешкала та була зареєстрована разом з ОСОБА_3, який у вказаних довідках вказаний як її чоловік.

З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 6), вбачається, що відомості про наявність звернень із заявами про прийняття спадщини, або про відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у вказаному Реєстрі відсутні.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданими сторонами, які беруть участь в справі.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК Украины кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 1226 ЦК України визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо існування спору між позивачем та її чоловіком (за його життя) з приводу визначення часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що ОСОБА_5 та їй належало по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї».

Встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення мого права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 1264 ЦК України.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлено законно й обґрунтовано, підтверджено належними і допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 174,209, 212, 214,215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1261,1268,1269,1270, 1272 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в період часу з жовтня 1987 року і до його смерті, однією родиною за адресами - АДРЕСА_3 - до серпня 2005 року, і з серпня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, - за адресою АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції. Особам які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.М.Горбунова