Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 428/6302/14-ц
Провадження № 22ц/782/511/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Орлова І.В.

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та, уточнивши в подальшому свої позовні вимоги, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 141415 грн. 30 коп.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 11 травня 2007 року між сторонами було укладено Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 556/16-ПК 100.

Банк свої зобовязання за вказаним договором (з урахуванням умов додаткових угод №№ 1, 2, 3) виконав, надавши в кредит грошові кошти, а відповідач, всупереч умовам угоди, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості за кредитом.

У звязку з цим станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 141415 ггрн. 30 коп., з яких: 61673 грн. 25 коп. сума заборгованості за кредитом; 56832 грн. 07 коп. сума заборгованості за відсотками; 5284 грн. 96 коп пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 7552 грн. 78 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 4143 грн. 48 коп. інфляцційні витрати за кредитом; 5928 грн. 76 коп. інфляційні втрати за відсотками. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.03.2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені. Суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 566/16 ПК 100 від 11.05.2007 року в розмірі 141415 грн. 30 коп. та витрати по оплаті судового збору у сумі 1414 грн. 15 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.05.2007 року між сторонами було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №566/16 ПК 100 (далі Договір), умовами якого передбачено, що кредитор надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування окремими частинами (траншами) під 16,5 % річних та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості 80000 грн. на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення заборгованості 10.05.2017 року (а.с.81-87).

11 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 566/16 ПК 100, 25.05.2007 року додаткову угоду № 2 до Договору, а 16.06.2007 року додаткову угоду № 3 до Договору (а.с.88-96).

Згідно додаткової угоди № 1 відповідач отримав в кредит від відповідача на поточні потреби суму в 55000 грн. на строк з 11.05.2007 року по 10.05.2017 року.

Відповідно до додаткової угоди № 2 відповідач отримав кредит на поточні потреби 20000 грн. на строк з 25.05.2007 року по 10.05.2017 року.

Згідно додаткової угоди № 3 відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 2000 грн. на строк з 16.06.2007 року по 10.05.2017 року.

Свої зобовязання за кредитним договором відповідач з серпня 2009 року належним чином не виконує.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами та у повній мірі підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладне суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем (станом на 17.07.2014 року), яка складається з: 61673 грн. 25 коп. сума заборгованості за кредитом; 56832 грн. 07 коп. сума заборгованості за відсотками; 3403 грн. 46 коп пеня за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 16.07.2013 року по 13.04.2014 року); 4888 грн. 89 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків(за період з 16.07.2013 року по 13.04.2014 року); 4143 грн. 48 коп. інфляційні витрати за кредитом; 5928 грн. 76 коп. інфляційні втрати за відсотками.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З пункту 4.5 Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 566/16 ПК 100 від 11.05.2007 року вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього Договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (а.с.86).

При цьому п.3.3.7 Договору передбачає обовязок позичальника своєчасно сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.1.1.1 цього Договору - 16,5 % річних (а.с.83).

Встановлено, що з 17 серпня 2014 року (дата сплати боржником чергової періодичної суми відсотків) відповідач припинив сплату позивачеві процентів за користування кредитними грошима та не виконував свій обовязок, визначений п.п.3.3.7 Договору протягом більше, ніж 60 календарних днів.

При таких обставинах, у відповідності до п.4.5 Договору, у звязку із закінченням встановленого 60-денного терміну строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, у позичальника виник обовязок протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

При цьому, вказана дата співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони ПАТ «Укрсоцбанк» права предявити до боржника вимогу про виконання зобовязання, у тому числі і шляхом звернення з позовом до суду (тобто виникнення можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд).

Таким чином, оскільки сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Саме така правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року у цивільній справі № 6-1174цс16.

Разом із тим, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, коли встановлений законом строк від дня порушення позичальником своїх зобовязань вже сплив.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку позивач до суду не звертався.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування позовної давності (а.с.140), яку колегія суддів приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 з причин неналежного його повідомлення про час та місце судового розгляду таку заяву не міг зробити у суді першої інстанції.

При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 61673 грн. 25 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 56832 грн. 07 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 16.07.2013 року по 13.04.2014 року) в розмірі 3403 грн. 46 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків (за період з 16.07.2013 року по 13.04.2014 року) в розмірі 4888 грн. 89 коп.; інфляційних витрат за кредитом в розмірі 4143 грн. 48 коп. та інфляційних витрат за відсотками в розмірі 5928 грн. 76 коп. задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Національним Банком України дані роз'яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014 року, відповідно до якого банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголосив на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Як вбачається з розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», місто Сєвєродонецьк Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

При таких обставинах нарахування позивачем за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 566/16 ПК 100 від 11.05.2007 року пені за період з 14.04.2014 року по 16.07.2014 року в сумі 4545 грн. 39 коп. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1881 грн. 50 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2663 грн. 89 коп.) є незаконним, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за необгрунтованістю.

Суд першої інстанції вказані обставини до уваги не прийняв.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.03.2015 року скасувати, ухваливши нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ«Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в частині стягнення пені, нарахованої за період з 14.04.2014 року по 16.07.2014 року, відмовити за необгрунтованістю, а у задоволенні інших позовних вимог відмовити за спливом строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів, приймаючи до уваги положення ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат 1555 грн. 57 коп.- суму судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги (а.с.147).

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в частині стягнення пені, нарахованої за період з 14.04.2014 року по 16.07.2014 року, в сумі 4505 грн. 39 коп. відмовити за необгрунтованістю, а у задоволенні інших позовних вимог відмовити за спливом строку позовної давності.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат 1555 грн. 57 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: