Справа № 473/3659/17
РІШЕННЯ

іменем України

"24" листопада 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 міськрайонний центр зайнятості (далі ОСОБА_3 МЦЗ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 4 540 грн. 19 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 13.12.2007 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до центру з заявою про реєстрацію його як безробітного та призначення відповідної допомоги до вирішення питання щодо його працевлаштування.

Згідно наказу ОСОБА_3 МЦЗ за № НТ071213 від 13.12.2007 року останньому з дати звернення надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 13.12.2007 року по 06.12.2008 року, розпочато виплату допомоги з 13.12. 2007 року.

Між тим, за інформацією Пенсійного фонду України, ОСОБА_4, перебуваючи на обліку як безробітний, відносився до категорії зайнятого населення, оскільки відповідно до угоди, укладеної між ним та ТОВ Будівельна компанія Контакт-жилбуд, працював на обумовленому підприємстві, за що отримував грошову винагороду.

Оскільки відповідач свідомо не повідомив позивача про вищевказані обставини, що призвело до незаконної виплати йому допомоги по безробіттю, та відмовляється від повернення безпідставно отриманих коштів добровільно, ОСОБА_3 МЦЗ просив про стягнення 4 540 грн. 19 коп. в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 МЦЗ не визнав, посилаючись на те, що в ТОВ Будівельна компанія Контакт-жилбуд не працював та, відповідно ніяких коштів від даного підприємства не отримував.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 13.12.2007 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до центру з заявою про реєстрацію його як безробітного та призначення відповідної допомоги до вирішення питання щодо його працевлаштування.

Згідно наказу ОСОБА_3 МЦЗ за № НТ071213 від 13.12.2007 року останньому з дати звернення надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 13.12.2007 року по 06.12.2008 року, розпочато виплату допомоги з 13.12.2007 року.

З 07.12.2008 року в звязку з закінченням строку виплати було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_2, відповідно до наказу ОСОБА_3 МЦЗ № НТ081208 від 08.12.2008 року.

В подальшому, в звязку з невідвідуванням ОСОБА_2 центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин після закінчення встановленого строку відвідування, була припинена реєстрація відповідача як безробітного з 15.01.2009 року (наказ ОСОБА_3 МЦЗ № НТ090115 від 15.01.2009 року).

Між тим, актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за № 23 від 20.09.2017 року було встановлено, що відповідач ОСОБА_2, перебуваючи на обліку як безробітний в ОСОБА_3 МЦЗ та отримуючи допомогу по безробіттю з 13.12.2007 року по 06.12.2008 року, одночасно з грудня 2007 року по червень 2008 року отримав кошти в загальному розмірі 3 953 грн. 16 коп., відповідно до угоди за № 94, укладеної 19.12.2007 року між ним та ТОВ Будівельна компанія Контакт-жилбуд.

Обумовлена інформація також знайшла своє підтвердження відповідно до повідомлення, наданого ОСОБА_3 обєднаним УПФ України Миколаївської області за № 58/12 від 21.11.2017 року.

Зазначені обставини не були спростовані відповідачем, відповідно до приписів ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України.

Згідно ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість це діяльність громадян, повязана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.

Ст.2 вказаного закону визначено поняття безробітного. Так, безробітними визнаються, зокрема, працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, зокрема право на допомогу по безробіттю, мають застраховані особи в разі настання страхового випадку (відсутності або втрати роботи, заробітку).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Разом з тим згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно діючого на час виникнення спірних відносин «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженим Міністерством праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307 (п. 6.14) якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центра зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою.

З прийняттям «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613попередній Порядок втратив чинність.

Проте згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування лише в разі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як зазначалося вище між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-жилбуд» 19.12.2007 року була укладена угода за № 94 (не була розірвана або визнана недійсною), за якою відповідачем було отримано 3 953 грн. 16 коп..

Таким чином, факт укладення обумовленої угоди свідчить про здійснення відповідачем діяльності за винагороду, що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю.

Проте, відповідач свідомо не повідомив позивача під час перебування на обліку, а за такого виплату допомоги по безробіттю отримував безпідставно.

Розмір безпідставно отриманої допомоги згідно довідки за № 4996 від 26.10.2017 року становить 4 540 грн. 19 коп.

На час розгляду справи вказані кошти відповідачем не повернуті, а тому підлягають стягненню в судовому порядку.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 міськрайонного центра зайнятості 4 540 (чотири тисячі пятсот сорок ) грн. 19 коп. безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан