Справа №718/1842/17
Провадження №2/718/685/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.02.1965 року сільською радою с.Карапчів Вижницького району Чернівецької області між сторонами було зареєстровано шлюб, під час якого ними було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1. На даний час ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач має намір одноособово розпорядитись спірним майном, так як право власності зареєстроване на його ім'я, тому просить суд визнати вище вказане домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя та встановити, що частки у спільній сумісній є рівними та становлять по 1/2 частини кожному із співвласників.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак подала заяву про підтримання позовних вимог та просила справу слухати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про що свідчить розписка про отримання судового виклику. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.02.1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року.

Отже, у зв'язку з тим, що спірне майно збудоване до 2004 року, а закон не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися нормами КпШС України, який встановлював порядок і умови одруження, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану (ст.2 КпШС).

Положеннями ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку..

За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними.

Тобто, КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, пов'язував виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке було нажито під час шлюбу подружжям, оскільки згідно ч.2 ст.13 цього ж Кодексу, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як подружжя, в період з 1977 по 1989 роки, за спільні кошти побудували будинок із господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Дане господарство відносилось до суспільної групи «робітничий двір», і на яке ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності, що не заперечується сторонами, а тому воно є спільною сумісною власністю вказаного подружжя, незважаючи на те, що в свідоцтві про право власності зазначений власником лише відповідача.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" , яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25 КЗпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

При оформленні права власності на спірне майно його власником було вказано відповідача по справі, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.11.2000 року (а.с.8).

Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано сторонами по справі за спільні кошти, дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним.

З наведеного вище вбачається, що вимоги позивача є обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було збудоване за спільні кошти, а тому є об'єктом спільного майна подружжя .

На підставі ст. 22, 28, 29 КпШС України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, становлять по 1/2 частині.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Мізюк В.М.