Провадження № 2/537/407/2017
Справа № 537/556/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, ОСОБА_1, на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16 листопада 2010 року в сумі 27 882 грн. 69 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 031 грн. 71 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 356 грн. 96 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 690 грн. 08 коп., а також штрафів в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1 303 грн. 94 (процентна складова); стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 1 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею і банком договір. Позивач зазначає, що він свої обовязки за договором виконав, надавши відповідачу кошти в кредит, а відповідач, ОСОБА_1, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 31 грудня 2016 року ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 27 882 грн. 69 коп.

Представник позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в ньому; зазначив, що оскільки термін дії картки, виданої ОСОБА_1 в рамках спірного кредитного договору, закінчується у квітні 2015 року, то строк позовної давності на час звернення позивача з вимогою до суду у лютому 2017 року не сплив, а відтак підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Відповідач, ОСОБА_1, судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надавши клопотання, згідно якого просив розглянути справу без участі сторони відповідача та просив застосувати позовну давність щодо штрафних санкцій у відповідності до пункту 1 частини статті 258 Цивільного кодексу України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

16 листопада 2010 року шляхом підписання відповідачем заяви разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» в порядку частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 1 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до підписаної заяви, ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею і банком договір.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник зобовязався виконати зобовязання з повернення кредиту та виплати винагороди банку.

Згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобовязання перед позивачем за договором кредиту та, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, у відповідача перед позивачем станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість: 1 031 грн. 71 коп. заборгованість по кредиту, 21 356 грн. 96 коп. заборгованість по процентам.

Окрім того, внаслідок невиконання відповідачем належним чином умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» нараховано пеню та комісію в розмірі 3 690 грн. 08 коп., заборгованість по судовим штрафам у розмірі 1 803 грн. 94 коп.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача в частині наявності боргу за кредитом та процентами, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання ОСОБА_1 свого зобовязання, що випливає з кредитного договору, у звязку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 031 грн. 71 коп. заборгованість по кредиту, а також 21 356 грн. 96 коп. заборгованості по процентам є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення суми нарахованої позикодавцем ПАТ КБ «Приватбанк» пені, суд виходить з положень статей 256, 257, 258 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, стаття 258 Цивільного кодексу України передбачає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими матеріалами справи, в рамках укладеного 16 листопада 2010 року кредитного договору б/н між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, останній було надано кредитну картку №113798 з терміном дії до жовтня 2014 року, а в подальшому №319552 із терміном дії до квітня 2015 року.

Статтею 253 Цивільного Кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, за змістом частини статті 258 Цивільного кодексу України, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За викладених обставин, оскільки строк позовної давності до основної вимоги за кредитним договором б/н, укладеного 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 не сплив, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені, нарахованої за останні 12 календарних місяців перед звернення позивача до суду, розмір якої, згідно із умовами договору та розрахунку заборгованості, складає 1 100 грн. 00 коп.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до положень частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно із частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору.

У той самий час згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання позикодавцем положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховнис судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, та у постанові від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц.

Відповідно до положень статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу, а саме фіксованої частини в розмірі 500 грн. 00 коп., та процентної складової в розмірі 1 303 грн. 94 коп.

Оскільки, статтею 88 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального Кодексу України, статтями 258, 259, 526, 549, 634, 651, 654, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного Кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 листопада 2010 року в розмірі 23 488 грн. 67 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1 031 грн. 71 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 356 грн. 96 коп., пені в розмірі 1 100 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 600 грн., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

В іншій частині позовних вимог публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

Суддя : Д.О. Зоріна