АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

21 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 05.01.2007 року укладено кредитний договір №DNU0GK00000993, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 48000,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором відповідачем було передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (Дніпро). У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2зобовязань за кредитним договором, станом на 04.10.2013 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 127920,67 дол. США. Відповідач кредитну заборгованість не повертає. Тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру загальною площею 45 кв. м., житловою площею 27,40 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення банком всіх передбачених дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3, стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. ОСОБА_2 направлені судові повістки за останнім відомим місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 та по вул. Піщаній в с. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, однак повернені без вручення. Згідно відомостей адресно-довідкового бюро, відповідач зареєстрованим, або знятим з реєстрації не значиться (а.с. 206). Тому, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик відповідача в судове засідання проведено через оголошення у пресі, що стверджується публікацією в газеті «Вісті Придніпровя» №125 від 08 липня 2017 року, примірник якої долучено до матеріалів справи (а.с. 251).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 05 січня 2007 року укладено кредитний договір №DNU0GK00000993, відповідно до якого відповідач отримав кредит на придбання квартири в сумі 48000,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних з кінцевим терміном повернення по 05.01.2027 року (а.с. 24-27).

В забезпечення виконання зобовязань по вказаному вище кредитному договору, між сторонами у письмовій нотаріальній формі був укладений договір іпотеки №DNU0GK00000993 від 09.01.2007 року, за умовами якого в іпотеку банку було надано квартиру АДРЕСА_4, яка належить відповідачу на праві власності (а.с. 28-31).

Пунктом 11 договору іпотеки №DNU0GK00000993 від 09.01.2007 сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 242400,00 грн.

Відповідно до п. 27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено, зокрема, шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Враховуючи зміст вищенаведених кредитного договору та договору іпотеки, квартира АДРЕСА_4 (м. Дніпро) була придбана за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором №DNU0GK00000993 від 05.01.2007 року належним чином не виконував, в звязку з чим, станом на 04.10.2013 року, утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 47581,21 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 30138,53 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 5568,00 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань 356751,01 грн. Розмір вказаної заборгованості підтверджується представленими ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунками заборгованості (а.с. 9-14. 146-152, 154-160), виписками по рахунку (а.с. 141-145, 161-164), та враховуючи офіційний курс гривні до дол. США, станом на 04.10.2013 року (а.с. 15).

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» направило ОСОБА_2 письмову вимогу від 19.08.2013 року №30.1.0.0/2-433 про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. У випадку невиконання зобовязання у тридцятиденний строк, банк вимагав добровільно звільнити предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 (м. Дніпро) (а.с. 16-17, 18-23). Письмові докази отримання даної вимоги відповідачем суду не представлені.

Також встановлено, що власником квартири АДРЕСА_4 (м. Дніпро) є ОСОБА_2, що підтверджується, зокрема, витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2017 року №93316127.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши наявність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00000993 від 05.01.2007 року і її розмір, а також факт укладення договору іпотеки №DNU0GK00000993 від 09.01.2007 між позивачем та відповідачем на забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та необхідність в рахунок погашення заборгованості, станом на 04.10.2013 року, в розмірі 83287,74 дол. США 74 (що складається із заборгованості за кредитом 47581,21 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 30138,53 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 5568,00 дол. США) та пені в сумі 356751,01 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. №207 в будинку 12 по пр. Миру в м. Дніпро (м. Дніпропетровську), яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного нерухомого майна з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, будь-яким способом, з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, установленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії виконавчих дій, але не нижчою від 242400,00 грн., що визначена пунктом 11 вищевказаного договору іпотеки.

Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність застосування до даних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1 статті 1 якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та250 кв. метрів для житлового будинку.

Встановивши, що вищевказана квартира виступає як забезпечення зобов'язань позичальника, який є громадянином України, за споживчим кредитом, наданими йому позивачем, який є резидентом України, в іноземній валюті; враховуючи, що спірна квартира, загальною площею 45,0 кв. м., не перевищує встановлений зазначеним вище Законом розмір для квартир; приймаючи до уваги, що згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач іншого житла, окрім спірного, у власності не має; приймаючи до уваги, що позивач визнає факт використання відповідачем спірного нерухомого майна для постійного проживання, що стверджується змістом позовних вимог, зокрема про виселення, змістом апеляційної скарги, журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції, колегія вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. №207 в будинку 12 по пр. Миру в м. Дніпро (Дніпропетровську), що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті».

Разом з тим, позовна вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі є необґрунтованою та передчасною, тому не підлягає задоволенню.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин на час укладення договору іпотеки, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що на час укладення договору іпотеки №DNU0GK00000993 від 09.01.2007 року вищевказаний порядок виселення був передбачений не лише для позасудового врегулювання спору.

Як встановлено вище, ПАТ КБ «ПриватБанк» представило суду докази направлення ОСОБА_2 письмової вимоги від 19.08.2013 року №30.1.0.0/2-433 про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги; у випадку невиконання зобовязання у тридцятиденний строк, банк вимагав добровільно звільнити предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 16-17, 18-23). Однак, докази отримання вказаної вимоги відповідачем суду не представлені, клопотань про витребування таких доказів представником позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заявлено.

Крім того, із довідки ОСББ «Мир-12» від 07.12.2016 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані ОСОБА_3 (дружина відповідач) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син відповідача).

Встановлено, що під час слухання справи місцевим судом до участі у справі у якості відповідачів ОСОБА_3, законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 залучено не було.

Суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень для залучати до участі у справі нових учасників процесу.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем не визначено коло осіб, яких він просить виселити з квартири АДРЕСА_5 (м. Дніпро); зважаючи на наявність підстав для застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відстрочення виконання даного рішення суду в частині звернення стягнення на спірну квартиру, - колегія дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги банку про виселення з вказаного житлового приміщення.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про виселення до визначеного кола відповідачів, за відповідними правовими підставами.

На наведені факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору, ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 7226,10 грн. (3441,00 грн. + 3785,10 грн.) (а.с.43, 113).

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNU0G00000993 від 05.01.2007 року, станом на 04.10.2013 року, в розмірі 83287 (вісімдесят три тисячі двісті вісімдесят сім) дол. США 74 цента (що складається із заборгованості за кредитом 47581,21 дол. США , заборгованості по процентам за користування кредитом 30138,53 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 5568,00 дол. США) та пені в сумі 356751 (триста пятдесят шість тисяч сімсот пятдесят одна) грн. 01 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. №207 в будинку 12 по пр. Миру в м. Дніпро (Дніпропетровську), яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного нерухомого майна з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, будь-яким способом, з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, установленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії виконавчих дій, але не нижчою від 242400 (двохсот сорока двох тисяч чотирьохсот) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»судові витрати в розмірі 7226 (сім тисяч двісті двадцять шість) грн. 10 коп.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. №207 в будинку 12 по пр. Миру в м. Дніпро (Дніпропетровську), що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді