Справа № 369/6417/17
Провадження № 2/369/2976/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2017 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення у власність нерухомого майна, придбаного у шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виділення у власність нерухомого майна, придбаного у шлюбі, посилаючись на те, що 11 квітня 2009 року між ним і відповідачкою був укладений шлюб. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано.

В період шлюбу, а саме 27 листопада 2009 року позивачем і відповідачем набуто спірне майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та складається з житлового будинку 2008 року побудови (цегла), загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 110,9 кв.м.: «А-І», свердловина, вигрібна яма-літера «№ І-ІІ»; земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння розміром 0,1617 га, що знаходиться за адоресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2

Оціночна вартість вказаного майна становить 1271682 грн., що підтверджується договором іпотеки від 27 листопада 2009 року (п.1.2.).

Відповідно до договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки покупцем в інтересах сім»ї виступав саме відповідач.

Позивач не зміг домовитись про поділ майна з відповідачем в досудовому порядку та змушений за захистом своїх прав звертатись до суду.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 57, 60, 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України, просив виділити у власність ОСОБА_1 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та складається з житлового будинку 2008 року побудови (цегла), загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 110,9 кв.м.: «А-І», свердловина, вигрібна яма-літера «№І-ІІ», у розмірі, що складає ? частки від домоволодіння; земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння розміром 0,1617 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3 у розмірі, що складає ? частки від земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 259. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_12».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 11 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 259, розірвано.

Відповідно до Договору купівлі-продажу домоволодіння від 27 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6308, ОСОБА_5 належить на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 110,9 кв.м..

Також на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6308, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1617 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2

Також з матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки до Кредитного договору № 014/9408/74/0105 від 27листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 6312, відповідно до якого спірне майно було передано в іпотеку.

Як зазначав представник відповідача ОСОБА_2 в наданих суду запереченнях, 27 листопада 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» і ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № 014/9408/74/0105, за яким відповідач виступила позичальником та отримала від кредитора (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») кредит на придбання спірного майна (вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки) у розмірі 800 000 грн. та зобов»язувалась його повернути зі сплатою 22,35% річних. За кредитним договором кредитор має право у встановленому законодавством порядку без згоди позичальника відступити своє право вимоги за цим Договором будь-якій особі, за умови, що одночасно він здійснює відступлення тій же особі своїх прав за договорами забезпечення.

Як вказано в запереченнях відповідача згода позивача, як чоловіка відповідача, на укладення вищевказаних договорів була отримана.

27 листопада 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено Договір поруки № 96-05/13/889, відповідно до якого позивач поручився за виконання відповідачем обов»язків, які випливають з Кредитного договору.

10 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, відповідно до яких до АТ «Артем-Банк», як до нового кредитора, перейшли всі права вимоги за Кредитним договором, Договором іпотеки та Договором поруки.

03 червня 2017 року новим кредитором ОСОБА_8 було направлено повідомлення-вимога відповідачу та позивачу щодо необхідності погашення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неусунення порушень в тридцятиденний термін. Заборгованість ні відповідачем, ні позивачем погашена не була.

25 липня 2017 року ОСОБА_8 реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі особі, як Іпотекодержателю, права власності на спірне майно в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернувшись до Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» ОСОБА_9 та оформив право власності на спірне майно, що підтверджується Інформаційною довідкою № 99760659 від 09 жовтня 2017 року, що міститься в матеріалах справи.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна № 99760659 від 09 жовтня 2017 року об»єкт нерухомого майна: домоволодіння, об»єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна: 224), за адресою: АДРЕСА_2, який складається із житлового будинку, А-1, загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 110,9 кв.м., свердловини, вигрібної ями, № І-ІІ, належить на праві приватної власності ОСОБА_8, РНОКПП НОМЕР_1, на підставі: договору іпотеки № 6312 від 27 листопада 2009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., договору про відступлення права вимоги з актом прийому-передачі № 2518 від 10 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.; договору про відступлення права вимоги з актом прийому-передачі № 2519 від 10 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 882 від 16 травня 2017 року; повідомлення-вимоги ОСОБА_8 про усунення порушень основного зобов»язання та умов іпотечного договору від 03 травня 2017 року; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 874 від 18 травня 2017 року; повідомлення-вимоги ОСОБА_8 про усунення порушень основного зобов»язання та умов іпотечного договору від 03 травня 2017 року, номер запису про право власності 21552153 від 25 липня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, 25 липня 2017 року у ОСОБА_11 припинилось право власності на спірне майно поза її волею у зв»язку з набуттям права власності на спірне майно у ОСОБА_8.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, який укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об»єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно вимог ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно вимог ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив виділити йому у власність домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та складається з житлового будинку 2008 року побудови (цегла), загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 110,9 кв.м.: «А-І», свердловина, вигрібна яма-літера «№І-ІІ», у розмірі, що складає ? частки від домоволодіння; земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння розміром 0,1617 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3 у розмірі, що складає ? частки від земельної ділянки.

З наявних матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи позивач і відповідач не є власниками спірного майна, майно вибуло з їх власності поза їх волею внаслідок порушення ними зобов»язань, що випливали з кредитного договору і договору іпотеки.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_1 просив у позовній заяві виділити йому у власність спірне майно, що складає ? його частки.

Разом з тим слід зазначити, що у вирішенні питання щодо виділу в натурі майна для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, судом призначається експертиза.

Суд, з"ясувавши дійсні обставини справи і дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що з тих підстав, на які посилається позивач у позові, суд не вбачає можливості для задоволення вимог про виділ йому у власність спірного домоволодіння і земельної ділянки, що складає ? його частки.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За таких обставин суд, з"ясувавши дійсні обставини справи і дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 і представник позивача не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги в поданій до суду позовній заяві про виділення у власність нерухомого майна, придбаного у шлюбі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, від 20 червня 2017 року, що відповідає вимогам ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 364, 365, 372 Цивільного кодексу України, п. п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст. ст. 60, 88, 154, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення у власність нерухомого майна, придбаного у шлюбі, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л. М.