АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер 7536119/16 Головуючий у 1 інстанції - Ульяновська О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М.,Поливач Л.Д..

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" в особі Макарівського РП ПАТ "Київобленерго", Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Каштан" про відшкодування шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2017 року ,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_2звернулася до суду з зазначеним позовом , який обґрунтовула тим, що 25 жовтня 2012 року з вини водія Макарівського РП ПАТ "Київобленерго" ОСОБА_3 відбувся наїзд на її чоловіка ОСОБА_5,який в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер на місті пригоди.31.10.12 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди відділом розслідування ДТП СУ ГУ МВСУ в Київській області порушено кримінальну справу і її визнано потерпілою. Під час розслідування по кримінальній справі була призначена та проведена судова авто-технічна експертиза,за висновками якої встановлено, що водій ОСОБА_3 порушив Правил дорожнього руху і зроблено висновок, що ці порушення перебувають у прямому причинному зв'язку з наслідками, які призвели до наїзду та загибелі її чоловіка. У зв'язку з загибеллю чоловіка нею понесені витрати на його поховання в сумі 16 470 грн. та на придбання нагробного пам'ятника в сумі 9 000 грн. Окрім того, пошкоджено велосипед на якому їхав чоловік вартістю 2 400 грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким на час ДТП керував водій ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ СК "Каштан", однак будь-яких відшкодувань від страхової компанія вона не отримала. Окрім матеріальної шкоди, позивачка зазначає,що її завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому,що в результаті передчасної смерті чоловіка вона пережила дуже сильний стрес, звичний режим її та сина порушено. Стан її здоров'я погіршився,вона перебуває в депресії,порушився сон, вона не може займатися своїми звичними заняттями та постійно перебуває в пригніченому стані. З огляду на викладені обставини, позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 27 870 грн. та моральну шкоду з ПАТ "Київобленерго" в сумі 200 000 грн., а з ПрАТ СК "Каштан" в сумі 100 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2017 року ОСОБА_2 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги вину відповідача ОСОБА_3 у формі злочинної самовпевненості,оскільки керуючи джерелом підвищеної небезпеки, він усвідомлював і достовірно знав, що в будь-який момент в наслідок хвороби (епілепсії), він може втратити свідомість, що призведе до некерованості його дій як водія, а тому злочинна самовпевненість відповідача, яка формою вини, врешті решт призвела до трагедії. Судом не застосовано закон,який підлягає застосуванню а саме ч.1 ст. 1186 Цивільного кодексу України, згідно якого передбачено обов'язок особи, яка не усвідомлювала своїх дій при вчиненні шкоди відшкодувати її, а тому дії ОСОБА_3 тотожні діям водіїв, які управляють джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння. Щодо відповідальності ПАТ «Київобленерго» по відшкодуванню моральної шкоди,зазначає представник, то у суду були всі підстави для задоволення позову в цій частині відповідно до ч.2 ст. 1167, 1172 та ч.ч.1.2 ст. 1187 ЦК України, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, вважає представник позивача, що у суду були всі підстави відповідно до ст. 1194 ЦК України для стягнення моральної шкоди і з ПАТ СК "Каштан", з урахуванням того, загальна сума відшкодування заявлена в позові складала 300 000 грн.,а страховий поліс забезпечує суму виплат до 100 000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 200 000 грн., що підлягає стягненню з ПАТ "Київобленерго". Є такими,що не грунтуються на законі,вважає представник, висновок суду про відсутність доказів на підтвердження факту завдання позивачці моральної шкоди, оскільки про завдання такої шкоди свідчать сам факт смерті близької людини. Висновок суду проте,що вина ОСОБА_3 не встановлена, оскільки відносно нього не винесено вирок, також на думку представника не грунтується на законі,оскільки позивачка згідно з нормами стаття 61 ЦПК України,звільняється від доказування, а вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вчинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди встановлено,не заперечується сторонами та є загально відомою обставиною. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_3,його представник та представник ПАТ "Київобленерго" проти апеляційної скарги заперечували та вважали що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону.

Представник ПрАТ СК "Каштан" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи за законом повідомлявся належно, проте про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2.в задоволені позову суд першої інстанції вважав, що остання не надала доказів на підтвердження своїх доводів, що діями відповідачів її завдано матеріальну та моральну шкоду,оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженню за фактом вчинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, під час якої загинув чоловік позивачки триває і рішення щодо вини останнього не прийнято.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов без належного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права та з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню та ухваленню по суті нового рішення з огляду на таке.

Згідно роз'яснень та правових висновків,які містяться в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-108 за загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

За змістом ч.2 ст.1188 ЦК, обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них (ч.2 ст.1187 ЦК України).

При розгляді справи суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував.

Встановлено, що 25.10.2012 р. близько 16 год. 30 хв. на дорозі м. Макарів - с Бишів сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинув чоловік позивачки - ОСОБА_5 (а.с.20,21).

Згідно довідки Фастівської сільської ради Київської області ОСОБА_2 провела поховання свого чоловіка ОСОБА_5 за власні кошти (а.с.27).

За фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди слідчим управлінням МВС України в Київській області 30.10.12 року порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 7).

Відомості по факту вчинення кримінального правопорушення, ч.2 ст.286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110.

На підставі ст.ст. 49, 12, 130 КПК України за постановою слідчого Макарівського РУ ГУ МВС в Київській області від 31.1012 року, ОСОБА_2 визнано потерпілою в кримінальному провадженні ( а.с.6).

За висновком судової авто-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №16898/1552 від 17.11.2015 року, проведеної за постановою слідчого Макарівського РУ ГУ МВС в Київській області від 17.07.15 року встановлено, що ОСОБА_5 був збитий автомобілем марки ВАЗ-2150, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює водієм Макарівського РП ПАО «AESКиївобленерго» (правильна назва ПАТ "Київобленерго" а.с.38-39) та який порушив вимоги пп. 14.6 а), 11.3. п.12.1 ІІДР, вимоги розділу 34 ПДР, в частині заборони перетину розмітки 1.1, п.1.5 ПДР з урахуванням вимог п.1.10 ПДР. Порушення відповідачем 1 (водієм) вимог пп. 14.6 а). 11.3, п.12.1. розділу 34 ПДР. в частині заборони перетину розмітки 1.1, п.1.5 з урахуванням вимог п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 перебувають у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Відповідно до акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 16.08.2013, додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.01.2014. встановлено, що ОСОБА_3 під час ДТП перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної свідомості, у нього стався напад «епілепсії» і він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 82 - 94).

До теперішнього часу кримінальне розслідування триває і рішення за результатами його проведення не прийнято.

Згідно полісу АВ/4919743 від 01.09.2012р, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанії «Каштан» з встановленим лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілих у розмірі 100 000 грн. (а.с. 96а).

З урахуванням встановленого колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3,який на час пригоди перебував у трудових відносинах з ПАТ "Київобленерго" та управляючи автомобілем на відповідній правовій підставі допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі чоловіка позивачки та заподіяння її матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів не приймає доводи представника ПАТ "Київобленерго" про те, що ОСОБА_3 не виконував трудові обов'язки та самовільно виїхав на автомобілі в день коли сталася ДТП,оскільки факт виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків встановлено під час проведення кримінального розслідування та підтверджується подорожним листом ПАТ "АЕС Київоблнерго" Макарівського районного підрозділу від 25 жовтня 2012 року (а.с.7,126).

З урахуванням встановлено, вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з покладенням відповідальності за відшкодування матеріальної шкоди в сумі 27 870 грн. та моральної - в сумі 295 000 грн. саме з ПАТ "Київобленерго",як володільця джерела підвищеної небезпеки.

Такий висновок ґрунтується на тому, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України) та з урахуванням того, що правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі і підставою його виникнення є завдання шкоди.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування її моральної (немайнової) шкоди колегія суддів виходить з наступного.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначені розміру моральної шкоди,колегія суддів виходить з того, що позивачкою такі вимоги заявлялись на загальну суму 300 000 грн.( 200 000 грн з ПАТ "Київобленерго" та 100 000 грн. з ПрАТ СК "Каштан"), проте позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені до ПрАТ СК "Каштан" підлягають часткову задоволенню, а саме в розмірі 5 000 грн., з наступних підстав

Як вбачається ПрАТ СК "Каштан", в якій на час ДТП була застрахована відповідальність автомобіля НОМЕР_3 з лімітом відповідальності в межах 100 000 грн., до теперішнього часу страхове відшкодування потерпілій не виплатила. Відповідно до п. 22.3 ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 09.01.2012року, в редакції чинній на час ДТП передбачено, що потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1. 2 частини другої і 23 Цивільного кодексу України. Така школа відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа,яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 9.3. ст. 9 Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного цілого.

З урахуванням цього, колегія суддів погоджується з доводами представника ПрАТ СК "Каштан" про те,що при настанні страхового випадку пов'язаного з заподіянням шкоди життю та здоров'ю потерпілого, страховиком виплачується не гарантована разова сума 100 000 грн.,а сукупність витрат пов'язаних з заподіянням шкоди здоров'ю потерпілого в межах (не більше ліміту),а саме 100 000 х 5% на одного потерпілого, що складає 5 000 грн.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, або у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання відповідача ОСОБА_6 та представника ПАТ "Київобленерго" про те, що вина ОСОБА_3 не встановлена, оскільки ДТП ним здійснено в стані при якому він не міг усвідомлювати та керувати своїми діями колегія суддів оцінює як намагання уникнути відповідальності, в той час як згідно ст.1187 ЦК тягар доведення за заподіяння шкоди покладено на особу,яка здійснює діяльність,що є джерелом підвищеної небезпеки. Факт перебування ОСОБА_3 під час ДТП в стані при якому він не усвідомлював свої дії та не міг ними керувати не звільняє ПАТ "Київобленерго" від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,304, 307,309, 313- 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (04136 м. Київ-136, вул. Стеценка, 1-а, п/рахунок 17308 в ПАТ "Альфа-Банк" МФО 300346 ) на користь ОСОБА_7 ( 03142 АДРЕСА_1) матеріальну шкоду в сумі 27 870 (двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят) грн. та моральну шкоду в сумі 295 000 ( двісті дев'яносто п'ять тисяч) грн. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія "Каштан" (03251 м. Киії, вул. Волинська, 48/50) на користь ОСОБА_2 (03142 АДРЕСА_2) на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п'ять тисяч) грн.

В позові ОСОБА_2 заявленого до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: