Провадження № 2/641/36/2017 Справа № 641/7103/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила здійснити розподіл спільного майна подружжя, та виділити ОСОБА_2 меблі та побутову техніку, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, а також автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, а на її користь з відповідача стягнути грошову компенсацію половини вартості майна в сумі 286202,31 грн., відшкодувати судові витрати.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01.06.2007 по 12.03.2010; визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартиру АДРЕСА_2, а також побутову техніку і меблі, які в ній знаходяться, та поділити спільне майно в натурі.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти зустрічних вимог заперечували в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти первісних вимог ОСОБА_1, заявлені зустрічні вимоги просили задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2010 року (актовий запис № 80 Комінтернівського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції).

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 у справі № 641/3849/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Даним судовим рішенням встановлено, що з лютого 2015 року сторони спільне господарство не ведуть.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2015 у справі № 641/1581/15-ц визначено місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю, вирішено питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 у справі № 641/8679/15-ц зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою № 185 по вул. Польовій,4 в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаної квартири.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо поділу майна подружжя та звернулися до суду із відповідними позовами.

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.. 62 Сімейного кодексу України).

Статтею 65 Сімейного кодексу України визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сторонами у справі заявлені наступні обєкти майна, які вони бажають поділити, а саме автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску; житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартира АДРЕСА_2; побутова техніка і меблі, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2; меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, д.н. НОМЕР_1, був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2 з 08.11.2012, перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 12.02.2015, а тому вважається обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний в період перебування особи у шлюбі. При цьому, відчуження спільного майна подружжя не є перешкодою для вирішення питання про його поділ.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 розпорядився автомобілем на власний розсуд, без письмової згоди його дружини ОСОБА_1, позивача у справі, тому остання має право на отримання грошової компенсації половини вартості даного транспортного засобу, вартість якого встановлена згідно звіту про оцінку, виконаного 12.02.2016 оцінювачем ТОВ «Оцінка 24» ОСОБА_8 в розмірі 329960,00 грн.

Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_9 від 25.10.2013. З огляду на положення ст. 57 СК України цей обєкт є особистою власністю дружини ОСОБА_1

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що відбудова вказаного житлового будинку та прилеглої території відбувалась за рахунок коштів, отриманих ним від підприємницької діяльності, ремонт будинку здійснювався за спільні кошти подружжя та спільними трудовими затратами, внаслідок чого істотно збільшилась його вартість, суд оцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень відповідачем не надано та судом не встановлено.

Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на імя позивача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2006, є особистою власністю дружини ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 вказує, що ця квартира придбана за кредитні кошти на підставі кредитного договору, укладеного 27.07.2006 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», однак саме він виплачував належні до сплати кошти для погашення кредитної заборгованості за рахунок коштів, отриманих ним від підприємницької діяльності, тобто брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, та в управлінні цим майном,однак належних та допустимих доказів цього суду не надав.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах по 1/2 за кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2010 ПН ХМНО ОСОБА_10, тобто вже під час укладання договору вирішили питання щодо поділу нерухомого майна.

Сторонами у справі також заявлені вимоги щодо поділу меблів та побутової техніки, однак судом не може бути прийнято законне та обґрунтоване рішення відносно цих обєктів, оскільки сторонами у справі не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наявності цих предметів, їх вартості, придбання їх у період перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому відсутні підстави для вирішення питання про їх поділ в натурі, стягнення грошової компенсації.

Суд вважає за необхідне зазначити, що меблями та побутовою технікою, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, належній сторонам у справі на праві спільної часткової власності, вправі користуватися співвласники приміщення, а тому відсутні підстави передавати їх у власність лише одному із співвласників та стягувати грошову компенсацію з іншого. Факт відчуження чи приховання цього майна відповідачем ОСОБА_2 судом не встановлений.

При цьому, позивачем ОСОБА_1 вимог про поділ майна, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, в натурі не заявлено.

Позовні вимоги про поділ меблів та побутової техніки, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2, належній ОСОБА_1 на праві особистої власності, не підлягають задоволенню, оскільки не доведено наявність цього майна, придбання їх за спільні кошти подружжя.

ОСОБА_2 заявлені вимоги про поділ меблів та побутової техніки в натурі, однак жодного варіанту чи порядку поділу цього майна ним не запропоновано, ці питання на вирішення експертів не були поставлені, що унеможливлює суд прийняти за цим питання обґрунтоване рішення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.06.2007 по 12.03.2010, суд вважає їх необґрунтованими та заявленими безпідставно.

Так, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факт спільного проживання із ОСОБА_1 саме однією сімєю, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обовязків.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знайомі з 2007 року, зустрічались та періодично мешкали разом, однак ці факти їм достеменно не відомі.

Показанні свідка ОСОБА_16, матері позивача, та ОСОБА_7, батька відповідача, суд сприймає критично, оскільки вони є родичами сторін.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з урахування досліджених у судовому засіданні доказів, а зустрічні вимоги ОСОБА_2 заявлені безпідставно, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля Volkswagen Golf Variant , д.н. АХ 5765CT в сумі 164980,00 грн.

Інші позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1649,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_17