Єдиний унікальний номер 235/3318/17 Номер провадження 22-ц/775/1974/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Агрофірма «Котліно» про заборонення вчинення дій, які можуть порушити право власності на землю, та за зустрічним позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Котліно» до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма «Котліно» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма «Котліно» (далі ПП «Агрофірма «Котліно») про заборонення вчинення дій, які можуть порушити право власності на землю.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області, площею 5,55 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності ОСОБА_1 І-ДН № 147614, зареєстрованим 11 березня 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 252.

07.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, за яким вищевказана земельна ділянка була передана відповідачеві в користування 11.07.2008 року, про що складений акт приймання-передачі земельної ділянки.

Договір зареєстровано у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 07.07.2008 року за № 28.

Уклавши спірний договір вони з відповідачем домовилися про те, що його укладено на 10 років до 1 січня 2018 року, про що зазначено в пункті 8 договору.

30.05.2017 року вона звернулася до відповідача з листом, в якому повідомила про необхідність звільнення земельної ділянки до 1 січня 2018 року у звязку із закінченням строку дії договору оренди землі від 07.07.2008 року та небажанням його продовжувати або переукладати. Разом з цим, нею також було зазначено, що пунктом 37 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі, крім інших підстав, закінчення строку на який його було укладено.

У відповідь на лист відповідач повідомив її про те, що відповідно до ст. 18 Розділу ІІ Закону України «Про оренду землі» зі змінами від 20.09.2016 року договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Договір оренди земельної ділянки був зареєстрований 07.07.2008 року, строк дії договору 10 років. У звязку з цим, строк дії спірного договору закінчується 06.07.2018 року і лише після закінчення цього строку вона може укласти договір оренди на новий строк або забрати свою земельну ділянку та обробляти її самостійно, що підтверджується листом ПП «Агрофірма «Котліно» за вих. № 27 від 07.06.2017 року.

Вважала, що дія спірного договору закінчується саме 1 січня 2018 року, оскільки, якщо відповідач засіє відповідні культури у посівний період наприкінці 2017 року або у 2018 році, то він не встигне зібрати врожай до 06.07.2018 року і повернути їй земельну ділянку. Саме виходячи з цих міркувань вони з відповідачем і встановили строк дії договору до 01.01.2018 року. Таким чином, подальше користування відповідачем земельною ділянкою після 01.01.2018 року може порушити її право власності на неї.

Вважала, що договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки договором передбачений момент, до якого відповідач має право користуватися орендованою земельною ділянку - конкретний термін, який є закінченням строку дії договору.

Просила заборонити ПП «Агрофірма «Котліно» здійснювати посів сільськогосподарських культур на належній їй земельній ділянці до закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного 07.07.2008 року між нею та ПП «Агрофірма «Котліно», тобто до 01.01.2018 року.

ПП «Агрофірма «Котліно» предявило до ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву про тлумачення умов правочину. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначили, що ОСОБА_2 не вірно розраховує строк дії договору і помилково вважає, що він закінчується 01.01.2018 року.

Аргументуючи свою правову позицію підприємство посилалося на те, що відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІУ (в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а згідно частинам 1 та 2 статті 2 цього закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, що викладений в постанові від 19.02.2014 року у справі №6-162цс13, зазначає, що оскільки сторони в договорі оренди землі передбачили умову, згідно з якою договір укладений на відповідну кількість років, то строк дії договору почався з дати укладення договору та закінчується в останній день відповідного річного строку, незалежно від дати державної реєстрації та набрання договором оренди чинності.

Оскільки договір було укладено 07.07.2008 року, а державна реєстрація договору відбулася в той же день, тому строк дії договору необхідно відраховувати, починаючи з 07.07.2008 року, що відповідає змісту п. 8 договору, який має назву «Строк дії договору».

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. І ст. 631 ЦК України), а відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації (постанова від 19.02.2014 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-162ц13).

Вважає, що оскільки спір стосується строку дії договору, то принципове значення для справи має не дата (термін) досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов, а момент початку і закінчення строку (періоду у часі), протягом якого сторони можуть реалізувати свої права та виконати обовязки по договору, що охоплюється не «укладенням договору», а правовими поняттями «набранням договором чинності» та «договір укладено на строк».

На відміну від поняття «строк дії договору», поняття «укладення договору» означає певний конкретний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, а тому юридичний факт укладення договору обумовлено терміном (ч. 2 ст. 251 ЦК України), а не строком (ч. 1 ст.251 ЦК України).

Виходячи з таких засад цивільних правовідносин як розумність та добросовісність, сторони договору оренди землі не можуть протягом певного строку кожного дня укладати договір оренди землі (під чим розуміється досягнення згоди з усіх істотних умов), а чинне законодавство не передбачає «перебігу терміну» (на відміну від перебігу строку ст. 253 ЦК України).

За основу, при тлумаченні норм правочину слід передусім посилатися на текст Типового договору оренди землі (надалі - Типовий договір), умови якого затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220, прийнятою на підставі статті 14 Закону України «Про оренду землі». Згідно з умовами пункту 8 Типового договору (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 1724 від 13.12.2006, № 780 від 03.09.2008), договір укладено на, відповідно, років, а згідно з пунктом 43 Типового договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З огляду на викладене, відповідач вважав, що строк дії діючого договору складає 10 років, а відповідно має закінчуватися 06.07.2018 року, а не 01.01.2018 року як зазначає ОСОБА_2, тому просив ухвалити рішення про тлумачення умов правочину щодо строку дії спірного договору оренди землі в частині визначення строку дії договору 10 років, початок дії договору 07.07.2008 року, закінчення строку дії договору 06.07.2018 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Заборонено ПП «Агрофірма «Котліно» здійснювати посів сільськогосподарських культур на належній ОСОБА_2 земельній ділянці, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області, площею 5,55 га, до закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного 07.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Котліно» до 01.01.2018 року.

Зустрічні позовні вимоги ПП «Агрофірма «Котліно» до ОСОБА_2 про тлумачення умов правочину задоволено частково.

Здійснено тлумачення пункту 8 договору оренди землі від 07.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Котліно», визначивши, що строк дії даного договору до 1 січня 2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач ПП «Агрофірма «Котліно, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ПП «Агрофірма «Котліно» про тлумачення умов правочину.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновки суду мають протиріччя з нормами цивільного законодавства, а саме, судом не враховано те, що ст. 251 ЦК України розмежовано поняття строку та терміну. В договорі оренди землі зазначено саме строк дії договору, який складає 10 років. Підприємство визначало строк закінчення дії договору як відповідний місяць та число останнього року строку, оскільки договір було укладено та зареєстровано 07.07.2008 року, тому строк дії договору, на думку відповідача, закінчується 06.07.2018 року.

Вважає, що суд фактично припиняє дію договору оренди земельної ділянки, навіть до строку закінчення дії договору оренди, який він визначив. Адже заборона на вчинення дій вступає в законну силу, після набрання законної сили рішення суду, що позбавляє підприємство права використання спірної земельної ділянки для своєї господарської діяльності і, в той же час, не знімає з підприємства обов'язків по сплаті орендної плати за договором оренди землі на користь ОСОБА_2

Остання сама порушує умови договору оренди землі, оскільки пунктом 28 договору оренди землі передбачено, що в обовязки орендодавця, зокрема, входить не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 вчинила такі дії. Заборона через суд здійснювати підприємству посів сільськогосподарських культур, що є основним видом діяльності підприємства, на думку відповідача, є перешкодою у користуванні орендованою земельною ділянкою.

Позивач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилася. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник ПП «Агрофірма «Котліно» ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони, що не зявилася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області, площею 5,55 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності ОСОБА_1 І-ДН № 147614, зареєстрованим 11 березня 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 252.

Відповідно до договору оренди землі від 07.07.2008 р., укладеного між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ПП «Агрофірма «Котліно», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку І-ДН № 147614 від 11 березня 2002 року № 252. Земельна ділянка знаходиться на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області.

Обєктом оренди є земельна ділянка загальною площею 5,55 га, кадастровий номер :03:000:0135.

Пункт 8 договору оренди землі має назву «Строк дії договору» та передбачає, що договір укладено на 10 років до 1 січня 2018 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 37 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір зареєстровано у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 07.07.2008 р. № 28.

За інформацією, наданою ПП «Агрофірма «Котліно», згідно з планом сівообігу орендованих земель, поле № 8, на якому знаходиться земельна ділянка ОСОБА_2, навесні 2018 року планується засіяти агрокультурою ячмінь яровий. Згідно агротехнічних вимог збір врожаю буде проводитися в 1 декаду липня 2018 року.

Суд визначився, що.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в даній цивільній справі спірним є строк дії договору, тобто момент до якого даний договір оренди діє, а у позивача є виправдані побоювання щодо порушення її права власності на земельну ділянку, оскільки, укладаючи та підписуючи договір оренди землі, вона як орендодавець з одного боку та ПП «Агрофірма «Котліно» як орендар, в особі директора з іншого боку, домовились, що договір укладено на 10 років до 1 січня 2018 року. Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено і вбачається зі змісту укладеного договору оренди землі, що строк його дії саме до 01.01.2018 року. Таким чином, суд першої інстанції здійснив тлумачення пункту 8 договору оренди землі від 07.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Котліно», визначаючи, що строк дії даного договору до 1 січня 2018 року.

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись, як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 вищевказаного Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди.

В свою чергу ст. 19 цього Закону встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно із ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З пункту 8 договору оренди землі від 07.07.2008 року вбачається, що договір укладено на 10 років до 1 січня 2018 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не здійснив розмежування понять строку та терміну.

Проте, таке твердження є безпідставним.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи таку загальну засаду цивільного законодавства як свобода договору, сторони договору, відповідно до статей 627-631 ЦК України мають право при застосуванні як типової форми договору оренди землі, так і форми типового договору оренди земельної частки (паю) вносити зміни до типових договорів і передбачати додаткові умови та пункти, якщо вони не суперечать законодавству України. Але це має відбуватися за взаємною згодою орендодавця і орендаря. Типовий договір оренди може бути взято за основу під час складання тексту договору та в обовязковому порядку повинен враховувати істотні умови, встановлені Законом України «Про оренду землі», що не виключає можливості доповнення такого договору іншими додатковими умовами, про які сторонами досягнуто домовленості.

Строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обовязки, які обумовлені предметом того чи іншого договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд, що й було зроблено сторонами у справі при укладенні договору оренди землі.

В пункті 8 договору оренди землі від 07.07.2008 року ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Котліно» передбачали, що договір укладено до 1 січня 2018 року, що відповідає законодавству України, а тому доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими. В свою чергу, суд першої інстанції правильно здійснив тлумачення умов правочину, визначивши, що строк дії даного договору до 1 січня 2018 року.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_2 про заборонення вчинення дій, які можуть порушити право власності на землю, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Частинами 1-4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частинами 1, 2, 4 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частина 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що у позивача ОСОБА_2 є виправдані побоювання щодо порушення її права власності на земельну ділянку, оскільки, як зазначив позивач в позовній заяві, якщо відповідач засіє відповідні культури у посівний період наприкінці 2017 року або у 2018 році, то він не встигне зібрати урожай і повернути їй земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги стосовно фактичного припинення договору оренди землі є необґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 своїм позовом порушує умови договору оренди землі є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «Котліно» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

ОСОБА_4