Cправа № 127/7231/16-ц
Провадження № 2/127/2175/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Докійчук С.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, законними представниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення

в с т а н о в и в :

07 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживала з 1997 року. Зазначена квартира придбана під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частку вищезазначеної квартири. В липні 2015 року відповідач ОСОБА_4 після сварки вигнав позивачку з квартири, змінив замки на вхідних дверях, та позивачку в квартиру не допускає. Звернення до правоохоронних органів не дали результату, а тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, адже в добровільному порядку відповідач не бажає встановити порядок користування квартирою. Просила вселити її у вищезазначену квартиру, встановити порядок користування квартирою, виділивши її кімнату площею 18,6 кв. м. та зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями. Згодом, 12 квітня 2017 року, позивачка подала до суду позовну заяву в новій редакції у звязку із зміною власника ? частки квартири АДРЕСА_1, яка раніш належала ОСОБА_4 В заяві визначила ОСОБА_3 як співвідповідача по справі, адже останній набув права власності на ? частку квартири, а також зазначила, що ОСОБА_4, навіть після відчуження своєї частки квартири надалі чинить позивачці перешкоди у користуванні квартирою. Позовні вимоги залишила в первинній редакції.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучені ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 також залучені як законні представника малолітньої ОСОБА_7 (а. с. 64).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_3 залучений до участі у справі в якості співвідповідача (а. с. 173).

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві викладеній в новій редакції та просили їх задовольнити. Крім того, уточнили, що вимоги про вселення та встановлення порядку користування заявлені до співвласника квартири відповідача ОСОБА_3, позовна вимога про зобовязання не чинити перешкоди у користуванні виділеною кімнатою та приміщеннями загального користування заявлені до ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заявлені до ОСОБА_4 не визнали. В письмових запереченнях від 25 травня 2017 року зазначили, що заявлені вимоги вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно вказали, що відповідач не чинить перешкоди позивачці у користуванні квартирою та не змінював замки у вхідних дверях. Навпаки, позивачка сама залишила квартиру та не намагалась в позасудовому порядку встановити порядок користування квартирою. Також вказали на те, що позивачка є власником і інших житлових приміщень та не має наміру вселятись у спірну квартиру, при цьому перешкоджала ОСОБА_4 в нотаріальному порядку встановити порядок користування квартирою, адже утримувала у себе документи на квартиру. Відповідач намагався, будучи співвласником спірної квартири, врегулювати спірні питання та запропонував позивачці укласти договір про порядок користування квартирою, направивши його екземпляр листом, який позивачка отримала 26 листопада 2016 року, про що не заперечувала в судовому засіданні. Натомість жодних дій із зазначеного приводу позивачка не вчинила. Крім того зазначили, що позивачкою не надано доказів про те, що відповідач після набуття ОСОБА_1 права власності на ? квартири (08 лютого 2016 року) до предявлення позову чинив її перешкоди у користуванні квартирою. Також зауважили, що позивачкою не ставиться питання щодо закріплення за кожним співвласником певних приміщень, а лише просить виділити її в користування одну кімнату. За наведеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 197-202).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в частині заявлених до нього вимог.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог позовної заяви, просила суд у їх задоволенні відмовити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду повідомив, що являється сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 При цьому зазначив, що в 2015 році мати перестала проживати в спірній квартирі, адже батько здійснював постійний моральний тиск. В зазначеній квартирі також залишились особисті речі свідка, які він і досі не має можливості забрати, адже двері ніхто не відчиняє. Мати має у своєму розпорядженні комплект ключів від вхідних дверей квартири, натомість не може потрапити у квартиру у звязку із заміною замків на вхідних дверях, надіслані батьком ключі від вхідних дверей також не підходять. В липні 2015, вересні 2016 та лютому 2017 року разом із матірю намагався потрапити до квартири, натомість це не вдалось, двері ніхто не відчиняв.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду повідомила, що є подругою ОСОБА_9 Разом із ОСОБА_9 3 рази приходила до квартири щоб забрати його особисті речі, натомість двері ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що являється чоловіком позивача. ОСОБА_4 в лютому 2017 року дав ключі від вхідних дверей спірної квартири, які не підходили. Був очевидцем в 2015 р., 2016 р. та 2017 р., коли позивач не могла потрапити до квартири. В липні 2015 року разом із ОСОБА_9 прийшов до квартири, щоб забрати речі останнього.

Свідок ОСОБА_12, яка доводиться позивачу тіткою, в судовому засіданні пояснила, що позивач після розлучення із ОСОБА_4 у спірній квартирі не жила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_4 не виганяв позивача. Чи змінювались замки до вхідних дверей спірного помешкання, свідку невідомо. Свідок була останній раз в даному помешканні в січні 2016 року на дні народженні дитини ОСОБА_3, позивача там не було.

Свідок ОСОБА_14, суду пояснила, що доводиться двоюрідною сестрою позивача. Зазначила, що позивач купила собі квартиру у с. Лука-Мелешківська. Спірне помешкання покинула з власної волі. Позивачу ніхто не чинить перешкоди у користуванні квартирою. Чи змінювались замки до вхідних дверей, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_15, який доводиться двоюрідним братом позивача, суду пояснив, що очевидцем конфліктних ситуацій не був.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст.ст. 319, 356, 358, 360 ЦК України та нормами ЖК Української РСР в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1 відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2016 року (а. с. 4-6). Відповідно до положень ст. 182 ЦК України позивачка ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію свого права на нерухоме майно, що підтверджується рішенням державного реєстратора від 08 лютого 2016 року № 28128827 (а. с. 7).

Відповідачеві ОСОБА_4 на праві власності також належала ? частка на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого зазначене право зареєстроване за останнім 23 вересня 2016 року.

Відповідно до договору дарування від 22 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованого в реєстрі за № 1631, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар ? частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 131). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 грудня 2016 року, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на ? частку вищезазначеної квартири (а. с. 132).

З наведеного вбачається, що сторонам по справі, зокрема ОСОБА_1, а з 22 грудня 2016 року і ОСОБА_3, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, по ? частки.

Позивачкою ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, виділивши її кімнату площею 18,6 кв. м. із зазначеного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 319, 355, 356 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358, 361 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При цьому, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

З матеріалів справи та позицій сторін висловлених в судових засіданнях вбачається, що сторони, які є співвласниками квартири, не можуть дійти згоди про порядок користування квартирою, отже наявний спір. Зокрема, позивачка просить виділити їй у користування одну з кімнат площею 18,6 кв. м., натомість, відповідачі зазначають, що саме у зазначеній кімнаті проживає сімя ОСОБА_3

Відповідно до копії технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат житловою площею 42,8 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 18,6 кв. м. (на плані № 6), 2-а кімната 12,1 кв. м. (на плані № 7), 3-я кімната 12,1 кв. м. (на плані № 8), кухня 8,8 кв. м. (на плані № 5), ванна кімната 2,1 кв. м. (на плані № 2), вбиральня 1,2 кв. м. (на плані № 3), коридор 9,4 кв. м. (на плані № 1), вбудована шафа 0,9 кв. м. (на плані № 4). Квартира обладнана балконом 1,6 кв. м. (а. с. 10).

При встановленні порядку користування квартирою суд виходить з того, що такий порядок повинен встановлюватись за принципом адекватності розміру часток співвласників розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15).

Враховуючи, що позивачці належить ? частки на право власності у спільному майні, у даному випадку на 21,4 кв. м., вимога про виділення їй у користування кімнати площею 18,6 кв. м. на думку суду найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а тому така вимога підлягає задоволенню. Крім того, приміщення загального користування, а саме кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та балкон слід залишити у спільному користуванні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлений порядок користування квартирою в подальшому може бути змінений та зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Одночасно, до відповідача ОСОБА_3 позивачка заявляє позовну вимогу про вселення в спірну квартиру. На думку суду така вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, позовна вимога може бути задоволена судом у разі наявного та доведеного порушення прав позивача, у даному випадку житлових прав позивачки. Спосіб захисту порушених житлових прав співвласника житлового приміщення передбачений положеннями Цивільного кодексу України, зокрема ст. 391, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Такий спосіб захисту, як вселення в житлове приміщення передбачений положеннями ЖК УССР та може бути обраний особами, які мають лише право на користування (проживання) житловим приміщенням у разі порушення такого права. За наведеного, суд вважає, що позивачка, заявляючи зазначену позовну вимогу невірно обрала спосіб захисту свого права, адже є співвласником квартири, а тому позовна вимога про вселення в квартиру задоволенню не підлягає.

Одночасно позивачкою заявлено позовну вимогу до ОСОБА_4 про зобовязання останнього не перешкоджати позивачці у користуванні виділеною її кімнатою та приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Заявляючи вищезазначену позовну вимогу, позивачка зазначає, що ОСОБА_4 чинить її перешкоди у користуванні квартирою, починаючи з літа 2015 року. При цьому, як зазначалось вище, ОСОБА_4 на той час та до 22 грудня 2016 року був співвласником квартири, а після зазначеної дати має статус члена сімї співвласника квартири в розумінні положень ст. 156 ЖК УССР. При цьому в судовому засіданні встановлено, що місце проживання останнього до 13 серпня 2017 року було зареєстровано за адресою спірного приміщення, а з 23 серпня 2017 року зареєстрував своє місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2. Разом з тим, зміна реєстрації місця проживання ОСОБА_4, не позбавляє останнього, в розуміння статті 156 ЖК УССР, можливості користуватися приміщеннями спірної квартири.

В розумінні положень ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод щодо будь-якої особи, а не лише до співвласника такого майна.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Як зазначалось вище, позивачкою доведено, що їй на праві власності належить ? частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. При цьому, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема заявою ОСОБА_1 від 12 серпня 2015 року до правоохоронних органів підтверджується, що остання зверталась саме з приводу заміни відповідачем ОСОБА_4 замків на вхідних дверях та неможливістю потрапити до квартири (а. с. 55). Крім того, 18 лютого 2017 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявою не допуску її до квартири її колишнім чоловіком, що підтверджується талоном повідомленням № 36 (а. с. 158). На зазначену заяву позивачка отримала лист Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницький області від 05 квітня 2017 року з пропозицією звернутись до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку приватного звернення, адже між сторонами вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а. с. 159). Одночасно із показів свідків вбачається, що позивачка позбавлена можливості потрапити в квартиру та користуватись нею.

За наведеного суд приходить до висновку, про наявність порушення житлових прав позивачки щодо користування квартирою № 20 по вул. Чорновола, 6 в м. Вінниця, при чому перешкоди вчиняються саме відповідачем ОСОБА_4, а тому вимога про зобовязання останнього не чинити позивачці перешкоди у користуванні квартирою підлягає задоволенню.

Суд не погоджується з твердженням представника ОСОБА_4 про те, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав наявності у позивачки права власності на інші житлові приміщення, адже власник майна, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому позивачка має право реалізувати свої житлові права і шляхом використання квартири АДРЕСА_1 для проживання. Не погоджується суд і з твердженням про те, що відсутні докази про вчинення відповідачем ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою після 08 лютого 2016 року, тобто після набуття позивачкою права власності на ? частку квартири, адже це спростовується письмовими доказами про що зазначалось вище. При цьому суд зауважує, що до 08 лютого 2016 року спірна квартира відповідно до положень СК України, перебувала у спільній сумісній власності сторін, адже придбана під час перебування у шлюбі, а тому і до зазначеної дати позивачка мала право користування квартирою як співвласник. Щодо твердження представника відповідача про те, що позивачкою не ставиться питання про закріплення інших житлових кімнат за співвласниками то суд зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦПК України сторони наданими їм процесуальними правами розпоряджаються на власний розсуд, зокрема і щодо змісту та меж предявлення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено частково та до двох відповідачів, а позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1102,4 грн. судового збору, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки слід стягнути 551,20 грн., адже заявлені до нього вимоги задоволені в повному обсязі, а з ОСОБА_3 на користь позивачки слід стягнути 275,60 грн., адже із заявлених вимог про вселення та встановлення порядку користування задоволено лише вимогу про встановлення порядку користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 355, 356, 358, 360, 361, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 20 по вул. Чорновола, 6 в м. Вінниця, виділивши ОСОБА_1 кімнату площею 18,6 кв. м., при цьому кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та балкон залишити у спільному користуванні співвласників.

Зобовязати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 користуватись кімнатою площею 18,6 кв. м. та приміщеннями спільного користування квартири АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_17