Справа № 361/7435/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3440/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 23.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Коцюрби О.П., Мельника Я.С.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 19.11.2014 року він з відповідачем уклав договір, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити для позивача кухонні меблі і двері, для чого він передав відповідачу 4000,00 доларів США. У встановлений договором строк відповідач, завізши частково матеріали для виготовлення меблів, у подальшому договір не виконав, меблі і двері не виготовив, обіцяв виготовити пізніше або повернути гроші. протягом тривалого часу гроші не повернув, і 22.07.2016 року відповідач надав позивачу розписку, в якій підтвердив наявність у нього боргу в сумі 4000доларів США і обіцяв борг повернути до 15.12.2016 року, але гроші не повернув, став ухилятись від виконання зобов'язання. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача 4000 доларів США боргу та 3% річних у сумі 100 доларів США.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу 108160 грн. та судові витрати 1052,41 грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права. Крім того вважає, що суд помилково не взяв до уваги той факт, що ним було частково виконано умови договору приблизно на 10000,00 грн., а тому підстав для стягнення повної суми боргу не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 19.11.2014 року, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений правомірно, оскільки відповідач не виконав взяте на себе грошове зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність відповідно до закону, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Також суд першої інстанції зазначив, що укладення договору з визначенням предмету договору і грошового зобов'язання у іноземній валюті не суперечить вимогам закону, що регулює дані правовідносини. Разом з тим, враховуючи визначену законом грошову одиницю виконання грошового зобов'язання в України (гривню), суд вважав необхідним у рішенні суду суму грошового зобов'язання фізичної особи боржника перед фізичною особою кредитором визначити у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ. Позивачем для розрахунку взято курс НБУ 27,04 грн. за 1 долар США. За даним курсом сума 4000 доларів США становитиме суму, зазначену у позовній заяві - 108160 грн. Даний курс валют і розмір грошового зобов'язання, визначений у гривнях, відповідач не оспорює.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно ч.2 ст.524 ЦК України - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст.533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Згідно ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

Укладений договір про новацію боргу (заміну боргу позиковим) відповідає вимогам закону про новацію, відповідає вимогам закону, що пред'являються до договору позики за змістом і по формі.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Встановлено, що згідно розписки від 19.11.2014р. від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідач взяв у позивача 4000 долари США на виготовлення меблів (кухні) згідно узгодженого проекту, зобов'язався виконати зобов'язання або повернути гроші в повному обсязі. Датовано 19.11.2014р..

Згідно розписки від 22.07.2016р. від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідач підтвердив факт отримання грошей у сумі 4000 доларів США від позивача в якості оплати за виготовлення меблів, зобов'язання не виконав, зобов'язався повернути позивачу 4000 доларів США до 15.12.2016р., виплатою частинами до 15.08.2016р.- 500 доларів, до 15.09.2016р.- 1000 доларів, до 15.10.2016р.- 1000 доларів, до 15.11.2016р. - 1000доларів, остаточно 15.12.2016р..

Факт укладення грошового договору між сторонами підтверджено письмовим доказом. Факт отримання від позивача грошей, розмір отриманої суми, а також наявність боргу у розмірі 4000доларів США станом на день написання другої розписки доведено належними (письмовими) доказами.

Встановлено, що між сторонами укладено договір на оплатне виконання робіт. Даний договір не суперечить чинному законодавству, за змістом і за формою сторонами дотримано всі вимоги закону до такого договору, тому з нього для сторін виникли певні зобов'язання. Встановлено, що зобов'язання за даним договором відповідач не виконав.

Також встановлено, що станом на липень 2016р. відповідач мав невиконане грошове зобов'язання, яке виникло у нього на підставі укладеного раніше договору, і не виконав зобов'язання по поверненню грошової суми (боргу). Таким чином, написанням другої розписки (про визнання боргу і про зобов'язання повернути суму боргу у конкретно зазначеному в розписці розмірі, - сторони діяли у відповідності до вимог ст.1053 ЦК України щодо заміни боргу, який виник з невиконання іншого законного і дійсного зобов'язання у позикове зобов'язання .

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог , оскільки відповідач не виконав взяте на себе грошове зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність відповідно до закону, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач виконав роботи на суму 10000,00грн. шляхом виготовлення меблів для позивача, у зв'язку з цим сума боргу повинна бути зменшена на цю суму, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом його посилання на обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з не розірванням договору на виготовлення меблів, який дійсний на сьогоднішній день, у відповідача не виникло обов'язку на повернення коштів позивачу, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються положеннями ст.ст. 1047,1053 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: