Справа № 738/172/17
№ провадження 2/738/209/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Менський районний суд

Чернiгiвської областi

в складi:

головуючого - суддi ОСОБА_1

секретарів судових засідань ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю:

позивача ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8 міської ради ОСОБА_9,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернiгiвської областi цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_6, третя особа відділ держгеокадастру у ОСОБА_8 районі, про скасування рішення 16 сесії 5 скликання ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області від 23 жовтня 2007 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Ринкова, 1ж в м. Мена, та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1193 га ОСОБА_6,

В С Т А H О В И В:

В лютому 2017 року до Менського районного суду звернувся ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_6, третя особа відділ держгеокадастру у ОСОБА_8 районі, про скасування рішення 16 сесії 5 скликання ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області від 23 жовтня 2007 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Ринкова, 1ж в м. Мена, та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1193 га ОСОБА_6 Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Ринкова, 1 д в м. Мена Чернігівської області. На початку листопада 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_8 міської ради з заявою про вирішення земельного спору між власниками домогосподарств по вул. Ринкова № 1д та по вул. Ринкова № 1ж (у відповідності до вимог ст. 12 Земельного кодексу України), щодо відновлення меж. Крім цього, за замовлення позивача, ПП «ІАЦ Відродження» виготовило кадастровий план земельної ділянки гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Мена вул. Ринкова, 1д, Менського району, Чернігівської області. 08 листопада 2016 року комісією по вирішенню земельних спорів ОСОБА_8 міської ради було встановлено, що позивачу надано земельну ділянку, загальною площею 0,10 га по вул. Ринкова, 1д, а відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого ПП «ІАЦ Відродження», фактична площа присадибної ділянки становить 0,0877 га, що не відповідає проекту забудови земельної ділянки по вул. Ринкова, 1д, м. Мена Чернігівської області. ОСОБА_6 згідно рішення № 284 виконкому ОСОБА_8 міської ради від 19 жовтня 1990 року була надана земельна ділянка площею 0,05 га в м. Мена по вул. Ринкова, 1ж. При приватизації земельних ділянок ОСОБА_6 в жовтні 2007 року, зовнішні межі земельних ділянок по вул. Ринкова, 1ж, позивач не погоджував, як суміжний землекористувач. Вважаючи, що складовою частиною проектно-технічної документації є Акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, який позивач не підписував, він вважає, що з боку відповідача ОСОБА_8 міської ради порушено норми чинного законодавства, що призвело до порушення його прав, в звязку з чим позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні, посилаючись на те, що проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника являється правовстановлюючим документом, а межі його земельної ділянки не відповідають вказаному проекту, в звязку з цим, на думку позивача, він протиправно позбавлений права власності на частину земельної ділянки, яка на даний час належить відповідачу ОСОБА_6, а тому просив скасувати рішення ОСОБА_8 міської ради, винесене з даного приводу та визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, що належать відповідачу.

Представник відповідача ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він у складі комісії виїжджав за місцем знаходження земельних ділянок. Ширина земельної ділянки позивача становить 19.40 м., замість виділеної йому згідно рішення виконкому земельної ділянки шириною 20 м. Також було встановлено, що при приватизації земельних ділянок відповідачем ОСОБА_6, Акт встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул. Ринкова № 1ж, позивач ОСОБА_4 не погоджував, як суміжний землекористувач. Межові знаки земельних ділянок по вул. Ринкова № 1ж відсутні. Рекомендовано відповідачу ОСОБА_6 встановити межі земельної ділянки та погодити межі з сумісним землекористувачем і подати підтверджуючі документи до міської ради. Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що претензій до відповідача ОСОБА_6 міська рада не має.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та показала суду, що проживає поряд із позивачем, мають суміжні земельні ділянки. В 2007 році було складено Акт встановлення і погодження меж земельної ділянки, що їй належить, в ході чого землевпорядною комісією було встановлено в натурі на місцевості фактичні межі усіх суміжних землевласників і землекористувачів. Усі суміжні землекористувачі поставили свої підписи про встановлення і погодження земельної ділянки, крім ОСОБА_4, не зважаючи на те, що позивач між оспорюваними земельними ділянками самостійно побудував постійний паркан із шиферу на бетонному фундаменті, чим фактично сам встановив межу між своєю і її земельними ділянками, що самим собою уже не вимагає погодження межі між суміжними землекористувачами, про що й було відображено в Акті землевпорядної комісії. Відповідач просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог повністю та стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_4 протягом 10 років, проживаючи по сусідству з відповідачем, не заявляв ніяких претензій щодо межі між земельними ділянками, яку він сам встановив у 2003-2005 роках, побудувавши впродовж усієї межі між земельними ділянками паркан із шиферу на бетонному фундаменті, знаючи про те, що був складений Акт встановлення і погодження меж суміжних землекористувачів від 12 червня 2007 року, в якому позивач особисто відмовився ставити свій підпис без пояснення причини такої відмови. Враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, тому позивач пропустив строк позовної давності, звертаючись до суду з даною позовною заявою, в звязку цим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

За клопотанням відповідача та її представника в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачем і відповідачем. Свідок в судовому засіданні підтвердила, що на момент приватизації земельної ділянки ОСОБА_6, між земельними ділянками позивача і відповідача стояв збудований позивачем паркан. Спору за межу тоді не було.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він був виконавцем технічної документації, яку виготовляв при здійсненні приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_6 Це був стандартний випадок, був дозвіл на виготовлення технічної документації, були заміри, було одне питання щодо погодження меж земельних ділянок. Було складено Акт, позивач відмовився від погодження меж. Свідок підтвердив, що на момент виготовлення технічної документації, по всій межі земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стояв капітальний паркан. Технічна документація була затверджена на сесії міської ради.

Представник третьої особи відділу держгеокадастру у ОСОБА_8 районі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з їх участю суду не надав.

За таких обставин справу можливо розглянути без участі представника відділу держгеокадастру у ОСОБА_8 районі на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та представників відповідачів, враховуючи покази свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 лютого 2002 року, яке видане ОСОБА_8 міською радою Чернігівської області на підставі рішення виконкому ОСОБА_8 міської ради від 21 лютого 2002 року № 42, належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Ринкова № 1д в м. Мена Чернігівської області.

Крім цього, судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 20 листопада 2007 року, відповідачу ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,1000 га по вул. Ринкова, 1ж в м. Мена Чернігівської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд; згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 20 листопада 2007 року, відповідачу ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,0193 га по вул. Ринкова, 1ж в м. Мена Чернігівської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Частиною першою, другою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частини першої, другої, шостої девятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень.

Таким чином, право власності на земельні ділянки відповідачем оформлено належним чином, будь яких порушень щодо отримання Державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачем ОСОБА_6, судом не встановлено.

За загальновизнаними нормами, власники й землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобовязані співпрацювати при здійсненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного. Відмова в узгодженні меж земельної ділянки може завадити іншій особі (сусідові) в оформленні прав на земельну ділянку.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивач ОСОБА_4 відмовився погоджувати межі земельної ділянки суміжному власнику ОСОБА_6, при приватизації останньою земельних ділянок в 2007 році, а саме: ставити підпис в Акті погодження, тим самим спричинивши перешкоди відповідачеві в оформленні права власності на земельні ділянки, самостійно встановив ці межі у 2003-2005 роках побудувавши впродовж усієї межі земельної ділянки паркан із шиферу на бетонному фундаменті, що також в судовому засіданні підтвердили свідки, в звязку з чим суд приходить до висновку, що про порушення свого права позивач дізнався і повинен був дізнатися саме в 2007 році. Оскільки ОСОБА_4 не просив поновити йому строк позовної давності, посилаючись на поважні причини його пропуску, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем ОСОБА_4 пропущено без поважних на те причин, а це є підставою для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими і не підтвердженими належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 16, 257, 267, 321 Цивільного кодексу України, Земельним кодексом України, ст.ст. 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_6, третя особа відділ держгеокадастру у ОСОБА_8 районі, про скасування рішення 16 сесії 5 скликання ОСОБА_8 міської ради Чернігівської області від 23 жовтня 2007 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Ринкова, 1ж в м. Мена, та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1193 га ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова