провадження 8/201/40/2017
УХВАЛА

01 грудня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву про відвід головуючому по справі за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз про скасування рішення за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 вересня 2017 року звернувся до суду з заявою до відповідача ПАТ Дніпрогаз про скасування рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, вимоги не доповнювалися, не змінювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядалися клопотання, виносилася ухвали, заява не розглянута.

Позивачем заявлено відвід судді Антонюка О.А., в обґрунтування якого він посилається на те, що суддя не може брати участі в розгляді цієї справи в звязку з сумнівами в його обєктивності та неупередженості (він /цей суддя/ раніше, не обєктивно, на його думку, розглядав багато інших цивільних справ за його ж участю і рішення та ухвали по тим справам було апеляційним судом частково скасовано, тобто суддя вже висловлював свою думку по незаконним рішенням та ухвалам), що, на думку заявника, унеможливлює слухання справи цим суддею.

Вислухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Раніше винесені рішення та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська під головуванням судді Антонюка О.А. мали місце при вирішенні конкретних цивільних справ (і цієї справи) в відповідності до норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Ухвали суду під головуванням судді Антонюка О.А. у цій справі були законні, ту ж саму справу суддя не розглядав і не розглядає: це не новий розгляд справи після скасування попереднього рішення чи ухвали про закриття провадження в справі, справа по суті не вирішена.

Посилання заявника фактично на п. п. 2 і 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України нічим не підтверджені і не обґрунтовані.

Дії судді при прийнятті даної конкретної справи до провадження та призначенні її до розгляду справи відповідають вимогам цивільно-процесуального закону, обєктивних даних про сумніви в обєктивності та неупередженості судді не надано, нічим не підтверджені сумніви та припущення не можуть бути покладені в основу задоволення відводу, законних підстав (передбачених ст. 20 і 21 ЦПК України) для задоволення відводу немає.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

В той же час, відповідно до Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Безпідставні заяви, клопотання (в тому неналежна оцінка дій головуючого) та ін. можуть свідчити про не обєктивність самого позивача, що затягує вирішення спору і фактично перешкоджає розгляду справи по суті далі, а упереджені і не відповідні оцінки дій суду, не коректні висловлювання на адресу суду і головуючого, рішень суду свідчать не лише про напругу у відносинах сторін, але і негативний вплив на суддю. За таких підстав з метою економії процесуального часу, унеможливлення вище зазначеного та найскорішого вирішення спору по суті є за необхідне і доцільне взяти самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 20 24, 168, 208-210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви сторони заявника про відвід головуючого відмовити.

По цій цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз про скасування рішення за нововиявленими обставинами заявити самовідвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя