РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача, законного представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації, припинення права власності відповідача на частку, визнання права власності на дану частку за позивачем, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому в остаточно уточнених позовних вимог від 11.05.2017 р. просив визнати за ним право власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 152/1000 частку квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому. Стягнути з нього на користь ОСОБА_3 вартість 152/1000 частки квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому, що становить 88 242 гривень. Припинити право власності ОСОБА_3 на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому. Визнати за ним право власності на належну ОСОБА_3 152/1000 частку квартири АДРЕСА_2/3-Бу м. Хмельницькому. Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою №52 по Проспекту Миру, 61/3-Б у м. Хмельницькому з 29 жовтня 2012 року.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року по справі №2218/23181/2012 визнано за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на 304/1000 частини квартири за № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому.

В звязку з тим, що спільне проживання з відповідачкою ОСОБА_3 неможливо, через її поведінку, у них вкрай неприязні стосунки, її частка в квартирі не може бути виділена в натурі, є не значеною, тому він змушений звертатися з даним позовом про поділ спільної сумісної власності по ? та припинення частки відповідачки із сплатою їй грошової компенсації ринкової вартості її частки в сумі 88 242 грн., які ним внесені на депозитний рахунок суду.

Також зазначає, що у власності відповідачки є 2/3 частини квартири за № 31 у житловому будинку № 8 по вул. Народної волі у м. Хмельницькому, інша 1/3 частина квартири належить її сину від першого шлюбу ОСОБА_8. З врахуванням того, що відповідачка та її старший син мають житло - припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть ОСОБА_3 та членам її сім'ї істотної шкоди.

Крім того, вказує, що відповідачі будь-яких витрат за утримання житла, благоустрій та комунальні послуги не несли, усі втрати сплачував лише він. При цьому відповідачі втратили статус члена сім'ї власника, в звязку з розірванням шлюбу між ним та ОСОБА_3, тому визнаються такими, що втратили право користування житловим приміщенням. А тому, позов просить задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити з підстав наведених у позові. Крім того, зазначили, що відповідач фактично проживає однією сімєю із ОСОБА_9, з яким мають житло, а саме квартиру АДРЕСА_3, а тому припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть ОСОБА_3 та членам її сім'ї істотної шкоди. Також, вказали, що відповідач умисно погіршила своє становище, відчуживши свою частку у квартирі № 31 у житловому будинку № 8 по вул. Народної волі у м. Хмельницькому.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та її представник заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що позов є необгрунтованим, мотивувальна частина побудована не на фактичних даних, а на домислах та припущеннях, а також таким, що грубо порушує права відповідача, а також права її малолітніх дітей. Відповідач вказує, що не погоджується на припинення права власності на її частку із компенсацією, іншого житла у неї немає. Її розмір частки у спільній сумісній власності становить 15,2 % загальної площі квартири або ж 152/1000 частки квартири, що є значним. Вважає, що спільне проживання та користування у даній квартирі є можливим, однак саме позивач їй чинить перешкоди в такому проживанні. А втрата права користування захищена рішенням суду. А тому просять відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності із запереченням проти позову. Вказав, що дійсно не проживає за місцем реєстрації, однак з поважних причин, оскільки здобуває освіту в Краківській Політехніці на денній формі навчання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні вказав, що позов не підлягає до задоволення, так як порушуються права дітей.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.12.12 р.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року по справі №2218/23181/2012 визнано за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на 304/1000 частини квартири за № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому. У решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04.06.14 р. залишено без змін, яким вселено ОСОБА_3 із малолітнім ОСОБА_6 у квартиру № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому.

Означеними рішеннями встановлено, що на день ухвалення рішення, ОСОБА_3 мала у власності 2/3 частини квартири № 31 у житловому будинку № 8 по вул. Народної Волі у м. Хмельницькому, інша 1/3 частка квартири належить її сину ОСОБА_10.

Із витягу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.17 р. вбачається, що ОСОБА_3 іншого житла, окрім частки у квартирі № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому не має. А 2/3 частини квартири № 31 у житловому будинку № 8 по вул. Народної Волі у м. Хмельницькому вона 08.12.2014 р. подарувала своєму батькові ОСОБА_11, що не заперечується відповідачем, а також вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.17 р.

У квартирі № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що вбачається із довідки ОСББ Проспект Миру, 61/3 Б від 19.04.16 р.

Із акту від 19.04.2016 р. вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у квартирі № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому з 29.10.2012 р. не проживають.

Із акту від 24.04.17 р. вбачається, що у квартирі № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому проживає також ОСОБА_12 (матір позивача).

Згідно висновку експерта від 14.03.16 р. № 18/16, ринкова вартість станом на день проведення експертизи 304/1000 частки квартири АДРЕСА_4/3-Б в м. Хмельницькому, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року по справі №2218/2318/2012 становить - 130 148 грн.

За результатами проведення додаткової судово оціночно будівельної експертизи від 16.09.16 р. № 69/16, ринкова вартість станом на день проведення експертизи 304/1000 частки квартири АДРЕСА_4/3-Б в м. Хмельницькому у загальній вартості квартири становить 176 484 грн. На час проведення дослідження відсутня методика по визначенню спеціальної вартості (неринкової вартості) обєктів нерухомого майна.

Так, щодо поділу спільної сумісної власності по ? у 304/1000 частки квартири АДРЕСА_4/3-Б в м. Хмельницькому, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача на підставі рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року, суд вважає, що дана вимога підлягає до задоволення, у звязку із наступним.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

А тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5. Залишити ОСОБА_3 право власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5.

Щодо стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 вартості 152/1000 частки квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому, що становить 88 242 гривень. Припинення право власності ОСОБА_3 на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_1/3-Б у м. Хмельницькому та визнати за позивачем право власності на належну ОСОБА_3 152/1000 частку квартири АДРЕСА_2/3-Бу м. Хмельницькому, то в цій частині слід відмовити, у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року).

Встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, судом не встановлено обставин того, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

ОСОБА_3 не погоджується із припиненням її права власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5 та стягнення компенсації на її користь.

До того ж, таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки у ОСОБА_3 іншого житла, окрім даної частки у квартирі № 52 у будинку 61/3-Б по Проспекту Миру у м. Хмельницькому не має.

Посилання позивача та покази свідка ОСОБА_13 про те, що квартира № 13 ОСОБА_9, яка знаходиться по вул. Озерній 6/4 в м. Хмельницькому є спільною власністю разом із ОСОБА_3, суд відхиляє, оскільки право власності на частку такої квартири за ОСОБА_3 не оформлено. Доказів того, що фінансування такої здійснювала ОСОБА_3 матеріали справи не містять, на противагу того, що договір цільового пайового внеску на квартиру укладений був із ОСОБА_9, який і виплатив кошти за дану квартиру, що вбачається із довідки ЖБК «Озерний3» від 16.03.15 р.

А тому, враховуючи ту обставину, що таке припинення права власності ОСОБА_3 на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5, завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки іншого житла на праві власності у ОСОБА_14 не має, тому в цій частині слід відмовити в задоволенні позову.

Також, слід відмовити і в частині визнання ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою №52 по Проспекту Миру, 61/3-Б у м. Хмельницькому з 29 жовтня 2012 року, у звязку із наступним.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, власником житла або законом.

При цьому, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України - кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України -правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно дост. 319 ЦК України- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7ст. 319 ЦК України).

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і від вирішення таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316-319 ЦК), а тому власник на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин (п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 є власником 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5, її не може бути визнано такою, що втратила право користування даним житло. Даною часткою житла вона має право користуватися та розпоряджатися на власний розсуд, також і щодо своїх членів сімї, тобто щодо їх, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, реєстрації. До того ж, ОСОБА_8 не проживає у даній квартирі з поважних причин, оскільки навчається за кордоном, що вбачається із довідки Краківської політехніки від 11.08.15 р. Окрім того, і сам позивач вказав, що змінив замки до даної квартири, тобто доступ до неї обмежений.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 152/1000 частки квартири АДРЕСА_5.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 882,42 грн.

Повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 65 074,00 грн. внесені ним на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 137 від 24.05.2016 р. та кошти в сумі 23 168,00 грн. внесені ним на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 17 від 21.04.2017 р.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя