Провадження № 2/369/764/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Радгоспна" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 12 жовтня 2016 року між ним ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВ-Брік Траст» був укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно п. 1.2 Договору, позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Брік Траст» земельну ділянку площею 0,1235 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Горенка. Цільове призначення вищевказаної земельної ділянки - для ведення підсобного сільського господарства.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12 жовтня 2016 року зазначається, що позивач зареєстрував право власності відповідно до законодавства України, та є повноправним власником вищевказаної земельної ділянки.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радгоспна» фактично користується належною позивачу земельною ділянкою, оскільки між ділянками не було встановлено капітального паркану, своїми систематичними дія Відповідач чинить перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою яка є власністю позивача.

Перешкода у користуванні полягає у наступному, а саме на земельній ділянці площею 0,1235 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, яка належить позивачу на праві приватної власності, розташовані сараї (під літерами Б1, Б2, БЗ, Б4, Б5, Б6). Відповідача, які відповідно до технічного паспорту від 10.06.2016 року були самочинно збудовані Відповідачем.

21 жовтня 2016 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ЗЕМЛЕУСТРОЮ «ПРАВО НА ЗЕМЛЮ», з метою виконання топографо-геодезичних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, про що був укладений Договір № 211116-Г01.

На виконання Договору №211116-Г01 від 21.10.2016 року була виготовлена документація, а саме план схема на якому чітко видно та вказано, що на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 розташовані будівлі, а саме: 1. Дерев'яний сарай. 2. Дерев'яний сарай. 3. Дерев'яний сарай. 4. Дерев'яний сарай. 5. Двох поверховий кам'яний сарай.

Позивач пропонував відповідачу вирішити мирним шляхом вищевказану ситуацію, виходячи з принципів добросусідства, але оскільки відповідач категорично відмовляється, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Тому позивач просив зобов'язати Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радгоспна» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,1235 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, шляхом демонтування будівель за власний рахунок, а саме: 1. Дерев'яний сарай; 2. Дерев'яний сарай; 3. Дерев'яний сарай; 4 Дерев'яний сарай; 5 Двох поверховий кам'яний сарай, які перебувають у межах вказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позо задоволити.

Представники відповідача проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВ-Брік Траст» був укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно п. 1.2 Договору, позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Брік Траст» земельну ділянку площею 0,1235 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Горенка. Цільове призначення вищевказаної земельної ділянки - для ведення підсобного сільського господарства.

Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., та зареєстровано в реєстрі за № 1855.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12 жовтня 2016 року зазначається, що позивач зареєстрував право власності відповідно до законодавства України, та є власником вищевказаної земельної ділянки.

Згідно технічної документації виготовленої ТОВ «ІНСТИТУТ ЗЕМЛЕУСТРОЮ «ПРАВО НА ЗЕМЛЮ», а саме на план схемі зазначено, що на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу, розташовані будівлі, а саме: 1. Дерев'яний сарай. 2. Дерев'яний сарай. 3. Дерев'яний сарай. 4. Дерев'яний сарай. 5. Двох поверховий кам'яний сарай.

Відповідно до технічного паспорту від 10.06.2016 року, дані сараї були самочинно збудовані відповідачем ОСББ «Радгоспна».

Позивач стверджує, що об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радгоспна» фактично користується належною позивачу земельною ділянкою, та чинить перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою шляхом розміщення на нії нежитлових приміщень, однак беззаперечних доказів на рахунок, цього позивачем не надано.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Пунктом «г» ч. 1 .ст. 91 ЗК України 2001 року власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

У ч. 1 ст. 106 ЗК України 2001 року прямо встановлює, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

З огляду на ст. 125 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Водночас, за змістом п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не довів порушення його прав, як власника земельної ділянки, внаслідок будівництва спірних сараїв, не не надав до суду правовстановлюючих документів, кому належать вказані будівлі, як власник земельної ділянки, на якій розташовано спірні будівлі, окрім того, не довів, що саме з боку відповідача вчиняються перешкоди у користуванні власністю, тому суд знаходить вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наведеного вище не вбачається що, саме відповідач ОСББ «Радгоспна» порушив права позивача ОСОБА_1 як власника на земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Горенка, кадастровий номер НОМЕР_1 самовільно побудувавши на даній земельній ділянці сараї що зазначені на план схемі та технічному паспорті, а отже позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Таким чином, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження свого твердження про те, що відповідач перешкоджає йому у користуванні земельною ділянкою, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи наведені обставини та керуючись ст. ст. 15, 16, 376, 391 ЦК України, 90, 91, 106, 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 209. 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Радгоспна" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - вімовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя Волчко А.Я.