АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 629/910/16-ц Головуючий 1 інстанції Смірнова Н.А.
Провадження № 22ц/790/5107/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 29 липня 1989 року по 05 березня 2013 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу вони збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований на ім'я відповідача. ОСОБА_1 в добровільному порядку не визнає її право на 1/2 частину спірного будинку.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд виділити їй та відповідачу по 1/2 ідеальної частки у наступному майні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, без реального поділу, залишивши його у спільний частковій власності: житловий будинок, літера «А-1», площею 86,6 кв.м.; гараж, літера «Г»; сарай, літера «В»; баня, літера «Д»; навіс, літера «Ж»; гараж, літера «Г1»; навіс, літера «З»; сарай, літера «М»; сарай, літера «Л»; погріб, літера «П»; погріб, літера «П1»; огорожа, літера «N1-N4»; замощення, літера «з»; вигрібна яма, літера «с»; колонка, літера «к». Крім цього, просить надати їй та відповідачу по справі право безперешкодно користуватися земельною ділянкою, площею 0,23 га, яка виділена рішенням Єлизаветівської сільської ради № 46 від 2001 року ОСОБА_1 під забудову. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551 гривні 21 копійки; витрати за складання звіту про експертну оцінку вартості нерухомого майна у розмірі 400 гривень; витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень та сума оплати послуг Лозівського БТІ у розмірі 158 гривень 78 копійок.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя. Просив ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, не надано належних та допустимих доказів, на які б суд мав би послатися на обґрунтування правомірності вимог позивача.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року позов задоволено. Виділено та визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», площею 86,6 кв.м., господарських будівель та споруд, а саме: гараж, літера «Г»; сарай, літера «В»; баня, літера «Д»; навіс, літера «Ж»; гараж, літера «Г1»; навіс, літера «З»; сарай, літера «М»; сарай, літера «Л»; погріб, літера «П»; погріб, літера «П1»; огорожа, літера «N1-N4»; замощення, літера «з»; вигрібна яма, літера «с»; колонка, літера «к», розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_1.

Виділено та визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», площею 86,6 кв.м., господарських будівель та споруд, а саме: гараж, літера «Г»; сарай, літера «В»; баня, літера «Д»; навіс, літера «Ж»; гараж, літера «Г1»; навіс, літера «З»; сарай, літера «М»; сарай, літера «Л»; погріб, літера «П»; погріб, літера «П1»; огорожа, літера «N1-N4»; замощення, літера «з»; вигрібна яма, літера «с»; колонка, літера «к», розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_1.

Надано ОСОБА_2 право безперешкодно користуватися спільно з ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,23 га, яка виділена рішенням Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 46 від 2001 року ОСОБА_1 під забудову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок, витрати за складання звіту про експертну оцінку вартості нерухомого майна у розмірі 400 гривень, суму оплати послуг Лозівського БТІ у розмірі 158 гривень 78 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень.

Скасовано заходи забезпечення позову щодо арешту житлового будинку, літера А-1, рік забудови 2000 рік, площа 86,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, накладений ухвалою суду від 10 червня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що судом першої інстанції не було встановлено джерела набуття майна, а також факт самочинно збудованих об'єктів за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про оформлення ним права власності на земельну ділянку, наразі вона належить територіальній громаді в особі Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області. Не погоджується з оцінкою спірного майна.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином про що свідчить зворотнє повідомлення, а також відповідач направив до суду телефонограму про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями набуто сторонами за час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя й частки цього майна є рівними. А оскільки під час поділу майна до позивача переходить і право загального користування земельною ділянкою, наявні усі підстави для задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що 29 липня 1989 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який розірвано рішенням Лозівськогоміськрайонного суду Харківської області 05 березня 2013 року.

Під час шлюбу сторонам на підставі рішення Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 46 від 24.04.2001 року була надана земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва під забудову, площею 0,23 га.

На вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок, житловою площею 37,8 кв.м., який складається з житлового будинку з мансардою та належних до нього господарських будівель і споруд, який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2004 року, виданого виконавчим комітетом Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_1

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що спірне майно є сумісною власністю подружжя.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 згідно рішення виконавчого комітету Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 46 від 24 квітня 2001 року була надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 у кількості 0,23 га для індивідуального житлового будівництва.

Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що житловий будинок з господарчими спорудами і будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, набуто сторонами за час шлюбу, та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя й частки цього майна є рівними. Під час поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, до позивача переходить і право загального користування земельною ділянкою.

Доводи апелянта стосовно того, що судом вирішено питання про право власності на житловий будинок, площею 86,6 кв.м, тоді як згідно свідоцтва про право власності на будинок, житлова площа будинку становить 37,8 кв.м, отже шляхом перепланування та реконструкції було змінено як загальну, так і житлову площу будинку, колегією суддів не приймаються.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що станом на 05.09.2016 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зазначений: загальна площа 82,5 кв.м, житлова 37,8 кв.м (а.с.155, 156 т.1).

Згідно копії технічного плану на спірний будинок, виготовленого станом на 04.06.2015 р., житлова площа будинку складає 37,2 кв.м, та зазначено, що житлова площа змінена в зв'язку із переплануванням, яке не відноситься до самочинного. (а.с.181-187 т.1), а також зазначені усі господарські будівлі, які вказані у позовній заяві.

Будь-яких доказів того, що спірний будинок є самочинним, або відбулись переобладнання у будинку, які є самочинними та збільшили загальну або житлову площу спірного будинку, відповідачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді