"01" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Краснова І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
Позивач свої зобов'язання за договором про переуступку кредиту виконав в повному обсязі.
У зв'язку з зазначеними порушеннями утворилась заборгованість за кредитним договором.
Постановою ВП № 46349414 від 03.02.2015 року державного виконавця органу ДВС Дарницького РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 755/585/14-ц виданого 17.07.2014 року.
Відповідно до договору Факторингу від 20.04.2015 року ПАТ ,,УкрСиббанк» відступило право вимоги за договором кредиту ТОВ ,,Фінансова компанія ,,Довіра та гарантія".
10.07.2016 року позивачу ОСОБА_1 від ТОВ ,,Фінансова компанія ,,Довіра та гарантія" було надіслано попередження про необхідність сплатити заборгованість за договором кредиту у сумі 445193,13 грн.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.
12.10.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір переуступу кредиту № 02 на транспортний засіб Nissan Qashqai. Відповідно до умов договору позивач передав належний йому автомобіль Nissan Qashqai 2008 року випуску д.н. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору відповідачу, а останній взяв на себе обов'язок сплатити борг позивача за кредитним договором.
Передачу транспортного засобу було здійснено за письмовими розписками обох сторін.
Постановою ВП № 46349414 від 03.02.2015 року державного виконавця органу ДВС Дарницького РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 755/585/14-ц виданого 17.07.2014 року.
10.07.2016 року позивачу ОСОБА_1 від ТОВ ,,Фінансова компанія ,,Довіра та гарантія" було надіслано попередження про необхідність сплатити заборгованість за договором кредиту у сумі 445193,13 грн.
Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Так, відповідно правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Виходячи з суб'єктивного складу сторін та предмету спору, позивачем ОСОБА_1 безпідставно пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу, оскільки договір про переуступку кредиту суд вважає нікчемним.
Так, в порушення норм ст. 520 ЦК України під час укладання договору про переуступку кредиту, кредитором ПАТ ,,УкрСиббанк» не було надано згоди позичальнику ОСОБА_1 про переведення боргу, це питання позивач з банком не погоджував.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).
Таким чином визнання судом договору № 002 переуступу кредиту №02 на транспортний засіб - нікчемним, не дає підстав покладення на відповідача відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.
У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є стороною у зобов'язанні, а тому не має правових підстав вимагати у нього виконання договірних зобов'язань, що виникли між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ ,,УкрСиббанк».
Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суду приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 525,526,530,610,520,521,513,215,203 ЦКУ ст. ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: