АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6363/17 Справа № 202/5362/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання часток у праві спільної сумісної власності, виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 15 вересня 1998 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська, їй та ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 289,7 кв.м та житловою площею 121,8 кв.м, який складається з двох двоповерхових квартир площею 145 кв.м та 144,7 кв.м, що мають однакове планування.

Вказувала, що між нею та ОСОБА_4 склався наступний порядок користування і володіння будинком: вона зі своєю сім'єю проживає та користується квартирою №2, ОСОБА_4 квартирою №1.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку питання щодо поділу будинку між ними не вирішено, просила суд ухвалити рішення, яким визначити частки у праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожній; виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 - квартиру №2, яка складається: на першому поверсі - з житлової кімнати площею 13 кв.м, кухні 11,3 кв.м, гаражу 18 кв.м, котельні 3,8 кв.м, ванної кімнати 2,4 кв.м, туалету 1,0 кв.м, коридору 0,9 кв.м, коридору 5,8 кв.м, коридору 7,6 кв.м, сходової клітини 7,3 кв.м, разом по першому поверху 71,5 кв.м, на другому поверсі - з житлової кімнати 13,2 кв.м, житлової кімнати 13,1 кв.м, житлової кімнати 21,0 кв.м, веранди 8,5 кв.м, коридору 17,4 кв.м, разом по другому поверху 73,2 кв.м, а всього по квартирі № 2 - 144,7 кв.м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральню «Г», літній душ «Д»; виділити ОСОБА_4 в натурі та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 - квартиру № 1, яка складається: на першому поверсі - з коридору 0,8 кв.м, коридору 5,1 кв.м, житлової кімнати 13,3 кв.м, котельні 3,8 кв.м, коридору 7,1 кв.м, сходової клітини 7,9 кв.м, гаражу 18,8 кв.м, кухні 11,4 кв.м, туалету 1,0 кв.м, ванної кімнати 2,4 кв.м, разом по першому поверху 70,8 кв.м, на другому поверсі - з коридору 17,8 кв.м, житлової кімнати 21,1 кв.м, житлової кімнати 13,4 кв.м, житлової кімнати 13,3 кв.м, веранди 8,6 кв.м, разом по другому поверху 74,2 кв.м, а всього по квартирі №1 - 145 кв.м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В»; припинити право спільної власності на будинок.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року виправлено описку в п'ятому абзаці рішення.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року скасоване, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів №92.3 від 18 лютого 1994 року сторонам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво нового двоквартирного будинку (т.1 а.с.29-30).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради №319 від 28 серпня 1998 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оформлено право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.36-37).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 15 вересня 1998 року на підставі вищевказаного рішення, сторонам на праві часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.5).

Із наданого сторонами технічного паспорту вбачається, що будівництво будинку відбувалось із визначенням для кожної із сторін окремої квартири відповідно до плану забудови і кожна з цих квартир має свою частку, які є рівними.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх повної доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитись із висновком суду першої інстанції.

30 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його дружині ОСОБА_4 (відповідач у справі) та дочці ОСОБА_2 (апелянт) (т.1 а.с.135).

Також, у квітні 2015 року, тобто до подачі даного позову (19 червня 2015), ОСОБА_2 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про поділ спадкового майна, а саме 1/6 частини спірного житлового будинку (а.с.139-140).

Кожна із сторін по даній справі, на час будівництва та отримання свідоцтва про право власності на спірний будинок, перебували у зареєстрованому шлюбі, мешкали за різними адресами.

ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 визнала позовні вимоги, але не заявила про те, що на частину спірного будинку заявлені вимоги донькою ОСОБА_5 - ОСОБА_2

Колегія суддів наголошує на тому, що на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 06 березня 2017 року було ухвалене рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про поділ спадкового майна та стягнення грошової компенсації, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1, та причепу «ЗАЗ 8101», реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 19.295 грн.49 коп. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частину автомобіля «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1, та причепу «ЗАЗ 8101», реєстраційний номер НОМЕР_2, з дня отримання від ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 19.295 грн. 49 коп.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2017 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто на даний час чітко встановлено, що оскаржуваним рішенням суду порушуються права та обов'язки ОСОБА_2

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожній особі на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.33 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

За змістом п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч.3 цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч.4 ст.10 ЦПК України.

Проте, в порушення вимог статей 10,33,130 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі ОСОБА_2

Колегія суддів звертає увагу на те, що обидва позову під час розгляду в суді першої інстанції перебували в провадженні одного судді.

Зважаючи на те, що судовим рішенням, яке вступило в законну силу, за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/8 частину спірного будинку, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з подальшою відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання часток у праві спільної сумісної власності, виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.