Справа № 379/1304/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Бойка М.Г.,

за участю секретаря: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи ОСОБА_2 таким, що втратила право користування житловим будинком № 29 по вул. Молодіжна в с. Плоске Таращанського району Київської області внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами. У належному їй будинку зареєстрований відповідач, який на протязі тривалого часу не проживає в зазначеному будинку в звязку з тим, що відбуває покарання за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 22.06.2015 у виді 8 років позбавлення волі. Тобто з червня 2015 року відповідач не має жодних правових підстав користуватися належним її (позивачу) житловим будинком. Факт реєстрації відповідача в спірному будинку свідчить про формальне зберігання за ним прав користування цим будинком, що перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати право власності на свої майно, зокрема оформити субсидію. В з вязку з чим, змушена була звернутися з даним позовом до суду.

В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, якому було направлено повістку про виклик до суду за місцем фактичного відбування покарання, в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, правом подавати заяви про визнання позову чи невизнання не скористався.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що позивач відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16.12.2015 року в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 308, є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Молодіжна, 29 в с. Плоске Таращанського району Київської області. Дане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 50053802 від 16.12.2015, номер запису про право власності: 12575232.

Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 22.06.2015 року відповідач засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до восьми років позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили 21.07.2015. На даний час, відповідач відбуває покарання в Бориспільській виправній колонії №119.

Як вбачається з виписки з погосподарської книги № 03 за 2016-2020 роки, виданою виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області 02.10.2017 за № 02-33-689, позивач та відповідач є членами домогосподарства, розташованого по вул. Молодіжна, 29 в с. Плоске Таращанського району Київської області. Відповідач з 2015 року перебуває в місцях позбавлення волі.

З Акту обстеження матеріально-побутових умови проживання сімї позивача, складеного депутатом сільської ради в присутності двох свідків вбачається, що в будинку по вул.Молодіжна, 29 в с. Плоске Таращанського району Київської області проживає позивач без реєстрації, а її онук (відповідач по справі) зареєстрований за даною адресою, але з 2014 року не проживає. На даний час, знаходиться в місцях позбавлення волі.

Проте, позивач посилається на те, що відповідач не проживає в спірному житловому будинку з червня 2015 року, тобто з часу направлення його для відбуття покарання в місця позбавлення волі, тому суд не бере до уваги відомості викладені в акті в частині року, з якого не проживає відповідач в житловому будинку, оскільки ці відомості суперечать встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи.

Відповідач є онуком позивача, що підтверджується довідкою за № 02-33-670, виданої 20.09.2017 виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області.

Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є онуком позивача, є членом її сімї, в житловому будинку не проживає з червня 2015 року, оскільки з цього часу відбуває покарання в місцях позбавлення волі відповідно до вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 22.06.2015.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін., та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 цього Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм закону випливає, що судовому захисту підлягає право, набуте в установленому законом порядку.

Водночас за положеннями ст. ст. 24, 47 Конституції України, ч. ст. 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач, як член сімї власника житла, не проживає в житловому будинку більше одного року без поважних причин.

Так, з аналізу ст. 163 Житлового кодексу Української РСР вбачається, що у разі тимчасової відсутності члена сімї наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог п. 7 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сімї.

Отже, період часу перебування особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, в місцях позбавлення волі є поважною причиною відсутності цієї особи за місцем постійного проживання, а тому законних підстав для визнання такої особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у звязку з її відсутністю за місцем проживання протягом встановленого законодавством строку немає.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 392, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 71, 163 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 11, 15, 60, 88, 197, 208, 209, 212215, 218 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ:______________