Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач - Карташова О.Ю.
Справа № 415/3545/16-ц
Провадження № 22ц/782/467/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3

на рішення

Лисичанського міського суду Луганської області від 4 травня 2017 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 4 травня 2017 року вирішено позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму матеріальних збитків в розмірі 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім ) гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 533 (п'ятсот тридцять три) гривні 42 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_5

У подальшому, ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково в розмірі вартості пошкоджених деталей автомобіля.

Позивач ОСОБА_5 та представник ПАТ «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» у судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст. 74 ЦПК України.

ОСОБА_6 представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 вересня 2015 року о 8 годині 00 хвилин в місті Лисичанську Луганської області за участі транспортного засобу марки HYUNDAI MATRIX державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував, ОСОБА_2, мала місце дорожньо-транспортна пригода шляхом зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить на праві власності - ОСОБА_5

У результаті ДТП його автомобіль був пошкоджений, а саме: вм'ятина на правому задньому крилі в середній нижній частині та заломи; погнуті кронштейни заднього правого та лівого бампера; у верхній лівій частині задньої панелі вм'ятини та по всій ніжній частині також; на задньому лівому крилі в середній частині вм'ятини, заломи, ребра жорсткості; розбито (відірваний/погнутий) молдінг заднього лівого крила; розбита оббивка багажника середня; розбита оббивка багажника ліва; випуклість правої частини капоту, відколи фарби; перекіс отвору кришки багажнику, лівої та правої задньої двері.

За наслідками скоєного ДТП були викликані співробітники ДАІ, які приїхали на місце ДТП, здійснили фотографування транспортних засобів. Після розмови ОСОБА_2 із співробітником ДАІ, останній, вказав, що виплатить відшкодування добровільно, тому не має сенсу складати адміністративний протокол про скоєння ДТП. ОСОБА_2 визнав себе винним у скоєнні ДТП та наполягав у складанні так званого «європротоколу» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «CK ОРАНТА-ЛУГАНЬ» і умовами його страховика передбачалося здійснення вказаних дій.

Співробітники ДАІ довідавшись, що він та ОСОБА_2 мають намір складати «європротокол», покинули місце скоєння ДТП.

Він повірив ОСОБА_2, що останній відшкодує завдану шкоду добровільно та погодився на складання «європротоколу», в результаті чого було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2015 року.

Як зазначено в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2015 року, ОСОБА_2 власноручно написав, що він вважає себе винним у скоєнні ДТП.

Через декілька днів після ДТП, він з ОСОБА_2 звернулися до СТО з метою отримання інформації щодо розміру шкоди, яка була завдана його автомобілю та, оглянувши автомобіль, представники СТО повідомили, що ремонт його автомобілю буде коштувати приблизно 10000,00 гривень.

Отримавши інформацію щодо розміру відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 не заперечував щодо такої суми та вказав, що він її заплатить через декілька днів, оскільки у останнього не було одразу такої суми коштів.

По спливу обумовлених днів, він знову зателефонував ОСОБА_2, але цього разу останній наголосив, що відшкодує тільки 3000,00 гривень і не більше, а якщо його це не влаштовує, то взагалі нічого не відшкодує). Він заперечував проти запропонованої ОСОБА_2 суми коштів в розмірі 3000,00 гривень, оскільки шкода, яку завдав останній є значно більшою, ніж він пропонує.

ОСОБА_2 деякий час виходив на зв'язок з ним, але розмови щодо повного відшкодування шкоди згідно з кошторисом - були марні, і після цього ОСОБА_2 зовсім перестав відповідати на його дзвінки.

З метою отримання дійсної та достовірної інформації щодо розміру заподіяної майнової шкоди, у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, він 24 листопада 2015 року уклав договір № 53 з TOB «ЛЕНКОР» на проведення незалежної оцінки шкоди. Обстеження його пошкодженого транспортного засобу було здійснено експертом ОСОБА_7, яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів, шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу» та має відповідне свідоцтво НОМЕР_4, яке видане Міністерством юстиції України (строк дії до 07.11.2017 року).

3 грудня 2015 року судовим експертом було складено висновок № 233 експертного автотоварознавчого обстеження з оцінки шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, згідно з яким вартість матеріальної (майнової) шкоди, яка завдана його транспортному засобу на момент ДТП складає 10847,83 гривень.

Згідно з кошторисом (розрахунку) вартості ремонту (відновлення) пошкодженого автомобіля, було визначено в сумі 11376,33 гривень.

Паралельно, він, розуміючи що ОСОБА_2 ухиляється від відповідальності за завдану шкоду і не збирається її відшкодовувати, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки місцезнаходження ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» було зареєстровано в м. Луганську, тобто на тимчасово непідконтрольній території українській владі, із заявою щодо застосування до ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» заходів впливу щодо виконання останнім своїх зобов'язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування йому шкоди.

28.09.2015 року за № 3/1-04/27210 МТСБУ надало йому відповідь на вищевказану його заяву, згідно з якою повідомлялося, що на даний час МТСБУ не може застосувати до страховика заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. Також повідомлялося, що на теперішній час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» чи визнання даної страхової компанії банкрутом, тому у випадку якщо вказану страхову компанію буде визнано банкрутом або коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених його вимог МТСБУ за його заявою поновить розгляд питання щодо здійснення останньому регламентної виплати.

Протягом вказаного періоду часу, ОСОБА_2 так і не відшкодував йому шкоду, ігнорував його дзвінки, у зв'язку із чим, він повторно звернувся до МТСБУ із заявою щодо невиконання ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» своїх зобов'язань по відшкодуванню шкоди.

Листом від 12.11.2015 року № 3/1-05/31676 МТСБУ його повідомило, що по суті питання йому вже була надана відповідь листом від 28.09.2015 року № 3/1-04/27210, та згідно з інформацією, що є в розпорядженні МТСБУ, останнім було повідомлено, що на даний час фактичне місцезнаходження ПАТ «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» є: 93500, смт. Новоайдар, вул. Банківська, 16.

Після складання позивачем та надання уповноваженим представникам ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» всіх відповідних документів, він так і не отримав страхового відшкодування. На його звернення до установи ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ», останнім ні якої відповіді не було надано. Станом на день подання цього позову він не отримав від ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» жодних документів або відомостей щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у її виплаті.

В наслідок неможливості ним самостійно поновити свої права та законні інтереси, останній вимушений звернутися до суду за їх захистом та відновленням.

Внаслідок злісного ухилення відповідачів від здійснення йому матеріального відшкодування, останній впродовж довгого часу не міг користуватися транспортним засобом, вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилося на його душевному стані, оскільки таке нечесне ставлення до нього принижувало його честь та гідність, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в 5000,00 гривень.

Враховуючи викладене, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» на його користь суму матеріальних збитків в розмірі - 11376,33 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з свідоцтвом про реєстрацію, власником транспортного засобу серії НОМЕР_5, 1982 року випуску, державний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_5

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 вересня 2015 року, встановлено, що 16 вересня 2015 року з вини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, сталося ДТП за участю автомобілів HYUNDAI MATRIX державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та транспортного засобу марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_5

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 вересня 2015 року, встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3 отримав ушкодження, а саме: вм'ятина капоту, бамперу, пересунута рама.

Згідно з висновком ТОВ «ЛенКор» експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 233 від 04.12.2015р., вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_6 на момент ДТП складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп., долучена також калькуляція, фотознімки, протокол огляду.

Згідно з полісом № АІ/1300239 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, забезпечений транспортний засіб автомобіль HYUNDAI MATRIX державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована у Страхова Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ».

Згідно з листом Моторного (транспортного) бюро України № 3/1-04/27210 від 28.09.2015 року, членство Страхової Компанії «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» було припинено.

Так, відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодовування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини 2 статті 1187 шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортнім засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не надав суду доказів, що він виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже у суду відсутні правові підстави щодо стягнення з СК «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» страхового відшкодування (регламентної виплати), а тому відповідальність за шкоду у даному випадку повинен нести ОСОБА_2

Отже, відповідно до ст. 22 ЦК України, позивач має право на відшкодування втрат, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу та витрат для відновлення свого порушеного права, тобто на відшкодування реальних збитків, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь реальних збитків, що складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп. та відповідно до ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди у сумі - 5000 грн.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд помилково дійшов висновків щодо визначення вартості шкоди завданої внаслідок ДТП, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що між часом скоєння ДТП - 16.09.2015 року та автотоварознавчим дослідженням - 04.12.2015 року пройшов значний проміжок часу, позивач вільно користувався автомобілем і після ДТП, тому встановити причинно-наслідковий зв'язок виявлених пошкоджень неможливо. Фахівець під час проведення дослідження використовував світлини надані позивачем.

Проте, ОСОБА_7, яка має кваліфікацію експерта з правом проведення товарознавчих експертиз, свідоцтво Міністерства Юстиції України НОМЕР_4, під час судового засідання апеляційного суду, пояснила, що огляд автомобіля позивача, фотозйомка проведені нею особисто 24.11.2015 року, встановлені пошкодження зазначені в дослідженні - крило заднє праве, кронштейн заднього бампера правий та лівий, панель задня, крило заднє ліве, молдінги крила, оббивка багажника середня та ліва, капот. Заміна лонжерона в звіті не зазначена. Вартість ремонту вираховувалась з врахуванням фактичного зносу деталей, необхідність заміни чи ремонту деталі, при наявності її пошкодження, передбачено заводом виробником.

Крім того, зазначені доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2015 року (а.с. 11), складеного та підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_5, видимі пошкодження транспортного засобу позивача - пом'ятий задній бампер, задні крила, вм'ятина задньої частини багажнику, пом'ятий лонжерон. ОСОБА_2 визнав себе винним в скоєнні ДТП.

Огляд транспортного засобу позивача проведено - 24.11.2015 року, Протокол огляду від зазначеної дати (а.с.19).

Згідно експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 233 від 04.12.2015р. (а.с. 14-18), вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_6 на момент ДТП складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп.

До дослідження долучені світлини пошкодженого автомобілю (а.с. 24-31), завірені печаткою та підписом експерта ОСОБА_7

Також ОСОБА_3 представник відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд дійшов помилкових висновків, що належним відповідачем по справі є лише ОСОБА_2, оскільки останній застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами у ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ», судом не було вирішено питання щодо залучення в якості третьої особи МТСБУ.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суди зобов'язані враховувати висновки Верховного Суду України.

Тому, покладаючи відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок ДТП на відповідача ОСОБА_2, суд вірно застосував правову позицію Верховного Суду України у справі №6-192цс16 (аналогічна правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2808цс15), відповідно до якої, завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходив з вимог ст. 23 ЦК України, пояснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та враховуючи, моральні страждання позивача, виходячи із вимог розумності та справедливості, правильно визначив відшкодування такої шкоди у розмірі 5000 гривень.

Є необґрунтованими і посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, на неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи - 04.05.2017 року.

Згідно зі статтею 27 ЦПК України, участь у судових засіданнях є правом осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які надсилаються особам, що беруть участь у справі.

Судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресом зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

В ч. 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що розписка про одержання судової повістки разом з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Згідно розписок-повідомлень (а.с. 101, 102) від 07.04.2017 року, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 особисто повідомлені Лисичанським міським судом про призначення судового засідання по справі на 11 годину 00 хвилин 04.05.2017 року.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 травня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: