Справа № 373/670/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О.І.

при секретарі Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, уточнивши свої позовні вимоги в судовому засіданні, та просить усунути перешкоди у користуванні житлом в будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 звільнити належні йому на праві власності кімнати, що позначені на плані забудови під № 1-3 площею 18,10 кв.м, 1-3 (1-4) площею 9,20 кв.м, 1-6 площею 6,30 кв.м у спірному будинку. Також просить Виселити ОСОБА_3 із спірного будинку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить 92/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується ухвалою Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 19.10.1993 про затвердження мирової угоди та договором дарування, посвідченого 13.08.1997 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстр № 3062.

Відповідачу ОСОБА_2 у спірному будинку належить 8/100 його частин, які він отримав у дар від попереднього власника - ОСОБА_4, якій було виділено житлову кімнату № 1-5, площею 15,20 кв.м, відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 19.10.1993.

Він, позивач, надав згоду на вселення в будинок на певний час дружини сина ОСОБА_3. На реєстрацію місця її проживання в спірному будинку згоди він не давав, вона проживає без реєстрації. Окрім того, відповідач без його згоди разом із своєю дружиною ОСОБА_3 та її дітьми від першого шлюбу, зайняли належні йому кімнати в будинку. На його вимоги звільнити зазначені кімнати та надати можливість користуватись ними, відповідачі не реагують, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у позові, посилаючись на те, що у червні 2015 року з дозволу та за згоди позивача відповідачі вселились у спірне домоволодіння як сім'я. З того часу у спірному домоволодіння проживають разом із дітьми постійно. При вселенні родини відповідачів в будинок позивач самостійно визначив порядок користування спірним домоволодінням, який дотримується всіма мешканцями будинку до цього часу. Позивач самостійно визначив для себе кімнату для власного проживання під № 1-5 і не виявляв та не виявляє ініціативи проживати в інших житлових кімнатах будинку. Позивачем не доведено, що проживання відповідачів у спірному будинку перешкоджає йому вільно володіти та користуватись власністю. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачі порушують правила, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України, що робить неможливим для інших проживання в одному будинку, суду не надано і про наявність таких не зазначено. Правомірність вселення у домоволодіння сім'ї відповідачів, позивачем не спростована жодними доказами, а факт перешкоджання не доведений.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 19.10.1993 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання права власності на спільне майно і визначення порядку користування жилим будинком, затверджено мирову угоду, за умовами якої за ОСОБА_4 визнано право власності на 8/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 визнано право власності на 42/100 частин спірного жилого будинку, за ОСОБА_7визнано право власності на 50/100 частин спірного жилого будинку.

За умовами договору дарування від 13.08.1997, посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори, реєстр № 3062, ОСОБА_1 на праві власності належить 50/100 частин житлового будинку, загальною жилою площею 49,40 кв.м з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 8/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування, посвідченого 08.04.2015 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори та укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

За умовами договору дарування 8/100 частки житлового будинку, що відчужується складаються із кімнати, що значиться на плані під № 1-5 площею 15,80 кв.м, що виділена ОСОБА_4 відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 19.10.1993 про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання права власності на спільне майно і визначення порядку користування жилим будинком.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі вселились в спірний будинок за згодою позивача. Однак, вони вселились не в кімнату № 1-5, що належить ОСОБА_2, а самовільно зайняли кімнати позивача. Добровільно відповідачі не бажають звільнити кімнати, що належать позивачу, чим перешкоджають йому володіти та користуватися власним майном.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ч.1 ст.317 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки це порушує його право.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає в будинку без належної реєстрації.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, що врегульовано статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003.

За правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету міністрів України № 207 від 02.03.2016, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не надавав згоди на реєстрацію відповідача ОСОБА_3 у належному йому будинку, а тільки надав згоду на вселення в будинок на певний час, то вона за правилами ст.98 ЖК України є тимчасовим жильцем. Відповідно до ч.3 цієї статті тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З урахуванням викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, оскільки позивач є власником 92/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1,йому виділено кімнати, що позначені на плані забудови під № 1-3 площею 18,10 кв.м, 1-3 (1-4) площею 9,20 кв.м, 1-6 площею 6,30 кв.м, він має право володіти, розпоряджатись, користуватися вищезазначеною житловою площею, а відповідачі проживають у належній частині його будинку без законних підстав, порушуючи при цьому право позивача щодо користування та розпорядження спірною частиною будинку, суд задовольняє позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом шляхомзобов'язання ОСОБА_2 звільнити належні позивачу на праві власності кімнати та виселенняОСОБА_3 із спірного будинку, оскільки власник не визнає за відповідачами право на проживання у належній йому частині будинку, так як це чинить перешкоди у користуванні його власним житлом.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на його користь відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Окрім того, позов містить дві вимоги немайнового характеру, а тому з відповідачів підлягають стягненню судові витрати на користь держави у розмірі 640 грн. 00 коп. відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.98 ЖК України, згідно ст.ст.10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити належні на праві власності ОСОБА_1 кімнати, що позначені на плані забудови під № 1-3 площею 18,10 кв.м., 1-3 (1-4), площею 9,20 м.кв., 1-6 площею 6,30 кв.м. у будинку АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із будинку АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 (номер платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 320 грн. 00 коп. судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_3 (номер платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 320 грн. 00 коп. судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_2 (номер платника податків НОМЕР_1) на користь держави 320 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 (номер платника податків НОМЕР_2) на користь держави 320 грн. 00 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Виготовлення повного тексту рішення вчинено 23.08.2017

Суддя О. І. Рева