Номер провадження: 22-ц/785/6959/17
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року,-

встановила:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.09.2011 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 Від спільного проживання з ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, в подальшому подружні стосунки погіршились, сторони втратили повагу, довіру та любов.

Позивач, посилався на те, що починаючи з 2013 року він намагався зберегти сім'ю, проте з січня 2014 року подружжя разом не проживає, подружніх відносин не підтримують, шляхів для примирення не знайшли, збереження шлюбу неможливо.

Позивач просив, суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 16.09.2011 року відділом ДРАЦС Одеського МУЮ, актовий запис № 1314.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка до суду не з'явилась, надала письмову заяву про визнання позову ОСОБА_2 і просила вирішити спір за її відсутності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року позов задоволено та розірвано шлюб, зареєстрований 16 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції актовий запис №1314 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що мають двох неповнолітніх дітей (а.с. 26-27).

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року зазначену вище заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити (а.с.99-107).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а заочне рішення суду першої інстанції, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї та поновити сімейні відносини між подружжям неможливо.

Колегія суддів , погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 16.09.2011 року (а.с.3).

Сторони від спільного проживання мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 від 04.09.2008 року та НОМЕР_3 від 03.03.2011 року (а.с.4,5.)

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився надав нотаріально посвідчену заяву від 16.11.2017 року, відповідно до якої зазначив, що з 2014 року родина розпалася , сторони не могли жити один з одним, оскільки втратили почуття любові та поваги. Подальше спільне життя з ОСОБА_3 є неможливим,можливість примирення відсутнє, сторони не ведуть спільне господарство. Він не може знаходитися у шлюбі з жінкою , до якої не має почуттів.

В судовому засіданні колегії суддів, представники позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що зі слів їх довірителя, сторони разом не проживають з 2014 року, ОСОБА_2 проживає окремо та не бажає проживати з відповідачем, оскільки любов та повага пройшла,а збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами існує спір щодо спільного майна подружжя, проте такий спір має вирішуватися в іншому провадженні та зазначена обставина не є підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_3 є його донькою, тому обставини життя сторін йому дуже відомі. ОСОБА_2 винен особисто, оскільки він залишив сім'ю, покинувши ОСОБА_3 в Австрії з дітьми без грошей та без матеріальної допомоги. Крім того, вважає, що ОСОБА_2 підробив заяву від імені ОСОБА_3 про визнання позову, з приводу чого він звернувся до прокуратури Одеської області з відповідною заявою. Вважає, що збереження сім'ї при таких обставинах не можливо та сторони разом жити не будуть, проте вважає, що заочне рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, які існують між ними на теперішній час, враховуючи те, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, і в період з 2014 року сторони не змогли дійти до примирення та поновлення шлюбних відносин, судова колегія приходить до висновку про недоцільність надання сторонам строку для примирення та вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України є підставою для скасування в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного сповіщення відповідача про час, місце розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Допущені судом першої інстанції порушення щодо сповіщення відповідача не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо наявності між сторонами не досягнутої згоди про місце проживання дітей ,стягнення аліментів , поділ майна подружжя , оскільки відповідач ОСОБА_3 не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що позивачем не надані докази того, що збереження шлюбу не можливо, оскільки позивачем заявлено про втрату любові та поваги до відповідача, з 2014 року разом сторони не проживають, спільне господарство не ведуть , а відповідачем ОСОБА_3, всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України, не надані докази у спростування зазначеного позивачем .

Не заслуговують на увагу судження представника ОСОБА_3-ОСОБА_8 щодо підроблення ОСОБА_2 заяви від імені ОСОБА_3 про визнання позову,що на думку представника ОСОБА_8 є підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції, оскільки приймаючи рішення, колегія суддів приймає до уваги наявні у цивільній справі докази у їх сукупності та відповідності з поясненнями сторін та їх представників, сукупність дій сторін з огляду на їх примирення або навпаки.

З наданої позивачем ОСОБА_2 нотаріально посвідченої заяви від 16.11.2017 року вбачається, що з 2014 року родина розпалася , сторони не могли жити один з одним, оскільки втратили почуття любові та поваги. Подальше спільне життя з ОСОБА_3 є неможливим, можливість примирення відсутнє, сторони не ведуть спільне господарство. ОСОБА_2 не може знаходитися у шлюбі з жінкою,до якої не має почуттів.

Зазначене було підтверджено представниками позивача в судовому засіданні .

Представником відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_8, в судовому засіданні колегії суддів, не надані докази у спростування вищенаведеного.

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а заочне рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,п.1 ч.1 ст. 307,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова