Справа № 127/2-200/2004
УХВАЛА

23 листопада 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого Баряка А.С.,

за участі секретаря Максимчука Я.В.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_2, начальник Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3, на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії, бездіяльність та рішення головного державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_2, начальника Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3, зазначивши, що 12.09.2017 року заявником отримано лист з повідомленням від 04.09.2017 року про повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 15.08.2017 року Вінницьким міським судом щодо зобовязання державного виконавця Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії до заступника начальника Печерського РВДВС м. Києва ОСОБА_5, у якої перебуває на виконанні виконавчий лист Замостянського райсуду у справі № 127/2-200/2004 по виконанню рішення цього суду від 01.03.2004 року. Підставою для повернення виконавчого листа було зазначено про предявлення заявником виконавчого документу за непідвідомчістю, з посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник зазначає, що відмова державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту прийняти відповідний виконавчий лист ставить його в умови направити такий виконавчий лист до відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, де працює боржник по виконавчому документі, або до Печерського районного ВДВС м. Києва, чи іншого районного ВДВС м. Києва, що заборонено п.2, п. 3 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». А тому, заявник вважає, що дії державного виконавця є протиправними, відсутність контролю за такими діями державного виконавця є неправомірною бездіяльністю, а тому просить суд визнати дії і бездіяльність головного державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту України ОСОБА_2 з повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого 15.08.2017 року Вінницьким міським судом щодо зобов'язань державного виконавця Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 протиправними, визнати бездіяльність начальника Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3 у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця неправомірною, скасувати, як незаконне повідомлення від 04.09.2017 року про повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004, - зобов'язати головного державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту ОСОБА_2 негайно вжити дії, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», для відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 127/2-200/2004 видному 15.08.2017 року Вінницьким міським судом, - зобов'язати начальника Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3 негайно здійснити контроль за діями виконавця по завершенню виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року у справі № 127/2-200/2004 та про його виконання повідомити суд і заявника в місячний строк, згідно ст.389 ЦПК України.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, обгрунтувавши її обставинами викладеними у заяві та просив її задовольнити.

Заінтересовані особи у судове засідання не зявилися, хоча про дату, місце та час розгляду скарги були належним чином повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, що не є підставою для відкладення розгляду скарги, в силу чого суд вважає за можливе розглянути скаргу на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Разом з тим, представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_6 подав до суду заперечення, згідно якого просив відмовити в задвооленні даної сарги, посилаючись на її безпідставність та незаконність, зазначаючи, зокрема те, що заявник намагається ввести в оману суд, намагаючись викривити та спотворити рішення Європейського суду з прав людини № 25663/02 від 17.07.2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші протии України», домагаючись незаконних та необгрунтованих рішень на його користь. Зазначає, що дії державного виконавця Рагімової А.Н. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та направлення відповідного повідомлення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Суд звертає увагу на те, що розгляд даної скарги, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 25.10.2017 року, здійснюється без матеріалів відповідної цивільної справи № 127/2-200/2004, в межах виконання ухваленого рішення суду по якій подана дана скарга, в силу чого при встановленні обставин відповідних правовідносин, суд обмежений лише дослідженням тих документів, які знаходяться в матеріалах скарги, що унеможливлює обєктивно встановити як коло всіх субєктів, що приймають участь у відповідних правовідносинах, викликавши їх до суду, так і обставини, що мають суттєва значення для правильного розгляду справи, наявність яких підтверджується матеріалами даної справи, зокрема, можливе повторне звернення до суду із тими самими вимогами, до тих самих сторін і з тих самих підстав, достовірність тексту наданих суду документів тексту їх оригіналів, які повинні знаходитись в справі тощо.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд встановив, визначив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини:

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.09.2017 року вбачається, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 виконавчий лист № 127/2-200/2004, виданий 15.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, було повернуто стягувачеві без прийняття до виконання відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за предявленим на виконання виконавчим документом боржник не є вищим чи центральним органом влади, а сума зобовязання менше 20 млн. грн., а тому виконавчий документ предявлений не за підвідомчістю (а.с. 4).

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 15.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/2-200/2004, суд вирішив зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити всі виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого 17.02.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області щодо зобовязань державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 негайно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року, про що інформувати суд та стягувача ОСОБА_1 в місячний термін (а.с. 5).

Інших документів щодо виниклих спірних відповідних правовідносин матеріали скарги не містять.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Норма п. 2, п. 3 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» прописує, що державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем, а також, якщо виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів.

Разом з тим, зміст ч. 5 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Зміст п. 4 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що виконавець зобовязаний заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом.

Частина 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобовязаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження. Питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова. Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Абзац 3 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» прописує, що у разі відводу державного виконавця виконавчий документ передається у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.

Відповідно до абзацу 2, абзацу 4 п. 7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі по тексту Інструкція) вбачається, що у разі відводу (самовідводу) державного виконавця виконавчий документ передається іншому державному виконавцеві, а у разі відводу, самовідводу начальника органу державної виконавчої служби або всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби - іншому органу державної виконавчої служби. Передача виконавчого документа у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції.

Зміст абзаців 2, 3 та 4 п. 1 розділу V Інструкції визначають, що у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, передача виконавчого документа від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби здійснюється на підставі письмового доручення начальника цього відділу. Питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу). Державний виконавець зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження постанови, зазначеної у абзаці третьому цього пункту, винести постанову про передачу виконавчого документа та направити виконавчий документ до відповідного органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що за можливої наявності обставин, при яких державний виконавець згідно вимог, зокрема, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не може виконувати відповідний виконавчий документ, то такий виконавчий документ може бути передано, в тому числі, від одного органу державної виконавчої служби до іншого не шляхом безпосереднього звернення до такого органу стягувача із заявою про примусове виконання виконавчого документа, що має місце в даних правовідносинах, а шляхом реалізації визначеного законодавством відповідного правового механізму, зокрема, шляхом винесення уповноваженою на те особою постанови про передачу виконавчого документа та направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби, при цьому, в будь-якому разі, стягувач повинен звертати виконавчий лист до примусового виконання до належного органу державної виконавчої служби, виходячи із змісту такого виконавчого документа.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось заявником, останній звернувся із заявою про примусове виконання відповідного виконавчого листа, виданого 15.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/2-200/2004, безпосередньо до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Разом з тим, норма п. 4 розділу І Інструкції визначає, що Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

- сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

За наведених вище обставин, враховуючи, що, в данному випадку, стягувачем не було звернено до виконання відповідного виконавчого документа до належного органу державної виконавчої служби, виходячи із змісту такого виконавчого листа, з можливою послідуючою реалізацією правового механізму, визначеного Інструкцією, щодо передачі такого виконавчого документа із одного органу державної виконавчої служби до іншого за наявності на те підстав, передачених Законом України «Про виконавче провадження», враховуючи, що за встановлених судом обставин та наданих суду документів відповідний виконавчий лист не підвідомчий Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, куди безпосередньо він був направлений для примусового виконання стягувачем, а тому суд вважає, що скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, в силу чого, в задоволенні скарги слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 386, 387 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_2, начальник Відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3, на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя