Справа № 308/1992/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів - Готра Т.Ю., Бисаги Т.Ю.,

секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та його поділ та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на майно та припинення права власності шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості цього майна,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що з 1997 року по 2013 рік позивач разом перебувала разом з ОСОБА_3 у шлюбі, який розірвано 14 березня 2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду. За час перебування у шлюбі подружжям у 2006-2007 роках набуто (придбано) наступне спільне майно:

- автомобіль CHEVROLET NIVA 2130, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, держномер НОМЕР_2

- автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, держномер НОМЕР_3

- причіп легковий-В, держномер НОМЕР_4

На дане майно РВ ДВС Ужгородського МРУЮ було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій.

У матеріалах виконавчого провадження наявні документи, які підтверджують, що власником даного майна є відповідач, що стверджується обліковими картками транспортних засобів та повідомленнями про накладення обмеження на проведення реєстраційних операцій від 06.06.2013 року та 27.11.2013 року. Із відомостей, вказаних в обліковій картці приватного ТЗ НОМЕР_5 вбачається, що вона має право керування даним транспортним засобом.

Відповідач мирно ділити спільно набуте майно не бажає, приховуючи його, про наявність даного майна вона дізналася випадково у виконавчій службі.

Посилаючись на положення статей 60, 61, 63, 68, 69 СК України, позивач просила визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя наступне майно: автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, держномер НОМЕР_2 автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, держномер НОМЕР_3 причіп легковий-В, д.н.з. НОМЕР_4

Також, ОСОБА_1 просить поділити спільне майно між колишнім подружжям, яке є об'єктом спільної сумісної власності, шляхом виділу позивачу у власність автомобіля CHEVROLET NIVA 21230, а відповідачу автомобіля ВАЗ 2121 та причепа, зазначаючи, що згідно з ч.ч. 2, 3 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивач зазначає, що за ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

На обґрунтування необхідності відступлення судом від засади рівності часток подружжя вказує, що з позивачем, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2013 року залишена проживати та проживає неповнолітня донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти відповідач сплачує на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивач та їх донька змушені добиратися кожен день до м. Ужгорода на автобусах, що є незручним, в той час коли відповідач ховав та продовжує ховати від них автомобілі, сам вільно користується ними на власний розсуд, користуючись тим, що вони зареєстровані на нього.

Право виділити у натурі частки з майна зі збільшенням частки співвласника з урахуванням обставин, які мають істотне значення для справи, позивач також обґрунтовує положеннями ст. 370 ЦК України.

У процесі розгляду справи відповідачем подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, з участю залученої судом третьої особи без самостійних вимог - районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, за якою просить визнати право власності по 1/2 частині на майно автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, держномер НОМЕР_6, автомобіль ВАЗ 2121, держномер НОМЕР_5, причіп легковий-В, держномер НОМЕР_7, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки у спільному сумісному майні колишнього подружжя шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості цього майна в сумі 81250,00 грн., у зв'язку з чим просить зобов'язати ОСОБА_1 попередньо внести на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду від суми компенсації 1/2 вартості майна в розмірі 81 250,00грн. ОСОБА_3 не оспорює 1/2 частку власності колишньої дружини, зазначаючи, що спір виник лише в частині виплати компенсацій 1/2 вартості цього майна, яку остання категорично відмовляється йому відшкодувати. Жодних обставин для відступлення судом від презумпції рівності часток подружжя немає, оскільки він належним чином сплачує аліментні зобов'язання, що підтверджено рішенням суду у справі №308/6766/14-ц від 25.06.2014 року та рішенням суду у справі №308/9379/15-ц від 26.11.2015 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у збільшенні розміру аліментів, адже визначений раніше рішенням суду розмір аліментів є достатнім.

Зазначає, що у відповідності до ст. 365 ЦК України вважає можливим припинення його права власності на 1/2 частки транспортних засобів з попереднім внесенням ОСОБА_1 грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у її позовних вимогах скасувати, як таке, що не відповідає фактичним обставинам справи та постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 сторонами не оскаржено і у відповідності до ст. 223 ЦПК України у цій частині рішення набрало законної сили.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 09.10.1997 року по 14.03.2013 рік і від даного шлюбу народилася донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_1

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами не надано докази, які підтверджують набуття права власності на майно, що є предметом позовних вимог за час перебування у шлюбі.

З копії облікової картки ТЗ НОМЕР_6 вбачається, що власником (особою на право керування) транспортного засобу марки CHEVROLET NIVA 2130 значиться ОСОБА_6, а попереднім власником - ОСОБА_7 і відомостей про дату та підстави набуття права власності ним, дана облікова картка не містить.

Згідно із повідомленням №8385 від 27.12.2013 року, адресованим РВДВС Ужгородського МРУЮ, на даний транспортний засіб накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 27.12.2013 року.

Відсутність доказу про набуття права власності на автомобіль НОМЕР_1 суд не в змозі встановити факт набуття права власності на цей автомобіль сторонами у справі під час перебування у шлюбі.

Із копії облікової картки ТЗ НОМЕР_5 власником транспортного засобу марки ВАЗ 2121 значиться ОСОБА_3, а попереднім власником - ТОВ «ДДТ», особою, яка має право керування значиться ОСОБА_1, однак, відомостей про дату набуття права власності на транспортний засіб облікова картка не містить. Підстава реєстрації ТЗ вказано придбання на аукціоні, товарній біржі.

Згідно з повідомленням №8385 від 27.12.2013 року, адресованого РВ ДВС Ужгородського МРУЮ на даний транспортний засіб накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 27.12.2013 року.

Доказів набуття права власності на транспортний засіб марки ВАЗ 2121 держномер НОМЕР_5, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.1998 р. №1388, сторонами не надано, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити факт набуття права власності на автомобіль під час перебування сторін у шлюбі.

Із матеріалів справи вбачається, що на причіп легковий-В засобу марки КРАЗ 8138 держномер НОМЕР_8, власником значиться ОСОБА_3 накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 10.09.2013 року і доказів набуття права власності на даний причіп сторонами не надано, чим суд позбавлений можливості встановити факт набуття права власності на нього.

Разом з тим, судова колегія констатує, що між сторонами розглядався спір щодо поділу спільно нажитого майна подружжя і предметом поділу був транспортний засіб HYUNDAI Tusson 2.0 CRD I GLS4WD 2008 року випуску держномер НОМЕР_9 придбаний ними під час шлюбу за договором купівлі-продажу і з цього питання постановлене рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року.

Вимоги щодо транспортних засобів, які є предметом даного спору, сторонами не ставилися при попередньому поділі спільно набутого майна колишнього подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо набуття права власності за час перебування у шлюбу сторін по справі обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.