Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2017 Справа №607/3845/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про скасування арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд позов до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, третя особа на стороні відповідача - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про зняття арешту з усього її майна, котрий зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 5484258 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про це. В обґрунтування даних вимог зазначає, що вказаний арешт накладено в межах виконавчого провадження № 2839011 від 07 серпня 2007 року про стягнення з неї в користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 84'780 грн. Однак, на даний момент жодних відкритих виконавчих проваджень щодо неї немає. Відсутні і архівні матеріали виконавчого провадження № 2839011 від 07 серпня 2007 року, а тому арешт, що накладений в процесі його виконання слід скасувати.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) до участі у справі судом залучено ОСОБА_3 як співвідповідача.

У судове засідання позивач не з'явилась, як і її представник - ОСОБА_4 Остання подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник Першої тернопільської державної нотаріальної контори також до суду не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. У цій заяві вказує, що при прийнятті рішення покладається на думку суду.

ОСОБА_2, до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Про розгляд справи за його відсутності заяви не подав та не повідомив про причини неявки. За таких умов, керуючись ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд розцінює цю неявку як таку, що допущена без поважних причин. Підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною 1 ст. 169 ЦПК України, відсутні, а тому розгляд справи слід провести за відсутності зазначеного відповідача на підставі наявних доказів.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний позов слід задовольнити частково з огляду на таке:

09 лютого 2007 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 2839011 на підставі наказу № 3-339-4038, виданого 15 грудня 2006 року, про стягнення з СПД-ПП ОСОБА_1 в користь СПД-ПП ОСОБА_2 84'780 грн.

07 серпня 2007 року, в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Нею накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно та заборонено його відчуження в межах суми боргу. Зазначене підтверджується копією цієї постанови.

Постанова була виконана; арешт на майно позивача накладено і, станом на 21 березня 2017 року він діяв, що стверджується відомостями, викладеними у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (номер довідки 82957593 від 21 березня 2017 року).

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень № 167221 від 10 травня 2017 року, виконавче провадження № 2839011 завершено. Виконавчий документ повернений стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Рішення про це прийнято 26 грудня 2009 року заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Михайлова М.А.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, котрий діє на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Цією нормою права законодавець чітко встановлює мету застосування щодо боржника такого обмеження як арешт майна (коштів) і нерозривно пов'язує його з реальним виконанням рішення суду.

Очевидно, що відсутність дій, спрямованих на таке реальне виконання, ставить під сумнів необхідність існування і самого арешту.

Також слід вказати, що на момент винесення зазначеної постанови про повернення виконавчого листа діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 якого передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 цього ж закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення <…>.

Отож у даному випадку з моменту повернення зазначеного виконавчого листа стягувачу, останній міг повторно пред'явити його до виконання протягом трьох років. Цього він не зробив, а отже зазначений строк пропустив.

У цьому контексті також слід зазначити, що 27 травня 2010 року господарським судому Тернопільської області було постановлено ухвалу про задоволення заяви Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції; визнано таким, що втратив чинність судовий наказ № 3/339-4038 від 15 грудня 2006 року та видно його дублікат. Однак постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10 серпня 2010 року це рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні заяви Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про видачу дублікату наказу - відмовлено.

Таким чином, враховуючи, що у даному випадку реального виконання судового наказу про стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 84'780 грн. не здійснюється, він повернений стягувачу, повторно до виконання не пред'являвся та пропущено термін на таке пред'явлення, наявність арешту на майно ОСОБА_1 є не виправданою, а тому таке обмеження слід скасувати.

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ситуація в якій до особи на невизначений строк застосовується обмеження її прав в певній мірі суперечить принципу правової визначеності, як одному із елементів верховенства права за яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Позивач, всупереч вимогам частини 1 ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, не довела факту порушення її прав Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, а тому в частині задоволення вимог до цього відповідача слід відмовити.

При цьому суд вважає за потрібне вказати, що у абзацах 1 та 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що відповідачами в справі за позовами про зняття арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Стягувачем, а отже і особою, котра повинна відповідати за даним позовом є ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215, 218, 294, ч. 4 ст. 295 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на все майно ОСОБА_1 згідно із постановою від 07 серпня 2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 2839011 та щодо якого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявне обтяження № 5484258, зареєстроване 14 серпня 2007 року.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка