Провадження №2з/200/142/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

17.11.2017 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, відповідно якої просить накласти арешт на земельну ділянку та домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул.Рівненська, буд.2а.

В обґрунтування заяви посилається на те, що предметом спору є правомірність свідоцтва про право на спадщину серія бланку НВО №106721, за реєстровим №204, виданим 17.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі якого відповідач є власником земельної ділянки та домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул.Рівненська, буд.2а. Відповідач має намір продати домоволодіння, аби унеможливити вирішення цього спору, тому невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду. Окрім цього, відповідач не працевлаштований, тому у випадку продажу ним майна неможливо буде стягнути грошову компенсацію. Для позивача спірне майно є єдиним житлом, тому у випадку його відчуження позивач залишиться без місця проживання.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши заяву про забезпечення позову, приходжу до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В силу ст.60 ЦПК України доказування покладається на сторін, за ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності процесу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову відповідно до ст.152 ЦПК України встановлюються такі: 1) накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують принцип непорушності права власності.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач станом на 09.09.2017 року є власником 4/5 частин домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул.Рівненська, буд.2а, яке складається з: літ.А-1 житловий будинок, літ.А1-1 прибудова, літ.А2-1 прибудова, м/с мансардний поверх, літ.а-1 тамбур, літ.а ганок, літ.Б-1 житловий будинок, літ.Б1-1 прибудова, літ.б-1 прибудова, літ.б1-1 тамбур, літ.Е-1 житловий будинок, літ.е-1 тамбур, літ.В гараж, літ.підВ погріб, літ.Г літня кухня, літ.г ганок, літ.Д-2 сарай-гараж, літ.Ж навіс, літ.З вбиральня, літ.Л вбиральня, літ. М душ, літ. Н сарай, літ.О навіс, №1-6, І споруди. Право власності на земельну ділянку не зареєстровано за жодною особою, відповідно до наданого витягу. Власником інших 1/5 частин домоволодіння є ОСОБА_4

Як зазначає позивач в обґрунтування позову,16.09.2016 року померла ОСОБА_5, мати сторін по справі, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: м.Дніпро, вул.Рівненська, буд.2а. Відповідач обманим способом заволодів спадковим майном, про що вона дізналась випадково у вересні 2017 року. Позивач не надала доказів звернення до приватного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої можливо б встановити спадкову масу ОСОБА_5 Витяг з Реєстру права власності на нерухоме майно, наданий позивачем не містить інформації щодо попереднього власника майна, відтак не можна вважати встановленим факт належного спірного майна померлій ОСОБА_5

Перевіряючи вказані доводи наданими до справи доказами, встановлено, що позивачем не надано доказів прямого родинного звязку між нею та померлою ОСОБА_5, оскільки свідоцтво про народження видано на імя ОСОБА_6, відтак, позивачем , на даний час не доведено право на спадкування після смерті ОСОБА_5 Позивачем не надано доказів відсутності у неї у власності нерухомого майна та іншого житла, а також доказів, що підтверджують намір відповідача продати спірне майно.

Таким чином, враховуючи, що доводи позивача не доводяться наданими доказами, в заяві про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

В заяві позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня винесення ухвали.

Апеляційна скарга повинна бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова