АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар Скакун К.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області, про надання згоди на виготовлення документів та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області, про надання згоди на виготовлення документів та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами. Вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2117 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

На даний час у позивача з'явилася можливість виїхати з дитиною на відпочинок та оздоровлення до Республіки Болгарія, однак ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Позивач просила суд надати тимчасовий дозвіл на оформлення необхідних документів та на виїзд з дитиною до Республіки Болгарія в період з

серпня 2017 року по 15 листопада 2017 року у її супроводі без згоди батька

22-ц/794/1225/17р. Провадження № 720/1050/17 Головуючий у 1 інстанції Вівчар Г.А.

Категорія 5 доповідач Перепелюк І.Б.

ОСОБА_2

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд до Болгарії в період з 29 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 В задоволенні решта позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його ствердження про те, що позивач має намір вивезти дитину на постійне місце проживання в Італію та не дав належної оцінки рішенню органу опіки та піклування.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2017 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою КП «Новоселицька міська тепломережа» № 1508 від 11 липня 2017 року.

Звертаючись до суду з позовом про надання згоди на виготовлення документів та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, ОСОБА_1 вказувала, що її донька постійно хворіє, що підтверджується довідкою сімейного лікаря № 1016 від 26 червня 2017 року, у зв'язку з чим потребує оздоровлення, однак ОСОБА_2 у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що будь-яких перешкод для оздоровлення малолітньої ОСОБА_3 за межами України не встановлено, при цьому такий виїзд дитини носить тимчасовий характер і не пов'язаний з виїздом на постійне місце проживання, відповідає її інтересам і водночас не порушує та не обмежує право відповідача на піклування, спілкування чи виховання доньки.

Колегія погоджується з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року. Частина 2 статті 4 Закону передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Крім того, відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, для отримання позитивного рішення в суді стороні необхідно довести ті обставини, що виїзд дитини за кордон буде відповідати їхнім інтересам і надання дозволу сприятиме реалізації прав дітей. Доказами у даній справі є документи, що підтверджують наявність місця проживання, навчання для дитини. Обов'язковим є зазначення періоду, на який надається дозвіл, а також визначення країн, для виїзду до яких дозвіл надається.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За викладених обставин суд обгрунтовано дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р.у, діючої на Україні з 27.09.1991р. держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька в період з 29 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права та в основному зводяться до переоцінки доказів. Посилання апелянта на те, що суд не дав належної оцінки рішенню органу опіки та піклування є безпідставними, оскільки судом першої інстанції дана оцінка зазначеному висновку. Доводи апелянта, що позивач має намір вивезти дитину на постійне місце проживання в Італію є безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами і спростовуються поясненнями позивача.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :