Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/72/15Головуючий у 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
Пр. № 22-ц/778/573/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної Анастасії Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою (а.с.1-3), в якій просив:

-визнати незаконними дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області по відкриттю виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 року і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 52265491 від 20.09.2016р.,

-визнати незаконними дії державного виконавця і скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженій № 1255491 від 21.09.2016 р.,

- зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову ОСОБА_4 у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 р.

Свою скаргу останній обґрунтовував тим, що 14.07.2016 р. рішенням апеляційного суду Запорізької області було частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015 р. скасовано, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4019,40 грн. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав ОСОБА_4 виконавчий лист на примусове виконання вищезазначеного рішення апеляційного суду, яке було пред'явлено останньою до виконання у Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Державний виконавець відкрив виконавче провадження № 52265491 по виконанню листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 р. постановою від 20.09.2016 р., незважаючи на ті обставини, що 19.09.2016 року ВССУ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду апеляційної інстанції. На думку скаржника, факт відкриття виконавчого провадження 20.09.2016 р., після відкриття 19.09.2016 р. касаційного провадження суперечить чинному законодавству, і державний виконавець мав відмовити стягувачу у відкритті виконавчого провадження на підставі зазначеного ЗУ «Про виконавче провадження». Окрім того, державний виконавець 21.09.2016 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 52265491. Відповідно до ст. 57 ч. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Тобто, як випливає з вищезазначеного, відповідно до чинного законодавства, раніше ніж 27.09.2016 р. постанови про арешт його майна та оголошення заборони відчуження не має існувати, а наклавши на нього арешт на наступний день після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець порушив чинне законодавство, а також його майнові та процесуальні права.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року (а.с. 31-32) скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця органу державної Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної Анастасії Сергіївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням №52265491 від 21.09.2016 року.

В решті заявлених вимог відмовлено.

Всі особи, які беруть участь у справі, із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції фактично лише в частині відмови, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 34-36) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, в частині відмови у визнанні незаконними дій державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області - Щетинкіної А.С. по відкриттю виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №333/7215-ц від 20.09.2016 року, а також зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову ОСОБА_4 у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 333/72/15-ц від 05.08.2016 року, судові витрати стягнути з ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 41) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 45).

ОСОБА_4 подала апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 для долучення до матеріалів цієї справи (а.с. 50-53).

У судове засідання 09 лютого 2017 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 46-49) всі особи, які беруть участь у справі, окрім представника ОСОБА_4 за довіреністю (а.с.22) ОСОБА_7, не з'явились, про причини своєї неявки та причини неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_4 за довіреністю (а.с.22) ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 за довіреністю (а.с.22) ОСОБА_7, яка у тому числі на запитання колегії суддів зазначала, що у державного виконавця не було підстав не відкривати вищезазначене виконавче провадження, про ухвалу ВССУ від 19.09.2016 року державний виконавець та ОСОБА_4 дізнались лише у жовтні 2016 року, ОСОБА_2 на теперішній час вже втратив інтерес до цієї справи, оскільки ВССУ вже залишено без змін вищезазначене рішення апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної скарги на дії державного виконавця в оскаржуємій частині, керувався ст. 387 ЦПК України та виходив із відсутності правових підстав для визнання незаконними дій державного виконавця у цій частині, зокрема щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 року і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 52265491 від 20.09.2016р., а також для зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову ОСОБА_4 у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуємій частині - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 14.07.2016 р. рішенням апеляційного суду Запорізької області частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015 р. скасовано, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4019,40 грн. (а.с. 25-28).

05.08.2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав ОСОБА_4 виконавчий лист № 335/72/15-ц на примусове виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016 р., яке було пред'явлено до виконання у Комунарський ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

20.09.2016 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіною А.С. відкрито виконавче провадження №52265491 з виконання вищезазначеного виконавчого листа №335/72/15-ц від 05.08.2016 р. (а.с.5) за заявою стягувача ОСОБА_4, поданою 16.09.2016 року.

19.09.2016 року ухвалою ВССУ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду апеляційної інстанції від 14.07.2016 року (а.с. 4).

Згідно із ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі-Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на момент винесення оскаржуваної постанови державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що отримавши від стягувача заяву про примусове виконання 16.09.2016 року та виконавчий документ, який відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець правомірно 20.09.2016 року відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документу за судовим рішенням, яке набрало законної сили 14.07.2016 року.

Норми Закону не передбачають обов'язку державного виконавця перевіряти наявність касаційних скарг на судові рішення суду, які набрали законної сили.

Посилання на п.3 ч.1 ст.26 Закону є безпідставним, так як відповідно до положень ст. 319 ЦПК України рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, тобто у даній справі 14.07.2016 року.

Посилання на ухвалу ВССУ від 19.09.2016 року, якою зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції (а.с.4), є недоречними, так як ці обставини не є підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною, а є підставою для зупинення відкритого виконавчого провадження, що в свою чергу і було зроблено державним виконавцем 13.10.2016 року.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо визнання дій державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження незаконними у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення ухвали в оскаржуємій частині у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Дійсно, в силу вимог ст. 26 ч. 1 п. 3 Закону України «Про виконавче провадження, в редакції чинній станом на 20.09.2016 року, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року у вищезазначеній цивільній справі набрало законної сили 14 липня 2016 року.

Оскільки, в силу вимог ст. 319 ЦПК України рішення … апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Дійсно ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року у вищезазначеній цивільній справі до закінчення касаційного провадження.

Однак, набрання законної сили рішенням суду і зупинення виконання рішення суду - це різні поняття.

При вищевикладених обставинах, державний виконавець мав право відкрити виконавче провадження 20 вересня 2016 року за вищезазначеним виконавчим листом, виданим на виконання вищезазначеного рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року у вищезазначеній цивільній справі.

Оскільки, вищезазначена ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року була підставою для зупинення цього виконавчого провадження, а не для відмови у відкритті останнього.

Крім того, матеріалами цієї справи не спростовано, що державному виконавцю про цю ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року стало відомо лише у жовтні 2016 року і після цього він одразу зупинив виконавче провадження.

Вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову ОСОБА_4 у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 р. є похідними за своїм змістом від первісних вимог ОСОБА_2 у цій справі про визнання незаконними дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області по відкриттю виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 335/72/15-ц від 05.08.2016 року і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 52265491 від 20.09.2016р.

У разі відмови судом першої інстанції у задоволенні первісних вимог ОСОБА_2, похідні від них вимоги у цій справі також не підлягали задоволенню.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в оскаржуємій частині або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_4 будь-яких понесених ним судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2, як інвалід І групи безстроково (а.с. 37) був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась і апеляційним судом не переглядалась.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскарженА у тій частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кухар С.В.