Провадження №: 2/752/105/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретарів судового засідання Лебедєва В.В., Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про розірвання договору купівлі-продажу квартири,

встановив:

20.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу квартири, заявивши вимоги до ОСОБА_2

До участі у справі в якості третіх осіб судом було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що вона 30.09.1998 року отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 Її ж право власності на квартиру було зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» 02.10.1998 року. Належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 є єдиним її місцем проживання. За віком та станом здоров»я вона потребує сторонньої допомоги, а тому з лютого 2009 року разом з нею став проживати її онук ОСОБА_3 та був зареєстрований у зазначеній квартирі 05.02.2009 року. Влітку 2012 року її відносини з онуком були зіпсовані, вона стала проживати сама. Про те, що вона проживає одна та потребує допомоги знала її племінниця ОСОБА_2, яка стала її провідувати, а на початку 2013 року запропонувала їй свої послуги щодо догляду за нею та просила відписати їй квартиру за умови, що вона буде залишатись у своїй квартирі до кінця її життя, а племінниця буде їй допомагати в усьому. Будучи обуреною на поведінку онука, та через відсутність інтересу до неї у інших близьких родичів і погіршенням стану її здоров»я, змущена була погодитися на умови відповідачки. У лютому місяці 2013 року відповідачка взяла в неї всі необхідні документи на квартиру, а 22.03.2013 року вона підписала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної їй квартири. У зазначений період часу, а саме в березні 2013 року стан її здоров»я погіршився, 18.03.2013 року вона була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні де перебувала на стаціонарному лікуванні до 08.04.2013 року. Для укладення 22.03.2013 року договору купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири відповідачка забрала її з лікарні, на таксі привезла до нотаріуса, де вона підписала договір купівлі-продажу її квартири, після чого відповідачка знову відвезла її до лікарні на таксі, де вона продовжила курс лікування. Повернувшись з лікарні в свою квартиру, вона звернулася за допомогою до відповідачки, однак вона не стала їй допомагати, навіть не відвідувала. Перечитавши укладений з ОСОБА_2 договір зрозуміла, що викладені в договорі факти не відповідають дійсності, а саме - пункт 2.1., яким передбачено, що продаж квартири вчиняється за 404 123, 00 грн. і ці кошти отримані продавцем від покупця під час оформлення договору, тобто у присутності нотаріуса, під час підписання договору, чого не було в дійсності і не могло бути, оскільки у відповідачки таких коштів не було і вона просила відписати їй квартиру за те, що вона буде її утримувати. Пунктом 3.1.2. договору також передбачено, що вона у присутності нотаріуса передала відповідачці ключі та технічну документацію від квартири і цим підтверджено передачу квартири покупцю. Однак ключі від квартири і технічну документацію вона нікому не передавала і відповідачка у неї не вимагала. Фактично передачі квартири після укладення договору купівлі-продажу не відбулося, вона до цього часу самостійно сплачує квартирну плату та комунальні послуги, відповідачка не вчиняла ніяких заходів щодо її примусового виселення з квартири та її ж онука, котрий проживає з нею та здійснює за нею догляд, який зобов»язувалася здійснювати ОСОБА_2, що свідчить що договір не виконаний.

Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 істотно порушила умови договору купівлі-продажу щодо оплати вартості квартири, завдала їй реальні збитки, не піклувалась про неї, не допомагала їй, не сплативши їй кошти позбавила її можливості придбати інше житло, фактично задарма забрала в неї квартиру, залишивши її без житлового приміщення, вона позбавлена права власності і відповідачка вже попередила її письмово про необхідність звільнення належної їй раніше квартири, просила розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.03.2013 року приватним нотаріусом Козоріз Л.М., зареєстрований в реєстрі за №180, визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на зазначену квартиру.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.03.2013 року з тих підстав, що відповідачкою не виконані його істотні умови щодо оплати вартості квартири. Позивач ОСОБА_1 також пояснювала суду, що в день підписання договору купівлі-продажу перебувала на стаціонарному лікуванні, під час підписання договору не мала окулярів, а відповідачка не прочитала повністю їй договір, змусила її підписати договір купівлі-продажу, оскільки вона пропонувала укласти договір довічного утримання з чим ОСОБА_2 не погоджувалася. Наполягала на тому, що вона ніяких грошей за квартиру не отримувала, ОСОБА_2 не могла їх передати їй, оскільки в неї таких грошей не було. Вона також не передавала ОСОБА_2 ключі від квартири та технічну документацію.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти позову ОСОБА_1. ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснювала, що вона на прохання своєї матері зустрілася з ОСОБА_1, яка потребувала допомоги, оскільки син її побив, а онук намагався відправити до психіатричної лікарні, а тому вона бажала продати належну їй квартиру та купити іншу, аби жити окремо від своїх рідних. Запропонована позивачкою квартира влаштувала її в ціні, а тому вона погодилася на пропозицію ОСОБА_1. Їй не було відомо про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні, оскільки вона до нотаріуса прибула самостійно на таксі, отримала грошові кошти за квартиру, підписала договір, отримала свій примірник договору і самостійно поїхала також на таксі. Гроші на придбання квартири мала від здійснення підприємницької діяльності, боргів ні перед ким не мала Стверджувала, що вона виконала всі істотні умови договору, а позивачка продовжила проживання у квартирі до придбання іншого житлового приміщення. На час звернення до суду з позовом позивачка дійсно примирилася зі своїм онуком і він проживає в спірній квартирі, судом вирішується спір про визнання його таким, що втратив право користування квартирою. Вона позбавлена можливості користуватися спірною квартирою, за її позовом також вирішується спір щодо її вселення. Просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала умови договору щодо оплати вартості квартири, яку придбала у ОСОБА_1, а також не здійснювала догляду за нею.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4, будучи присутнім у судовому засіданні пояснив, що твердження позивачки про невиконання умов договору ОСОБА_2 не відповідають дійсності, оскільки позивачка отримала грошові кошти за квартиру у нотаріуса до підписання договору. Рішення щодо придбання спірної квартири було їх спільним із ОСОБА_2 рішенням тому, як ОСОБА_1 скаржилася на погане ставлення до неї сина та онука, а оголошена нею ціна продажу квартири була для них прийнятно, оскільки була нижчою ринкової ціни на аналогічні квартири.

У судовому засіданні 22.11.2017 року треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні, про його дату, час та місце повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, відповідачки та її ж представника, суд визнав за можливе завершувати судовий розгляд справи за відсутності третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

Заслухавши сторони у справі, третіх осіб, допитавши в якості свідка третю особу ОСОБА_3, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов про розірвання договору, визнання права власності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості ; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги ; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Крім того, відповідно до правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 22 березня 2013 року ОСОБА_1 «продавець» та ОСОБА_2 «покупець» уклали договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 180 (а.с.10-11).

За даними витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Козоріз С.М. 22.03.2013 року вчинено запис за номером 421769 про реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 180, виданий 22.03.2013 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Козоріз Л.М., за ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру за адресою - АДРЕСА_1, 2-кімнатна, загальною площею 41,14 кв.м., житлова площа 23,2 кв.м., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна; 0 (а.с.12).

20.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання укладеного 22.03.2013 року з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що сторонами договору не виконані його істотні умови, а саме ОСОБА_2 не передавала їй грошові кошти за квартиру, оскільки в неї таких коштів не було, а вона не передавала відповідачці ключі та технічну документацію на квартиру, продовжує проживати у належній їй на праві власності квартир, що свідчить про те, що фактично передачі квартири після укладання договору купівлі продажу не відбулося.

Відповідно до правил статей 626, 627, 628, 629 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умо договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Як видно зі змісту, укладеного 22.03.2013 року сторонами у справі договору купівлі-продажу, а саме пунктів 3.2.,3.3.,2.1.,2.2.: продавець має право вимагати сплати встановленої ціни за квартиру відповідно до умов цього договору, вимагати прийняття квартири покупцем у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам договору; покупець зобов»язаний - сплатити за квартиру ціну, встановлену цим договором, прийняти квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього договору; продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 404 123, 00 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. Підписи сторін під цим договором підтверджують факт повного розрахунку та відсутності будь-яких претензій один до одного; відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна, виконаному 20.03.2013 року суб»єктом оціночної діяльності ТДВ «Експертна фірма «Український незалежний оцінювач», ринкова вартість квартири, яка відчужується, становить 404 123, 00 грн..

Крім того, зазначений договір містить підписи продавця ОСОБА_1 та покупця ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №180.

Звертаючись до суду з позовом, а також у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала підписання нею особисто 22.03.2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Судовими рішеннями, які були ухвалені 15.07. та 25 листопада 2014 року за результатами розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлення, що було укладено договір довічного утримання та розірвання договору довічного утримання було встановлено, що при підписанні оспорюваного договору сторони були ознайомлені зі змістом договору, погодилися з ним та особисто поставили свій підпис, що за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно правил статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а статтею 651 цього Кодексу визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зазначені позивачем підстави для розірвання договору, а саме невиконання відповідачем зобов»язання за договором щодо сплати позивачці грошової суми за придбане майно є істотною умовою договору, однак зазначені підстави не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки наявний у договорі підпис продавця є підтвердженням факту повного розрахунку та відсутності будь-яких претензій до покупця.

Показання допитаного у судовому засіданні в якості свідка третьої особи ОСОБА_3, який показав, що ніяких грошей за купівлю квартири його бабусі ОСОБА_1 не передавали і після підписання договору купівлі-продажу ніяких грошей у неї він не бачив, та відсутність у неї доларів взагалі будь-коли не можуть бути належним та допустимим доказом на підтвердження зазначених позивачем підстав для позову, оскільки свідок не був присутнім під час укладання договору. Крім того, свідок ОСОБА_3 є онуком позивачки, який був зареєстрований та проживав у спірній квартирі та має намір у подальшому використовувати цю ж квартиру для проживання, відповідно є заінтересованою особою у позитивному вирішенні спору заявленого ОСОБА_1

Твердження позивачки ОСОБА_1, що відповідачка ОСОБА_2 не мала грошових коштів на придбання у неї квартири, а тому не передала їй грошових коштів за придбану квартиру під час укладання договору з приводу якого заявлено спір спростовані відповідачкою ОСОБА_2.

За наданими суду доказами ОСОБА_2, остання перебуває на податковому обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві з 11.04.2001 року та мала доходи від здійснення підприємницької діяльності, а також мала грошові кошти, що були розміщені на банківських рахунках (а.с. 179,180,16-178,,44-46).

З огляду на викладене, суд перевіривши зазначені позивачем підстави для позову доказами, що були надані суду стронами, як на їх підтвердження так і на заперечення, прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 виконаля свої зобов»язання за укладеним із позивачкою 22.03.2013 року договором купівлі-продажу щодо сплати вартості ридбаношго за цим же договором майна, а відтак зазначені позивачкою підстави для розірвання цього ж договору не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, відповідно заявлені прозовні вимоги не підлягають задоволенню судом.

Судові витрати по сплаті судового збору, від яких була звільнена позивачка ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626, 627, 628, 629, 651, 655 ЦК України ст.ст. 3,4, 10,11,60,61,88,137,179,208,213,218 ЦПК України суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про розірвання договору купівлі-продажу квартири, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Плахотнюк К.Г.