Справа № 219/8886/17
Провадження № 2/219/3996/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 41 по вул. Д. Скрипниченко в м. Часів Яр Донецької області. Вказує, що вона є власником вказаного будинку на підставі рішення суду від 10.04.1995 року, зареєстрованого в БТІ за № 2-641. Відповідач ОСОБА_2 є її онуком, він зареєстрований у зазначеному будинку з 18.02.2015 року, але ніколи там не проживав. Реєстрація відповідачу була потрібна для працевлаштування та отримання паспорту. На даний час онук проживає в іншому житлі, має свою сімю, роботу, але добровільно знятися з реєстрації в належному їй будинку не бажає, він перестав з нею спілкуватися, де зараз він проживає їй невідомо. Відповідач фактично не проживає в зазначеному будинку вже більше двох років, вона змушена сплачувати комунальні послуги та нести матеріальні витрати в тому числі і за нього, формальна реєстрація відповідача заважає їй оформити субсидію на сплату житлово комунальних послуг та продати будинок. Те, що на теперішній час в будинку зареєстрований відповідач, але фактично проживає в іншому житловому приміщенні, порушує її права як власника, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком.
Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Крім того, до суду від них надійшла заява, згідно якої вони просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення (а.с.31).
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали Артемівського міського суду Донецької області від 10.04.1995 року, встановлено затвердження мирової угоди 10.04.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, згідно якої визнано право власності на будинок, розташований за адресою: м. Часів Яр, вул. Орджонікідзе, 41 за ОСОБА_1 ( мирова угода складена на російській мові) (а.с.8).
Відповідно до домової книги та довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Головою квартального комітету № 7 ОСОБА_4, довідка видана власнику житлового приміщення, розташованого за адресою: Донецька область, м. Часів Яр, вул. Д.Скрипниченко, 41 ОСОБА_1, в тому, що до складу сімї входять ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за зазначеною адресою з 2014 року, але ніколи не проживав за вказаною адресою ( а.с.32,44).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2015 року, ним не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 41 по вул. Д. Скрипниченко в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 41 по вул. Д.Скрипниченко в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_9