У Х В А Л А

28 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Рівненської обласної державної адміністрації про перегляд судових рішень у справі за позовом Рівненського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації та спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лісовик» до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки лісового фонду шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва,

встановила:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У заяві Рівненська обласна державна адміністрація просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 376 ЦК України, статті 20 ЛК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд касаційної інстанції виходив і того, що звертаючись до суду з позовом в інтересах спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лісовик» про знесення самочинно збудованого дачного будинку, прокуратурою не врахована думка спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лісовик» про потребу у використанні дачного будинку, а тому висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що знесення спірного будинку не забезпечить справедливий захист інтересів постійного користувача земельної ділянки є вірним.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 09 листопада 2016 року суд виходив із того, що спір за позовом районної адміністрації (виконавчого органу міської ради) про знесення об'єкта самочинного будівництва, збудованого на земельній ділянці, не відведеній у встановленому порядку для цієї мети, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку позивач звертається до суду як власник цієї земельної ділянки за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права власності на землю. Отже, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, суд касаційної інстанції, установивши, що предметом цього спору є об'єкт нерухомості, збудований на земельній ділянці, яка відноситься до державної форми власності, перебуває у спільному користуванні фізичних осіб та не була відведена забудовнику у встановленому порядку для будівництва цього об'єкта, дійшов помилкового висновку про те, що Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій, тому відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства;

- від 17 грудня 2014 року суд виходив із того, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. Якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України), судам слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства;

- від 06 вересня 2017 року суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди не встановили та не обґрунтували у тексті судового рішення на підставі належних і допустимих доказів таких фактів: чи заперечує власник земельної ділянки проти такої забудови; яким чином дії ОСОБА_4 порушують права позивачів як власників сусідніх квартир у багатоквартирному будинку; у якій мірі самочинною прибудовою до торця будинку порушено права позивачів на користування частиною загальної земельної ділянки багатоквартирного будинку; які інші права позивачів порушено (наприклад, санітарні норми або/та норми інсталяції приміщень тощо); чи можливий захист прав позивачів іншим зазначеним у законодавстві способом; чи відмовляється відповідачка від відновлення прав позивачів шляхом перебудови тощо.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 07 квітня 2017 року суд виходив із того, що оскільки на земельній ділянці, переданій відповідачу-1 у користування, встановлено обмеження на будівництво лише тимчасових будівель і споруд, необхідних для ведення господарської діяльності, проте в даному випадку збудований об'єкт не є тимчасовою будівлею, а також відсутні докази наявності розробленого у встановленому порядку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, що є порушенням правового порядку використання лісової земельної ділянки, суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині знесення самочинно збудованого туристичного кемпінгу. Крім того, попередні судові інстанції зазначили, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження погодження від власника лісу - Хмельницької обласної державної адміністрації та постійного лісокористувача - Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс" на будівництво спірної будівлі.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не можуть вважатись прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Рівненського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації та спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лісовик» до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки лісового фонду шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва за заявою Рівненської обласної державної адміністрації про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко