Справа №333/3354/17
Провадження №2/333/1824/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представник третьої особи ОСОБА_4, розглянувши позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні власністю звернулась ОСОБА_5 Посилається на таке. 24.04.2015 року вона набула права власності на будинок № 15 по вул. Високогірна в м. Запоріжжі на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 В будинку залишилися зареєстрованими члени сімї попереднього власника будинку ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач з неповнолітнім не бажають. Станом на день подання позову в цьому будинку значаться зареєстрованими відповідачі. На цей час позивач має намір розпорядитися своєю власністю, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання таким, що втратили право користування житлом та виселення ОСОБА_2 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 з житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Високогірна, буд. 15.

В судове засідання позивач не зявилась, довірила свої інтереси представляти ОСОБА_1, яка позов підтримувала, просила задовольнити та надала пояснення аналогічні викладеним.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 заперечували проти позову, оскільки відповідачі в цьому будинку проживають та не мають іншого житла. Відповідач ОСОБА_2 є донькою колишньої власниці ОСОБА_8. а позивачка є її онукою, тому їй добре було відомо під час укладання договору дарування, що цьому будинку мешкають відповідачі.

Дослідивши письмові докази, заслухавши сторони, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Згідно договору дарування 24.04.2015 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Високогірна, буд. 15, договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

В цьому будинку зареєстрованими значаться відповідачі ОСОБА_2, з 11.01.1992 року та неповнолітній ОСОБА_6 з 06.11.2013 року що підтверджуються довідкою № 04-19/3/1090.

Позивач, як на підставу своїх вимог зазначила дію ч.1 ст. 319 ЦК України відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також посилається на ст. 391 ЦК України, якою встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Проте, приймаючи рішення по справі, суд керувався нормами частини другої статті 386 ЦК України, якою встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.

Відповідно до ст..ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітут визначені у статті 406 ЦК України. Ними, зокрема, є припинення обставин які були підставою для встановлення сервітуту.

У відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом, на підставі пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_6 весь час з моменту їх реєстрації до моменту розгляду справи в суді в оспорюваному будинку проживають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свого часу вселилась до будинку як член сімї власника житла та зі згоди власника ОСОБА_8, з якою не було узгоджено умов вселення, порядку користування житлом, строків проживання, то позивач на законних підставах набула права користування цим будинком (сервітут), яке збереглось за нею.

Відповідно до положень ч.6 ст. 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

В даному випадку, після укладання договору дарування будинку 24.04.2015 року змінився власник будинку з ОСОБА_8 на ОСОБА_5 Проте, останній достеменно було відомо, що на час укладання договору дарування будинку, в ньому проживає відповідачка з малолітнім сином. Отже, сервітут право користування житловим будинком 15 по вул.. Високогірній в м. Запоріжжя для ОСОБА_2 та її сина зберіг чинність і після зміни власника будинку.

Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема є: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Проте, позивачем не заявлялись вимоги про припинення сервітуту з підстав, визначених статтею 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. В ч.2 цієї статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки, сервітут на право користування будинком не припинявся, такі позовні вимоги не заявлялися, а відповідно і не розглядалися судом, то відсутні підстави для усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування житлом та виселення.

Судові витрати компенсації не підлягають, оскільки в позові відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району про усунення перешкод в користуванні власністю залишити без задоволення.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська