Ухвала іменем україни 13 грудня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Євтушенко О.І., суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М., Кадєтової О.В., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Трегуб ОксаниАнатоліївни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 490079329, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 12 318,75 дол. США зі сплатою 16,99 % річних та строком користування до 26 червня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором: за кредитом - 61 710 грн 28 коп.; за відсотками - 1 042 грн 56 коп.; пеня - 9 861 грн 88 коп.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 09 червня 2014 року становила 264 720 грн 59 коп. та складалася з: 7 718 грн 84 коп. - заборгованості за відсотками; 257 0001 грн 75 коп. - пеня.

Беручи до уваги зазначене, ПАТ «Альфа-Банк», з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути солідарно з боржника

ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 490079329 у розмірі 264 720 грн

59 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня

2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з інших підстав.

У касаційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Трегуб О.А., посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором виконав шляхом передачі банку предмета застави.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлена ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість була стягнута за рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року. Відмовляючи в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції виходив із того, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 26 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 490079329, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 12 318,75 дол. США зі сплатою 16,99 % річних та строком користування до 26 червня

2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором: за кредитом - 61 710 грн 28 коп.; за відсотками - 1 042 грн 56 коп.; пеня - 9 861 грн 88 коп.

Звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути проценти та пеню за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 490079329, нараховану станом на 09 червня 2014 року.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не встановив чи виконане ОСОБА_4 рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року, за яким стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, не перевірив періоду нарахування позивачем процентів та пені за кредитним договором, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення процентів та пені за кредитним договором.

Водночас, при вирішенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд апеляційної інстанції правильно виходив із їх необґрунтованості, з огляду на припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1

ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосовану в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України фразу «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя» слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17.

Враховуючи, що в оспорюваному договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а строк виконання основного зобов'язання було змінено ПАТ «Альфа-Банк» шляхом пред'явлення позову до постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», за результатами розгляду якого 15 червня 2011 року було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому позов у даній справі було подано лише у листопаді 2013 року, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про припинення поруки ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення процентів та пені за кредитним договором з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до ч. 2

ст. 338 ЦПК України рішення апеляційного суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в цій частині немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Трегуб Оксани Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення процентів та пені за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від

28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

Л.М.Мазур

О.В. Попович