провадження № 2/243/4113/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
при секретарі Мирошниченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В жовтні 2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, де до теперішнього часу зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично відповідач з червня 2014 року до теперішнього часу не проживає та не зявляється, у звязку з чим у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього. Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 3 в будинку № 8 по вул. Конєва м. Словянська Донецької області та примусово зняти його з реєстраційного обліку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.10.2017 року (а.с.11), будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за своєї відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с.17; 27).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.24; 26), причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2015 року, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.4-5).
Відповідно до довідки ОСББ «Конєва 8» від 25.09.2017 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
З акту ОСББ «Конєва 8» від 25.09.2017 року вбачається, що за вищевказаною адресою ОСОБА_2 зареєстрований, але з червня 2014 року не проживає (а.с.7).
Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки його подальша реєстрація перешкоджає позивачеві у розпорядженні належною йому власністю.
Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими, оскільки дійсно відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не мешкає, але залишився там зареєстрований. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи, в переліку яких зазначено і рішення суду. Саме цим Законом керується в своїй роботі Відділ з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради при вирішенні питання про зняття з реєстрації місця проживання і зобовязувати їх виконувати свої обовязки у компетенцію суду не входить.
За таких підстав в задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з відсутністю підстав.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.
Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 224, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 3 в будинку № 8 по вул. Конєва в м. Словянську Донецької області.
У задоволені інших заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити за відсутністю підстав.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4