У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді:

Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Григоренко М.П.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю: ОСОБА_2, Курганської О.В., ОСОБА_4, Шевчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об'єкт самостійної власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об'єкт самостійної власності відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає про те, що у нього та відповідача виникло право спільної власності на земельну ділянку площею 396 кв.м. на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, із якої в подальшому на підставі рішення Рівненського міського суду від 23.12.2013 року по справі №1715/17749/12 у його власність виділено земельну ділянку площею 141 кв.м. Тобто вважає, що незалежно від наявності правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку у спадкодавця - ОСОБА_6 , це право перейшло до його спадкоємців - позивача і відповідача по справі в порядку спадкування і визнається державою на підставі ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" незалежно від отримання ними документа, який посвідчує право власності, що і підтверджено рішеннями Рівненського міського суду від 08.12.2003 року та від 23.12.2013 року, які мають для даної справи преюдиційне значення.

Вказує на те, що чинним законодавством не встановлено такого обмеження при виділі земельної ділянки, як залишення частини земельної ділянки у спільному користуванні і наявність на земельній ділянці самочинного будівництва і таких, матеріальних норм судом першої інстанції не наведено. До того ж, відповідач не оспорює права власності на будівельні матеріали, використані у об'єкті самочинного будівництва (добудові до належної позивачу квартири №3).

Вважає, що оскільки до місцевого суду не було надано договору про порядок користування земельною ділянкою між позивачем та відповідачем та її поділ, то висновок суду про відсутність спору не ґрунтується на матеріалах справи, а визнання відповідачем позову в судовому засіданні свідчить не про відсутність спору, а є підставою для задоволення позовних вимог.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та виділення у його власність земельної ділянки площею 141 кв.м. за варіантом №2 судової експертизи та виділити у його власність земельні ділянки площею 59 кв.м., площею 43 кв.м. та 80 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників позивача та відповідача по ? частині кожному.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Курганська О.В., в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 та її представник адвокат Шевчук В.С. просили апеляційну скаргу відхилити, покликаючись на подані заперечення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виділ позивачу в натурі його частки із спільного майна за запропонованим експертом варіантом №2, згідно якого йому виділяється в користування земельна ділянка загальною площею 141 кв.м. і складається з трьох: двох ділянок у індивідуальному користуванні площею 59 кв.м. і 42 кв.м. та 1/2 ділянка в спільному користуванні з ОСОБА_4 площею 80 кв.м. - суперечить ст. 364 ЦК України, оскільки передбачає залишення в спільному користуванні іншої частини земельної ділянки і право спільної часткової власності на це майно фактично не припиняється.

Окрім того, рішенням Рівненського міського суду від 11 жовтня 2013 року на земельній ділянці, на виділі частки з якої наполягає позивач, знаходиться об'єкт самочинного будівництва, здійснений позивачем, рішення суду про знесення якого позивачем не виконано, що також перешкоджає виділу в натурі частини земельної ділянки.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даний час спору між позивачем та відповідачем не вбачається.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно із ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналогічна за змістом є і ч.3 ст.88 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2003 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна виділено у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в натурі в спільне користування частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку в розмірі 396 кв.м. для обслуговування їх частини жилого будинку та господарських будівель даного домоволодіння (а.с.3-4,5).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2011 року в справі №2-6157/2011 позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про виділ в натурі частки будинку в окрему квартиру задоволено: виділено ОСОБА_2 в окрему квартиру АДРЕСА_1 належні йому на праві власності 20,6/100 частин, що складаються з коридору 1-1 площею 4.3 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 16 кв.м., веранди «а2» площею 3,4 кв.м., всього площею 23.7 кв.м. та вхідних сходів «а3» (по позначкам технічного паспорта від 13 грудня 2007 року); визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_4 в окрему квартиру № 1 в будинковолодінні АДРЕСА_1 належні їй на праві власності 37,5/100 частин, що складаються з жилої кімнати 1-3 площею 14.2 кв.м., прихожої 1-6 площею 14,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 2,9 кв.м., кухні-котельні 1-5 площею 7.2 кв.м., коридору 1-7 площею 3.8 кв.м., комори 1-8 площею 3,4 кв.м., всього площею 46.2 кв.м., вхідних сходів «а1»., підвалу « Пд/а» (по позначкам технічного паспорта від 13 грудня 2007 року); визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на будинковолодіння АДРЕСА_1. (а.с.8-9).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» від 28 листопада 2011 року ОСОБА_2 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2013 року, в редакції ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2013 року, в справі №1715/17749/12 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою - задоволено частково: із земельної ділянки площею 396 м.кв., що належить сторонам на праві спільної часткової власності виділено у користування пропорційно їх часткам у будинковолодінні: (квартира №3 будинковолодінні АДРЕСА_1 - частка 20.6/100) ОСОБА_2 земельну ділянку площею 141 м.кв., ОСОБА_4 (кв.№1 будинковолодінні АДРЕСА_1 - частка 37.5/100) земельну ділянку площею 255 м.кв. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено (а.с.6-7,16).

В справі №1715/17749/12 проводилась судова будівельно-технічна експертизи згідно висновку якої №Е-11/13, оскільки наявна незавершена будівництвом реконструкція та добудова і технічна можливість виділення в натурі належної ОСОБА_2 частки відсутня, то варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою експертом не надаються.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та привести земельну ділянку в попередній стан. (а.с.35-43).

Зазначене рішення ОСОБА_2 не виконане.

Відповідно до висновку експерта №160830/1 від 20 лютого 2017 року проведеній в даній справі, не можливо розробити варіанти виділу земельної ділянки площею 141 кв.м. із земельної ділянки загальною площею 369 кв.м., яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в об'єкт самостійної власності з урахуванням розміщення на ній будівель і споруд, належних цим співвласникам без чіткої ідентифікації об'єкта експертиз. Однак експерт запропонував варіанти виділення в користування 141 кв.м. (кількома меншими ділянками) із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з яких частина виділеної ділянки перебуватиме в спільному користуванні (а.с.116-133).

Даючи оцінку доказам в справі та зазначеному висновку експертизи місцевий суд дійшов вірного висновку, що встановлення порядку користування не може підміняти собою виділ частки в натурі в об'єкт самостійної власності та суперечить ст.364 ЦК України, оскільки залишається в спільному користуванні інша частини земельної ділянки після її виділу в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, що виділена для обслуговування квартир № 1 та № 3 належних позивачу та відповідачці - відсутні. Право на земельну ділянку сторонами відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено, на публічній кадастровій карті відомості про реєстрацію та присвоєний кадастровий номер спірній ділянці відсутні, земельна ділянка не є сформованою та її межі не винесені в натурі, документи містять суперечливі відомості про фактичну площу спірної ділянки, ідентифікувати межі земельної ділянки площею 369 кв.м., з якої необхідно виділити 141 кв.м. не можливо, експерту не можливо розробити варіанти виділу земельної ділянки, відтак наведені обставини об'єктивно унеможливлюють виділ частини земельної ділянки в натурі в об'єкт самостійної власності.

Тобто, оскільки відсутня можливість виділу частки земельної ділянки в натурі, яка відповідає його частці у праві власності на будинок, то місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

М.П. Григоренко