Справа № 464/6974/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/1608/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

за участю представника позивача Бенцарук Р.А., відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України до ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання ордеру на службову квартиру недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

13.09.2016 року КЕВ м. Львова звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним ордер на службову квартиру АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловою комісією під час прийняття рішення щодо розподілу службової квартири ОСОБА_4 на склад сім'ї чотири особи було допущено порушення вимог законодавства в частині забезпечення його дружини та доньки житловою площею, оскільки в 2005 році вказані особи були забезпечені житловою площею в складі сім'ї ОСОБА_6, а тому ОСОБА_4 не мав права на отримання трикімнатної службової квартири, а міг претендувати лише на отримання квартири на склад сім'ї дві особи.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. Вважає рішення суду таким, що ухвалене без врахування всіх фактичних обставин справи. Звертає увагу, що ОСОБА_4 було надано до КЕВ м. Львова неправдиву інформацію про забезпечення житловою площею його дружини та доньки - ОСОБА_12 1997 року народження, що призвело до неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання ОСОБА_4 житла. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено того факту, що хтось із членів сім"ї відповідача станом на день прийняття рішення про закріплення за відповідачем спірної службової квартири, був забезпечений житлом, в зв"язку з чим не знайдено підстав вважати, що відповідачем безпідставно отримано службову квартиру на склад сім"ї - чотири особи.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

З серпня 1990 року по жовтень 2015 року позивач перебував на військовій службі та був звільнений з військової служби у запас за станом здоров'я наказом Міністерства оборони України № 715 від 24.09.2015 року.

Відповідач був зарахований на квартирний облік на отримання житла зі складом сім'ї - три особи: відповідач, його дружина та донька, 1997 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилася ще одна дитина.

Також встановлено, ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_4 та його донька - ОСОБА_12 - 1997 року народження були забезпечені житловою площею в м. Львові із розрахунку 19,48 кв.м. на одну особу, оскільки в 2005 році дружина та донька були забезпечені житлом в складі ОСОБА_6 /батька, дідуся/ по АДРЕСА_2.

06 вересня 2008 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2.

Наказом начальника Львівського гарнізону № 64гр від 24.11.2008 року за Львівським військовим інститутом Сухопутних військ Національного університету «Львівська політехніка» закріплено службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Наказом начальника Академії сухопутних військ № 176-ПД від 22.10.2009 року вказану квартиру надано відповідачу, який на той час тимчасово виконував обов'язки за вакантною посадою начальника кафедри тилового забезпечення факультету підготовки спеціалістів із забезпечення військ.

11.11.2009 року відповідач звернувся до міського голови із заявою про видачу ордеру на вищезазначену квартиру.

16.11.2009 року КЕВ м. Львова на адресу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради направлено подання та необхідний пакет документів на закріплення квартири за відповідачем на склад сім'ї чотири особи з оформлення службового ордера.

З витягу з протоколу № 35 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкому від 01.12.2009 року вбачається, що питання про закріплення відповідачу службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 було погоджено.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 817 від 14.12.2009 року вищезазначену квартиру закріплено за відповідачем та членами його сім'ї (чотири особи), який з 2008 році проживав у гуртожитку ЛІСВНУ "ЛП" та потребував поліпшення житлових умов.

На підставі цього наказу 16.12.2009 року відповідачу було видано ордер на службову квартиру на склад сім'ї чотири особи: відповідач ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_7, неповнолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Враховуючи ту обставину, що дружина та донька (ОСОБА_12 - 1997 року народження) ОСОБА_4 були забезпечені житловою площею, останній у 2009 році міг претендувати на отримання однокімнатної службової квартири на склад 2 особи (він та донька - ОСОБА_10 - 2006 року народження), а ОСОБА_4 було надано КЕВ м. Львова неправдиву інформацію, щодо забезпечення житлом членів його сім"ї, таке призвело до неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання йому житла.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 28 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності до вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання ордера на службову квартиру АДРЕСА_1 недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Згідно абз. 2 ст. 59 ЖК УРСР вимоги про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З цього приводу Правові позиції містяться у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року (справа №6-2469цс16).

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оскільки оскаржуваний ордер видано 16 грудня 2009 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України звернувшисть до суду в вересні 2016 року - пропустив трьохрічний строк для звернення до суду з вимогою про скасування ордера.

В той же час, позивач звертався до суду з заявою про поновлення строку. Як підставу для поновлення строку, зазначає, що при отриманні службового ордеру відповідач не повідомив КЕВ м. Львова про факт забезпечення житлом у АДРЕСА_2 членів його сім"ї, в наслідок чого дані обставини були невідомі позивачу, і про такі Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України дізналося за результатами розгляду звернення громадянки - ОСОБА_11, після чого було прийнято рішення, що необхідно організувати претензійно-позовну роботу в частині визнання ордеру від 16.12.2009 року № 000251 Виконавчого комітету Львівської міської ради на квартиру АДРЕСА_1" недійсним, про що направлено листа у КЕВ м. Львова від 07.07.2016 року №303/4/16/1067.

Колегія суддів не знаходить підстав для поновлення строку для звернення до суду з даним позовом з тих підстав, що позивач не знав і не міг знати про обставини, які існували на час видачі ордера та замовчувалися ОСОБА_4, оскільки з моменту видачі ордеру минуло більше як сім років, і позивач мав достатньо часу протягом трьох років для з"ясування обставин правомірності видачі оскаржуваного ордеру.

На вищезгадану обставини суд першої інстанції уваги не звернув і не надав їм належну правову оцінку в зв"язку з чим рішення Сихівського районного суду міста Львова від 21 грудня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України до ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання ордеру на службову квартиру недійсним у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст., 303, 304 п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України до ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання ордеру на службову квартиру недійсним відмовити у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк