24.01.2017 227/4186/16-ц
19 січня 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуном, третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради,
Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно їх малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свій позов позивач аргументував тим, що з 07.09.2012 року по 17.06.2015 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_12 року у них народився син ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу відповідач поїхала жити до своїх родичів у м.Макіївка Донецької області, а він залишився разом із сином ОСОБА_6 проживати в м.Добрпопіллі. Після того, як 24.05.2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, він з сином та ОСОБА_7 проживають у будинку її матері ОСОБА_8 В даний час дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не займається вихованням та утриманням дитини, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця проживання, ніде не працює, не цікавиться його життям, не бере участі у його вихованні, не дає гроші на утримання сина. Після розлучення відповідач жодного разу не цікавилась життям сина, навіть коли вона дзвони декілька разів, щоб попросити у нього гроші, не бажала розмовляти з сином по телефону. Від виконання своїх обов'язків матері відповідач ухиляється. Сім'я позивача, його дружина і теща, любить ОСОБА_5 і повністю підтримує бажання позивача стати опікуном ОСОБА_6. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача, буде відповідати перш за все інтересам неповнолітнього сина ОСОБА_6, тому позивач просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити позивача опікуном його сина, також просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини її доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, крім того позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати.
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просив суд задовольнити позов. Суду пояснив, що з лютого 2015 року відповідач повністю перестала приймати учать у вихованні їх сина, відповідач зустріла іншого чоловіка та пішла до нього, пояснила, що дитина їй не потрібна, так як народила вона її від не коханого чоловіка. З 2015 року відповідач дитину не відвідувала, дзвонила декілька разів приблизна раз в три місяці. Позивач зазначив, що не чинить перешкод матері для її спілкування з дитиною. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається і не має бажання займатися, аліменти не сплачує, долею свого сина не цікавиться, проявляє до ОСОБА_5 абсолютну байдужість щодо його життя, стану здоров'я та розвитку. Дитина є зареєстрованою за місцем проживання матері в м.Макіївка, але фактично проживає з ним в м.Добропіллі. З 24 травня 2016 року перебуває у шлюбі з іншою жінкою. У зв'язку з неявкою відповідача, проти заочного вирішення справи не заперечує.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що його довірений - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно їх малолітньої дитини - ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що відповідач вже довгий час взагалі не займається вихованням дитини та не цікавиться його життям. Позивач повідомляв ОСОБА_4 щодо наміру про позбавлення її батьківських прав, на що вона відповіла байдужістю. Позивач повністю забезпечує свого сина, виховує його, водить до дитячого садочка, у дитини є все необхідне для повноцінного життя.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена, шляхом оголошення виклику до суду у пресі в газеті «Урядовий кур'єр» № 246 від 28 грудня 2016 року. Причину своєї неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв від відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував.
Представник третьої особи, органу опіки та піклування - ОСОБА_3, позов підтримала і суду пояснила, що орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, не має можливості надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем її проживання, оскільки остання мешкає на непідконтрольній українській владі території України, але за інформацією з дитячого садочка, який відвідує малолітній ОСОБА_5, його матір ОСОБА_4 жодного разу там не бачили. Щодо умов проживання малолітнього ОСОБА_5 зазначила, що дитина мешкає зі своїм батьком ОСОБА_1, який його виховує та утримує, умови проживання добрі, батько виконує свої обов'язки також добре.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є тещею позивача ОСОБА_1, якого знає з березня 2016 року. Її донька та зять зі своїм сином ОСОБА_6 почали живуть з нею в одному будинку з серпня 2016 року, до цього вони винаймали квартиру. Матір неповнолітнього ОСОБА_5 вона ніколи не бачила. Зі слів матері позивача, їй відомо, що до одруження з її донькою, ОСОБА_1 виховував ОСОБА_5 самостійно, оскільки мати хлопчика залишила його ОСОБА_1 ще немовлям і ніколи не цікавилась його життям. ОСОБА_9, виховується, утримується її зятем та донькою, яку хлопчик називає матір'ю.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, якого вона знає з серпня 2015 року. З початку зими 2016 року вона мешкає разом з позивачем однією сім»єю. 24.05.2016 вони одружились. У її чоловіка від першого шлюбу є неповнолітня дитина - син ОСОБА_6, який мешкає разом з ними з квітня 2016 року і якого вона виховує як власного сина, піклується і утримує останнього. ОСОБА_6 називає її матір'ю. Матір неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_4 вона ніколи не бачила, бо остання не цікавиться життям дитини. Вона декілька разів намагалася по телефону поспілкуватися з відповідачкою і пропонувала їй приїхати до них, побачити дитину, поспілкуватися з ОСОБА_9, але зі слів ОСОБА_4 вона зрозуміла, що їй це не цікаво. Останній раз вона розмовляла по телефону з відповідачкою влітку 2016 року, після цього більше вони не контактували.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи - органу опіки та піклування Добропільської міської ради, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратіфікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
В судовому засіданні встановлено таке.
З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с.7).
Згідно копії рішення Добропільського міськрайонного суду від 17.06.2015 року, яке набрало законної сили 01.07.2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано, прізвище ОСОБА_10 після розірвання шлюбу було змінено на дошлюбне - «ОСОБА_10» (а.с.8)
Довідкою, виданою відділом реєстрації Добропільської міської ради №181/1403-14/02 від 13.09.2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).
З довідки від 23.08.2016 року голови квартального комітету по вул..Черняховського м.Добропілля вбачається, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 (а.с.12).
З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2016 року (а.с.9).
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 від 20.09.2016 року вбачається, що за вказаною адресою проживає родина з чотирьох осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, в будинку створено всі належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_5 в родині батька. Відносини в родині добрі. (а.с.10).
Згідно довідки №92 від 28.04.2016 року, яка видана завідувачем дошкільного навчального закладу №3 «Сонечко» відділу освіти Добропільської міської ради Донецької області, вбачається, що виховання неповнолітнього ОСОБА_5 2013 року займається самостійно його батько ОСОБА_1, який водить до ДНЗ №3 свого сина. З вказаної довідки також вбачається, що матері неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 працівники дитячого закладу жодного разу не бачили, так як остання у вказаний заклад ніколи не приходила (а.с.15).
Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради від 11.10.2016 року за № 05/1213-10/02 вбачається, що ОСОБА_1 - батько малолітнього ОСОБА_5, його вихованням займається сам, зарекомендував себе, як турботливий батько; мати ОСОБА_4 ніде не працює, проживала за адресою АДРЕСА_3, місце її перебування невідоме. Також з даного висновку вбачається, що орган опіки та піклування надати свій висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 надати не має можливості, так як місце проживання ОСОБА_4 не відомо (а.с.6).
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача, свідків, представника органу опіки та піклування, судом достовірно встановлено, що відповідачка у справі ні вихованням, ні утриманням свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 не займається протягом тривалого часу, поклавши вказані обов»язки лише на батька дитини.
В судовому засіданні позивачем надані докази, які підтверджують вказані обставини.
Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунулась від виховання і утримання свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та не має наміру і бажання вчиняти будь-яких дій на виправлення цієї ситуації.
Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої материнські обов»язки щодо свого сина ОСОБА_5, в судовому засіданні судом не встановлено.
Крім цього, суд зазначає, що судом достовірно встановлено, що материнські обов»язки щодо ОСОБА_5 майже рік фактично виконує чужа йому жінка - ОСОБА_7, яка є дружиною позивача і яку неповнолітній ОСОБА_5 на протязі цього часу вважає своєю матір'ю.
Тобто суд приходить до висновку про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми материнськими обов»язками, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 слід задовольнити.
Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі ? частини доходу відповідача на утримання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає, що в даній частині позов обґрунтований і така вимога підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідач не надає допомогу в добровільному порядку на утримання та виховання своєї дитини.
Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Будь-яких доказів того, що у відповідача існує інша сім'я або що на його утриманні знаходяться утриманці, чи того, що відповідач за станом свого здоров'я не може платити аліменти, суду надано не було.
Керуючись вимогами ст.180-183 СК України, враховуючи те, що на утриманні відповідача інших малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, те, що малолітня дитина ОСОБА_5 фактично мешкає разом з позивачем, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача.
Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 01 листопада 2016 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.
Щодо вимог позивача в частині призначення позивача опікуном його сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.
Відповідно до норм Сімейного кодексу України, обов'язки по вихованню, утриманню та захисту дитини покладені на батьків цієї дитини, які і є їх законними представниками.
Згідно до ст..58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
В судовому засіданні встановлено, що позивач не позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина ОСОБА_6.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання його опікуном над своїм малолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, так як останній за законом є його законним представником і зобов»язаний здійснювати обов»язки, передбачені СК України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, керуючись ст..88 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позбавлення відповідача батьківських прав та в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 551,20 грн. сплачений за вимогу про позбавлення батьківських прав і сплата якого підтверджується доданою до матеріалів справи квитанцією (а.с.1), а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. від сплати якого позивач при зверненні до суду був звільнений згідно вимог ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст.164-167 СК України, ст.60 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213, 215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуном, третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 19 січня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 24 січня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця