Категорія: 47 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М,,

з участю секретаря Губарик К. А.,

прокурора Романішиної Т. Л.,

представника позивача Ющик О. В.,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» до Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_3, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, про визнання недійсними розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_31 та інших на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» звернувся в суд із зазначеним позовом. Покликався на ті обставини, що за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Луцької райдержадміністрації та Боголюбської сільської ради під час передання у приватну власність фізичним особам 26 земельних ділянок для ведення садівництва, загальною площею 3,1122 га за рахунок земель лісового фонду Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське лісове господарство», старшим слідчим СВ Луцького ВП ЛВП ГУНП у Волинській області 05 січня 2016 року зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У ході досудового розслідування кримінального правопорушення згідно акту перевірки Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 19 лютого 2016 року встановлено вилучення з постійного користування Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське лісове господарство», з подальшою зміною цільового призначення земель лісогосподарського призначення, та передання у власність громадян для ведення садівництва земельних ділянок в одному масиві загальною площею 3,1122 га, який розташований в адміністративних межах Боголюбської сільської ради Луцького району, Волинської області.

Посилаючись на те, що вилучення вказаної земельної ділянки земель лісового фонду з постійного користування Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське лісове господарство» зі зміною її цільового призначення та з урахуванням її площі понад 1 га, здійснене з порушенням чинного законодавства без відповідного рішення Кабінету Міністрів України і згоди основного землекористувача на таке вилучення, заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Ківерцівське лісове господарство» просив задоволити його позовні вимоги і визнати недійсними: розпорядження Луцької районної державної адміністрації № 264 від 30 липня 2010 року; державні акти на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24.

Витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельні ділянки загальною площею 3,1122 га з незаконного володіння ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_5, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30

Стягнути з відповідачів на користь Прокуратури Волинської області понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року позов задоволено повністю, вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданих на рішення апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5 та інші просять його скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У письмових запереченнях на апеляційні скарги заступник прокурора Волинської області, вважаючи оскаржуване відповідачами рішення суду першої інстанції таким, що цілком відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального закону, просить його залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог заступника прокурора Волинської області, суд виходив з того, що спірні земельні ділянки віднесені до земель державного лісового фонду, тому їх вилучення, зміна цільового призначення і передання у власність відповідачам - фізичним особам було проведено органами місцевого самоврядування порушенням вимог земельного законодавства та з перевищенням наданих їмповноважень.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна давність до заявлених вимог не спливла, оскільки про порушення вимог земельного законодавства при переданні спірної земельної ділянки у власність відповідачів прокурор дізнався лише у 2016 році саме з матеріалів розслідування кримінальної справи щодо зловживання службовим становищем посадових осіб Луцької райдержадміністрації, Боголюбської сільської ради Луцького району, Волинської області та Держкомзему в Луцькому районі.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно з наявних у матеріалах справи письмових доказів, таксаційних та картографічних матеріалів встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 3,1122 га знаходилась у кварталі 43 Луцького лісництва, на час розгляду справи у суді квартал 15, виділи 3; 4 Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське лісове господарство» і відносилась до нелісових, невкритих лісом земель, категорії - рілля (т. 1 а. с. 56 -69, 97 - 98; т. 2 а. с. 177 -180).

На підставі рішення Боголюбської сільської ради народних депутатів Луцького району, Волинської області від 11 березня 1993 року № 6 (скасованого за протестом прокурора рішенням цієї ж ради № 2 від 13 травня 1993 року), з урахуванням клопотання і за згодою самого землекористувача, вилучено із постійного користування Луцького лісгоспзагу спірну земельну ділянку площею 3,1122 га, яка розташована в адміністративних межах Боголюбської сільської ради, Луцького району, Волинської області, та надано садівничому товариству «Дубок» членами якого були представники державного лісогосподарського об'єднання «Волиньліс», під колективні сади - огороди (т. 1 а. с. 41 - 43, т. 3 а. с. 142 - 146).

30 грудня 2008 року Боголюбською сільською радою Луцького району було прийнято рішення № 33/4, яким погоджено передання у приватну власність відповідачів ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_7, ОСОБА_31, ОСОБА_30 земельних ділянок площею по 0,1197 га для ведення садівництва у садівничому товаристві «Дубок», що знаходиться на території сільської ради (т. 1 а. с. 44 - 45). На підставі даного рішення Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 29 березня 2010 року прийнято розпорядження № 97 про надання дозволу на складення технічних документацій із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки вказаних відповідачів для садівництва (т. 1 а. с. 47 - 48).

Розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 30 липня 2010 року № 264 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність двадцяти шести громадянам для ведення садівництва, розташованих на території Боголюбської сільської ради за межами населених пунктів, передано у власність цим громадянам земельні ділянки по 0,1197 га, загальною площею 3,1122 га, для ведення садівництва, з видачею державних актів на право власності на землю (т. 1 а. с. 51-52).

01 вересня 2010 року відповідачам ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_7, ОСОБА_31 видані державні акти на право власності на земельні ділянки (НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24.) стосовно яких проведено державну реєстрацію (т. 1 а. с. 70-95).

09 жовтня 2014 року ОСОБА_31, на підставі договору купівлі-продажу, відчужив належну йому земельну ділянку площею 0,1197 га, розташовану на території Боголюбської сільської ради Луцького району, Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_25, цільове призначення для ведення садівництва відповідачу ОСОБА_3 (т. 2 а. с. 30-32, т. 3 а. с.164-168).

На підставі договору дарування від 08 березня 2014 року, укладеною з ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1197 га, кадастровий номер НОМЕР_26, для індивідуального садівництва, розташовану за межами населеного пункту на території Боголюбської сільської ради Луцького району, Волинської області (т. 3 а. с. 169-170).

Право власності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 на вказані земельні ділянки зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частинами першими статей 55, 56, 57 ЗК України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до вимог ст. 149 цього Кодексу земельні ділянки, державної власності, які перебувають у постійному користуванні - ліси для несільськогосподарських потреб, вилучаються за згодою землекористувачів на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 31 ЛК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: 1) забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 3) здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; 4) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; 5) передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними; 6) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; 7) обмежують або тимчасово припиняють діяльність підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства в порядку, передбаченому законодавством; 8) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в'їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством; 9) встановлюють ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань; 10) встановлюють максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав'яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо; 11) вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 27 цього Кодексу Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин: 1) забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) спрямовує та координує діяльність органів виконавчої влади щодо організації охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 3) забезпечує розроблення та виконання загальнодержавних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 4) затверджує державні програми з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 5) передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності; 6) установлює порядок і нормативи плати за використання лісових ресурсів; 7) приймає рішення про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій у разі порушення ними природоохоронного та лісового законодавства; 8) вирішує інші питання у сфері лісових відносин відповідно до Конституції України та закону.

Встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права дають підстави вважати, що вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування Луцького лісгоспу, на час розгляду справи в суді ДП «Ківерцівське лісове господарство», зі зміною її цільового призначення, та передання окремих частин цієї земельної ділянки у приватну власність відповідачів-фізичних осіб, відбулося з порушенням чинного земельного законодавства, тобто без згоди користувача земельної ділянки і з перевищенням повноважень органами місцевого самоврядування. Проте позивач, пропустив строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2010 році з часу прийняття Луцькою районною державною адміністрацією оскаржуваного розпорядження № 264 від 30 липня 2010 року про затвердження технічних документацій та передачу у власність земельних ділянок громадянам, строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2013 році. Причини пропуску строку позовної давності наведені прокурором, а саме виявлення даного порушення земельного законодавства, лише після проведення відповідної перевірки Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області під час розслідування кримінальної справи, не можна вважати поважними. Так з матеріалів справи вбачається, що рішення Боголюбської сільської ради № 6 від 11 березня 1993 року про вилучення та надання земельної ділянки під колективні сади - огороди садовому товариству «Дубок» за рахунок земель Луцького лісогоспзагу опротестовувалося прокурором Луцького району у 1993 році та виносилося органом місцевого самоврядування з відому і за клопотанням користувача спірної земельної ділянки державного лісогосподарського об'єднання «Волиньліс». Крім того зі змісту відповіді Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 19 вересня 2016 року № 1440, даної на запит прокурора Волинської області, слідує, що в управлінні лісового господарства з 1993 року була наявна інформація про вилучення спірної земельної ділянки із постійного користування Луцького лісгоспзагу (на даний час Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське лісове господарство») та підготовлене клопотання до ВО «Укрдержліспроект» про внесення змін у таксаційні та картографічні матеріали у зв'язку із вилученням цих земель. Наведене свідчить про те, що повноважному органу держави про порушення його права користування земельною ділянкою для ведення лісового господарства, в інтересах якого звернувся прокурор з даним позовом, було відомо з 1993 року, а щодо оскаржуваного розпорядження райдержадміністрації з 2010 року. Тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із даним позовом про захист державних інтересів.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оскільки заступник прокурора Волинської області звернувся з даним позовом до суду, пропустивши строк позовної давності, про застосування якої заявляли відповідачі та їх представники, і причина пропуску цього строку наведена прокурором у позовній заяві не є поважною, а інших поважних причин під час розгляду справи не встановлено, то у задоволенні позову слід відмовити із-за пропуску строку позовної давності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, дана невірна правова оцінка встановленим обставинам справи та порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_3, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_7, ОСОБА_31 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» до Луцької районної Державної адміністрації, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_3, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_7, ОСОБА_31 про визнання недійсними розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку упродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді