УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, в якій позивач просить: визнати дії відповідача по нарахуванню суми у розмірі 29031,5 грн. за період з 25.05.2017 року по 25.10.2017 року згідно п. 8 гл.3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2015 року неправомірними та зобовязати відповідача застосувати п.13 гл. 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2015 року до розрахунків з ОСОБА_1 та зробити перерахунок.

Згідно із ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

При вирішенні питання про відкриття провадження в даній цивільній справі зясована невідповідність форми і змісту позову вимогам ст. ст.119, 120 ЦПК України.

При зверненні до суду позивач посилається на п. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільненні від сплати судового збору, оскільки вважає, що на спірні відносини поширюються приписи даного Закону.

Закон України «Про захист прав споживачів» є нормативно-правовим актом, що регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначає меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

У позовній заяві позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», однак як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги не стосуються порушень прав відповідно до вказаного закону.

Твердження позивача про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» Закон № 1023-XII від 12 травня 1991 року - споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Частиною 7 статті 5 Закону України « Про судовий збір» споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав,були звільнені від сплати судового збору.

Законом № 484- VШ від 22 травня 2015 року доданого Закону були внесені зміни, які набули чинності з 01 вересня 2015 року, і стаття 5 даного Закону викладена в новій редакції, якою визначено перелік осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Згідно зі ст. 5 Закону України « Про судовий збір», який був прийнятий пізніше Закону України «Про захист прав споживачів», з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Уразі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, положеннями якого визначено порядок справляння судового збору, зокрема, його обчислення, сплата, а також пільги щодо його сплати.

За таких обставин посилання позивача в обґрунтування звільнення від сплати судового збору на Закон України «Про захист прав споживачів» не може прийматися до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною пятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина пята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, всупереч вимогам процесуального закону, судовий збір, як передбачено законом України «Про судовий збір», не сплачено.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання фізичною особою або фізичною особою підприємцем позовної заяви не майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху, із наданням позивачеві строку для усунення недоліків шляхом надання суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» про захист прав споживачів залишити без руху.

Сповістити позивача про необхідність усунути зазначені порушення в пятиденний строк з дня отримання ухвали, у противному випадку заява буде вважатися не поданою і повернута йому.

Якщо позивач, у встановлений судом строк, усуне зазначені недоліки, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного подання її до суду. Інакше, позовна заява буде вважатися не поданою і повернеться позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.І. Рибалко