АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1591/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах дітей, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради про виселення з житлового будинку та позбавлення права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

15 серпня 2016 р. ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про виселення з житлового будинку та позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що він є власником житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами № 18, розташованого в м. Золотоноша по вул. Інтернаціональна, відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 07 травня 2004 р. З відповідачем ОСОБА_6 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2011 р., який розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 р.

Позивач вказує, що з відповідачем ОСОБА_6 фактично припинено сімейні стосунки, вона перестала бути членом його сімї, як власника будинку, крім того, в будинку без відповідної реєстрації проживає син ОСОБА_6 від попередніх відносин - ОСОБА_9, який постійно вчиняє разом з відповідачем сварки, конфлікти, фізичне насильство та пошкодження майна у будинку, а також відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач неодноразово звертався та звертається до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування щодо неправомірної поведінки відповідачів та систематичного порушення правил співжиття, але належного захисту та допомоги не отримав.

Просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком № 18 по вул. Інтернаціональна, м. Золотоноша, Черкаської області, шляхом виселення з вказаного будинку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, без надання іншого житлового приміщення, а також позбавити їх права користування вказаним житловим приміщенням, стягнути судові витрати з відповідачів.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Службу у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради (а.с. 30).

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2017 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зупинення провадження у даній справі було відмовлено.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2017 р. позов задоволено повністю.

Усунуто перешкоди ОСОБА_8 у користуванні житловим будинком № 18 по вул. Інтернаціональна, м. Золотоноша, Черкаської області шляхом виселення з вказаного будинку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, без надання іншого жилого приміщення, а також позбавлено їх права користування вказаним приміщенням.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_8, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_7, понесені судові витрати в розмірі 551,21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення було ухвалено 01.06.20017 р. без їх участі, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

При цьому посилалась на те, що на час подання позову права позивача не були порушені, оскільки рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 р. про розірвання шлюбу не вступило, на час подання позову, в законну силу, так як переглядалось Апеляційним судом Черкаської області. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст. 405, 406 ЦК України, а також позивач не зазначив підстав для втрати користування житловим приміщенням.

Крім того, до змісту поданої апеляційної скарги включені заперечення на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2017 р. якою відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 про зупинення провадження у даній справі, з підстав безпідставності та порушення норм ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Судові виклики направлялися відповідачам, як за зареєстрованим місцем проживання - с. Новодмитрівка, вул. Тімірязєва, 50, Золотоніського району, Черкаської області (а.с. 20 довідка адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України), так і за місцезнаходженням спірного житлового будинку, зазначеним останньою в якості місця проживання, зокрема, і в апеляційній скарзі м. Золотоноша, вул. Інтернаціональна, 18, разом з тим повернулись до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», фактично за неявкою до відділення поштового зв'язку для отримання кореспонденції. Крім того, з метою належного повідомлення відповідачів та забезпечення їх участі у апеляційному перегляді оскаржуваного ОСОБА_6 рішення суд повідомляв ОСОБА_6 про час та місце розгляду апеляційної скарги поданої її представником в її ж інтересах за допомогою SMS повідомлення, та телефонограмою. Незважаючи на те, що суду відоме, як зареєстроване місце проживання відповідачів, так і місце їх перебування зазначене безпосередньо ОСОБА_6, знову ж таки з метою належного повідомлення відповідачів суд здійснив їх виклик шляхом опублікування оголошення, так як представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснив суду, що не має особистого зв'язку з останньою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_10, ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_11, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вивчивши заперечення ОСОБА_8, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, відповідачі зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8, а допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що відповідачі проживають за адресою позивача без реєстрації, крім того вони постійно вчиняють сварки, конфлікти та пошкоджують майно у його будинку.

Однак, погодитись повністю з такими висновками міськрайонного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідність обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Так, відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрутованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно зясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст.ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивовано.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи 15.08.2016 р. ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про виселення з житлового будинку та позбавлення права користування житловим приміщенням.

При цьому ОСОБА_8 послався, зокрема, на положення статей 386, 391, 405 ЦК України та ст. 116 ЖК України, як на правову підставу своїх вимог, а обґрунтовуючи вимоги зауважив зокрема, що він неодноразово звертався до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування щодо неправомірної поведінки відповідачів, систематичного порушення правил співжиття. Відповідачі постійно вчиняють сварки, конфлікти, фізичне насильство та пошкодження майна у будинку.

При вирішенні спору судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 07 травня 2004 р. ОСОБА_8 придбав будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Золотоноша, вул. Інтернаціональна, 18, Черкаської області. Договір не містить будь-яких застережень щодо прав інших осіб, відносно придбаного нерухомого майна, за даним договором (а.с. 6).

Згідно копії з будинкової книги за вище вказаною адресою прописані ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 з 16 листопада 2004 р.; ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_10 з 26 червня 2012 р.; ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_11 з 26 лютого 2013 р. (а.с. 7).

Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області ОСОБА_6 є особою яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12. В свою чергу ОСОБА_9 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с.20-21).

Разом з тим, листом від 05 грудня 2016 р. №975 Новодмитрівська сільська рада Золотоніського р-ну Черкаської обл. надала інформацію про те, що ОСОБА_6 та її син ОСОБА_9 зареєстровані, але не проживають у домоволодінні за адресою вул. Тімірязєва, 50, с. Новодмитрівка, яке належить матері ОСОБА_17 згідно витягу про державну реєстрацію прав № 28258917 виданого 06 грудня 2010 р. (а.с. 62).

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 стверджував, що неповнолітній ОСОБА_9 протягом двох років проживає в с. Новодмитрівка, : вул. Тімірязєва, 50, Золотоніського району.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 р. рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, яким шлюб між сторонами, укладений 13 грудня 2011 р., було розірвано, залишено без змін. При цьому з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції було виключено посилання на те, що «шлюбні відносини фактично припинилися між сторонами з листопада 2015 р.» (а.с. 88-89).

12 липня 2016 р. ОСОБА_6 подала позов, який 09 серпня 2016 р. було доповнено, до ОСОБА_8 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, предметом якого також є житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою: м. Золотоноша, вул. Інтернаціональна, 18 (а.с. 92-96).

На час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції спір щодо поділу майна подружжя між ОСОБА_18 та ОСОБА_6 не вирішений.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, створюють позивачеві неможливі умови для проживання. У зв'язку з зазначеним він неодноразово був змушений звертатися до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування. Так, матеріали справи містяться копії численних заяв ОСОБА_8 до Золотоніського ВП ГУНП України в Черкаській області щодо протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с. 64 - 70), за результатами розгляду яких було проведено перевірки та складено відповідні висновки (а.с. 75-86).

Як вбачається із повідомлень начальника Золотоніського ВП ГУНП України в Черкаській області від 18.03.2016 р. № 3035/65/04-2016 та від 18.04.2016 р. адресованого ОСОБА_8, на його звернення щодо протиправної поведінки ОСОБА_9 та ОСОБА_6, за результатами перевірки по даним фактам не виявлено порушень адміністративного чи кримінального законодавства, з ОСОБА_6 проведено профілактичні бесіди та винесено офіційні застереження щодо недопустимості вчинення протиправних дій (а.с. 9, 71, 76). Проте своєї поведінки відповідачі в подальшому не змінили. Відповідно до висновків перевірок за заявами ОСОБА_8 від 04.06.2016 р., 11.06.2016 р. між останнім та сином дружини ОСОБА_9 постійно виникають конфлікти. Згідно до витягу з кримінального провадження №0001423 в ніч на 01.11.2016 р. в ході сварки ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_6

В свою чергу на звернення ОСОБА_8 до Золотоніської міської ради йому листом від 16.03.2016 р. було рекомендовано звернутись до суду з заявою про примусове виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с. 8)

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню, зокрема, членів сім'ї власника житлового будинку (колишніх членів сім'ї) на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

У матеріалах справи наявні дані про те, що до відповідачів застосовувалися заходи запобігання у вигляді проведення профілактичних бесід та винесення офіційного застереження щодо недопустимості вчинення протиправних дій.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_8 просив усунути перешкоди у користуванні його власністю будинком № 18 по вул. Індустріальній в м. Золотоноша Черкаської області шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зі спірного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. А також просив позбавити відповідачів права користування спірним житлом.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Так, відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Права власника, зокрема, житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Згідно до ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Отже, єдиною підставою для виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника житла є систематичне порушення відповідними особами правил співжиття або псування (руйнування) ними жилого приміщення.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано суду безспірні докази, які свідчать про те, що відповідачі систематично порушують правила, встановлені ч.1 ст. 116 ЖК України.

Крім того, матеріали справи містять данні щодо вжиття відносно відповідачів заходів попередження, які не дали позитивних результатів.

Враховуючи викладене приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог усунення перешкоди ОСОБА_8 у користуванні житловим будинком № 18 по вул. Інтернаціональна, м. Золотоноша, Черкаської області шляхом виселення з вказаного будинку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні вимог щодо позбавлення права користування відповідачів вказаним приміщенням відмовити, так як виселення є саме тою підставою, що фактично позбавляє такого права.

Що ж до посилання в апеляційній скарзі на те, що на час звернення позивача з даним позовом його права не були порушені, так як рішення суду про розірвання шлюбу, у зв'язку з його оскарженням у апеляційному порядку, не набрало законної сили, то воно є безпідставним, так як вимоги ст. ст. 156, 157 та 116 ЖК України регламентують виселення як членів сім'ї власника так і колишніх членів сім'ї, зокрема, власника будинку.

В свою чергу позивачем, у підтвердження заявлених вимог, надані докази його звернень до відповідних органів, з метою врегулювання спірних відносин з відповідачами, ще до його звернення до суду з даним позовом, що і засвідчує наявність порушення його прав за захистом яких він і звернувся.

Відносно застосування до спірних правовідносин ст. ст. 405, 406 ЦК України, то дані статті регламентують права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, втрату такого права за визначених підстав та припинення сервітуту, проте колегія суддів, аналізуючи дані твердження викладені в апеляційній скарзі з посиланням на рекомендації касаційної інстанції, враховує, що позивач звернувся до суду з позовом саме про виселення відповідачів із спірного будинку з підстав визначених житловим законодавством, зокрема ст. 116 ЖК України, тобто інших передбачених ЖК підстав для позбавлення права користування житлом. Тому дані посилання є також безпідставними.

Що до посилання на розгляд судом першої інстанції іншої цивільної справи про поділ майна подружжя, зокрема і будинку № 18 по вул. Індустріальній в м. Золотоноша Черкаської області та, як наслідок, не можливості вирішення даного спору про виселення до вирішення іншого, колегія суддів враховує наступне.

Спір про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності перебуває в провадженні суду першої інстанції з 12 липня 2016 р., тобто більше року, проте на даний час судом не розглянутий.

Крім того, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2016 р. у приведеній цивільній справі було вжито заходів його забезпечення, зокрема накладено арешт, заборонено розпоряджатись та вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження, передачу в користування третім особам, пошкодження, знищення та ін., зокрема і відносно спірного будинку.

Отже, у разі задоволення позову ОСОБА_6 щодо спірного будинку та визнання за нею права, як самостійного власника на його частку, її право відносно виконання судового рішення є захищеним. Крім того, як співвласник майна, за умови його набуття на підставі судового рішення, та відповідно з часу його набуття, вона буде наділена тими правами з якими закон повязує права саме власника майна.

На час розгляду апеляційної скарги у даній справі колегія суддів констатує на підставі належних доказів те, що спірний будинок був куплений позивачем 07.05.2004 р., шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зареєстровано13 грудня 2011 р., відповідачі не є особами, які зареєстровані в даному будинку.

До апеляційної скарги на рішення суду включено заперечення на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду від 01.06.2017 р. про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

За викладеного, зокрема і того, що спір про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності перебуває в провадженні суду першої інстанції з 12 липня 2016 р., тобто більше року, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з підстав наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 підлягають стягненню судові витрати в сумі 275 грн.

Керуючись: ст. ст. 303, 307,309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні житловим будинком № 18 по вул. Інтернаціональна, м. Золотоноша, Черкаської області шляхом виселення з вказаного будинку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_14, без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати в розмірі 275 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :