Ухвала

іменем україни

21 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час розгляду Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільної справи № 216/5179/14-ц за його позовом до ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», Національної Акціонерної Страхової компанії «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), 28 липня 2015 року відповідачі були допитані судом як свідки і надали неправдиві покази щодо обставин ДТП, зазначивши, що зіткнення не було взагалі і що травму позивач отримав від падіння з мопеду, й інші неправдиві покази.

Вважаючи, що відповідачі розповсюдили про нього та ДТП відомості, що не відповідають дійсності, та порочать його честь гідність та унеможливлюють отримання відшкодування майнової та моральної шкоди від ДТП, ОСОБА_4 просив зобов'язати відповідачів вибачитися у нього при свідках за приниження його честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; стягнути з відповідачів на його користь 8 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів на його користь витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом із тим за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У п. 17 вищевказаної постанови роз'яснено, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі зазначених норм матеріального права правильно виходив із того, що поширена відповідачами інформація під час допиту їх як свідків судом під час розгляду цивільної справи № 216/5179/14-ц є оціночними судженнями, оскільки негативно характеризує особисті та ділові якості ОСОБА_4 й не містить жодних фактичних даних, а тому не може бути предметом судового захисту на підставі ст. 277 ЦК України.

Разом із тим суд правильно виходив із того, що не можуть бути оцінені судом при розгляді зазначеної цивільної справи пояснення відповідачів, які надані ними як свідками при розгляді цивільної справи № 216/5179/14-ц, оскільки їх показання вже оцінені судом під час розгляду зазначеної цивільної справи і рішення суду від 21 вересня 2015 року за наслідками розгляду справи на час звернення до суду ОСОБА_4 із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації вже набрало законної сили.

У зв'язку з недоведеністю факту неправомірного поширення відповідачами негативної інформації стосовно позивача, суд правильно вважав відсутніми підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, вимога про відшкодування якої має похідний характер від встановлення вказаного факту.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, достатньо повно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а також правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

У зв'язку з цим помилковими і такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи, змістом оскаржуваних судових рішень є наведені в касаційній скарзі доводи про те, що судом порушено вимоги ст. ст. 213, 313 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Підстав вважати помилковими висновки судів по суті вирішеного спору колегія суддів не вбачає.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко