АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/9094/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І.К
Провадження № 22-ц/790/6603/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С.,

Колтунової А.І.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

цивільну справу № 644/9094/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини

з апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року, постановлене 18 жовтня 2017 року об 12 год. 54 хв., під головуванням судді Ізмайлова І.К., в залі суду в місті Харкові, повний текст якого виготовлений 18 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 30 липня 2006 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_4. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2010 року шлюб розірвано. Відповідно до рішення суду він щомісяця сплачує 700 грн. аліментів на утримання сина. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю. Чоловік відповідачки ОСОБА_5, обмежує контакт з нею та сином. ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_5 має чотирьох малолітніх дітей.

Позивач вказує, що оскільки його син найстарший серед інших дітей, вітчим та мати змушують його постійно наглядати за іншими дітьми, гуляти з ними після школи, проводити весь свій вільний час, тобто свої батьківські обов'язки по догляду за власними дітьми вони перекладають на сина. Його син майже не має друзів, оскільки після переїзду та зміни шкільного закладу він повністю займається домашніми справами. Якщо ОСОБА_4 не спроможний через свій малий вік належно виконати певне завдання по догляду за малими дітьми або інше доручення, або в разі пропуску релігійних занять у Недільній школі вітчим та мати його сварять, принижуючи його гідність та обділяючи його в певних правах, іноді доходять до фізичного примусу та виганяють із дому. Це пояснюється тим, що правила в родині затверджує сам ОСОБА_5, а мати ОСОБА_3 йому підпорядковується. Вважає, що ОСОБА_4 позбавлений дитинства, він майже не має особистого часу для розважальних ігор зі своїми однолітками, матір з вітчимом забороняють йому гратися у дворі та часто навіть навідуватись як до його батьків, так і до її батьків відповідачки, аргументуючи це тим, що все це погано впливає на дитину.

Позивач наполягає, що він належним чином виконує свій батьківський обов'язок, однак коли зустрічається з сином, той має неохайний вигляд, одягнутий у брудні або старі речі. Відповідачка це пояснює тим, що син сам не слідкує за своїми речами. Через завантаженість домашніми справами знизився рівень успішності в школі, вчителі скаржаться на запізнення, невиконання або неправильне виконання домашніх завдань, неохайний вигляд, на відсутність належного канцелярського приладдя для навчання.

ОСОБА_2 зазначає, що син, відвідує три рази на тиждень спортивні заняття з триатлону, мистецький гурток у місцевій «школі мистецтв». Заняття там йому дуже подобаються, але він змушений часто переривати ці заняття у зв'язку з вимогами відповідача та її чоловіка зайнятися вихованням молодших дітей або виконання доручення пов'язаного з роботою відповідача. Вважає ці обставини такими, що позбавляють його можливості бачитися з сином за необхідності та повністю позбавляють права впливати на прийняття рішень щодо розвитку сина, з метою забезпечення його всебічного розвитку.

Позивач вказує, що коли зустрічі з сином завершуються, той часто має пригнічений стан та прохає його не відводити додому, він не бажає там знаходитись, тим більше проживати, оскільки почувається зайвим, його постійно сварять без належних на це причин, не приділяють жодної уваги, він фактично не має свого дитячого кутку з письмовим столом та особистим ліжком. Те місце, де син виконує домашні завдання, як правило зайняте іншими речами. Простір для комфортного виконання шкільних завдань дуже обмежений, вважає, що цей факт був прихований, під час перевірки умов проживання сина службою у справах дітей. Відповідачка займається нетрадиційною медициною та часто проводить навчання слухачів на дому. Під час цих навчань в якості піддослідного виступає син. Зокрема, вона не раз використовувала його при демонстрації встановлення п'явок на ясна, що викликає алергічну реакцію. Син по черзі проживає то з відповідачкою, то з ним, що погано впливає на почуття безпеки дитини та викликає ситуацію нестабільності.

Позивач психічно здоровий, не має наркологічних захворювань, позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого має можливість забезпечити достойний рівень як свого життя так і дитини, має власну квартиру де у сина є власна кімната, що дає можливість в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, проте як відповідачка проживає разом з чоловіком в його квартирі, а за зареєстрованим місцем проживання мешкають її батьки. Квартира, де проживає відповідачка, належить її матері отже відповідач не має власного житла, а тому не може забезпечити нормальні умови для розвитку дитини та його навчання.

Позивач вважає, що відповідачка належним чином не займається вихованням та доглядом за дитиною, його психічним та фізичним розвитком, оскільки вона має ще чотирьох дітей. Наполягає, що він спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про його розвиток, купує йому необхідні речі, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови. Проживання з батьком відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, він як батько, бере активну участь у вихованні сина, систематично зустрічаюсь з ним, забирає його до себе та постійно підтримує з ним зв'язок. Син скаржився, що у родині матері його ображають, б'ють, не приділяють належної уваги, що він почувається зайвим та завжди у всьому винним.

Позивач просив визначити місце проживання сина ОСОБА_4 з ним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_2 вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 вирішити питання щодо судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції була вислухана думка ОСОБА_4, якому виповнилося повних 10 років і який однозначно та чітко пояснив, що він однаково любить маму і тату, однак в контексті місця свого постійного проживання не бажає нічого змінювати і воліє далі жити зі своєю матір'ю, однак суд особисту думку дитини проігнорував та не надав їй належної правової оцінки. Вказує на те, що чотирьохкімнатна квартира, в якій вона проживає разом зі своєю сім'єю була придбана за спільні кошти її сім'ї та сім*ї її рідних батьків, у яких вона є єдиною донькою та має право на постійне та безперервне користування цією квартирою на рівні з власником. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 виключно на підставі інтересів останнього, знехтувавши при цьому інтересами дитини, зруйнувавши її сімейні зв'язки та фактично вилучивши його з безпечного,спокійного та надійного середовища, яке забезпечувала йому його мати.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, посилався на ті самі доводи, якими обгрунтовував заявлені вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.10.2010 року розірвано.

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.10.2011 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина в сумі 700 грн. щомісячно.

Мати та батько малолітнього ОСОБА_4, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у належній йому на праві власності двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, працює в ТОВ «Астекс Трендінг», де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи, отримує дохід та на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в кв. АДРЕСА_2, фактично проживає у чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_3, належних на праві власності ОСОБА_8

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 278 від 13.04.2011 року «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні дитини» встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 визначивши час: один вихідний та один день кожного тижня, половину святкових днів, один календарний місяць кожного року на час відпустки з можливістю брати дитину до себе додому.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов у кв. АДРЕСА_3 для виховання та розвитку дитини створено такі умови: ОСОБА_4 займає окрему кімнату, яка облаштована сучасники меблями, дитячою стінкою, диваном, столом для занять. Кімната забезпечена сучасними по сезону предметами особистої гігієни та іграшками.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов у кв. АДРЕСА_1 для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини є окрема кімната з усім необхідним для проживання розвитку та відпочинку (стіл, ліжко, шафа) ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_9

На час вирішення справи судом першої інстанції позивач ОСОБА_2 працював в ТОВ «АСТЕКС ТРЕЙДИНГ» на посаді: фахівець з методів розширення ринку збуту (маркетолог). Відповідач не працює, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 4-х дітей, з 12.01.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який працює помічником адвоката «Адвокатського бюро Романенко Наталії» та відповідно до довідки про доходи (а.с.101 том 1) отримує 1564, 55 грн. на місяць.

Із висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що ОСОБА_2 займає посаду фахівця з методів розширення ринку у ТОВ «Астекс Трейдинг», має стабільну заробітну платню, за місцем роботи характеризується позитивно, на наркологічому та психіатрічному обліку не перебуває. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 20.01.2017, це 2-кімнатна квартира, де для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Індустріальному Управлінні праці та соціального захисту населення, отримує одноразову допомогу при народженні 4-х дітей. Малолітній ОСОБА_4 мешкає разом з матір'ю, вітчимом та чотирма сестричками за адресою: АДРЕСА_3. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 19.01.2017, це 4-кімнатна квартира, де для дітей створено належні умови для проживання та розвитку. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-III ступенів № 138 ХМР, де навчається ОСОБА_4 у 5-В класі, за час навчання дитини у п'ятому класі його матір цікавилася поведінкою та успішністю дитини на початку навчального року, підтримує зв'язок з класним керівником, батьківські збори не відвідувала. Батько ОСОБА_4 підтримує зв'язок з класним керівником, цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідував батьківські збори 14.09.2016 та 01.12.2016. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією КЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 17.01.2017, де ОСОБА_4 знаходиться під наглядом фахівців з 15.01.2015, за час спостереження в поліклініці викликів дільничного лікаря додому не було. Діючи як представник органу опіки та піклування, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважало, що підстав для зміни місця проживання дитини не має та вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю, ОСОБА_3. (а.с. 93-94 том 1)

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 02.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Декларація прав дитини від 20.11.1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не має самостійного заробітку, на утримання сина не надає жодної копійки, він утримується за рахунок аліментів, які сплачує батько; органом опіки та піклування не досліджувались факти використання дитячої праці.

Колегія суддів із зазначеними мотивами не може погодитись, вважає, що таких висновків суд дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи, місце проживання дитини з батьком слід визначити з інших мотивів та підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 4-х дітей, а її чоловік ОСОБА_10 відповідно до довідки про доходи (а.с.101 том 1) отримує заробітну плату 1564,55 грн. в місяць. На час вирішення справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 є керівником ТОВ "Атана", ОСОБА_10 є приватним виконавцем.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 проживаючи з матір*ю, вітчимом та їх дітьми мав нагальні потреби, які не були б задоволені, що він не був належним чином забезпечений матеріально. Не знайшли свого підтвердження також і факти експлуатації дитячої праці у вказаній сім*ї. Допомогу, яку надавав ОСОБА_4 матері у побуті та у догляді за сестричками колегія суддів такою експлуатацією не вважає. Фактів покладення на дитину непосильних обов*язків судом не встановлено.

Вирішуючи справу, апеляційний суд виходить з того, що у спорі, що виник між сторонами першочергове значення мають найкращі інтереси ОСОБА_4.

У відповідності до вимог закону судом першої інстанції з'ясовувалась думка дитини щодо визначення місця її проживання. В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 пояснював суду, що любить матір і батька однаково та на цей час нічого змінювати не бажає. Між тим, позивач ОСОБА_2 звертав увагу на той факт, що така думка сина не є вільною, з*ясована не коректно, виказана під тиском матері та вітчима дитини, посилався на висновки практичного психолога ОСОБА_13 з цього приводу.

Колегія суддів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції з*ясувала думку ОСОБА_4 щодо того, з ким із батьків він бажає проживати.

ОСОБА_4 пояснив, що любить і маму, і батька, і сестричок, на цей час має нормальні стосунки із відчимом, між тим бажає постійно проживати із батьком, а до мами та сестричок приходити у гості у вихідні дні. Вказав, що батько приділяє йому особисто більше уваги, йому цікаво з батьком, батько більше ніж інші допомагає йому у навчанні. Батько піклується про нього, грає з ним, проявляє турботу. Він згоден у разі потреби змінити школу, аби ж лише проживати з батьком. ОСОБА_4 зазначив, що у суді першої інстанції казав, що не хоче нічого змінювати, оскільки дуже переживав, щоб нікого не образити.

ОСОБА_3 пояснила, що син, проживаючи з нею оточений турботою та увагою, любить сестричок, доглянутий, гарно вчиться.

Відчим дитини пояснив в судовому засіданні, що відноситься до ОСОБА_4, як до власної дитини, прагне виховати ОСОБА_4 справжнім чоловіком, самостійним та пристосованим до життя. Вважає опіку батька подекуди надмірною, деякі його подарунки, наприклад смартфон, надмірно дорогими тому нерозумними. Впевнений, що за допомогою подарунків та гіперопіки батько маніпулює сином, таке відношення не є щирим, має на меті лише переконати сина жити з ним, щоб завдати болю колишній дружині.

Між тим, із пояснень ОСОБА_4 колегія суддів вбачає, що дитина значно більше прихильна до батька, ніж до інших членів родини, має з батьком більш тісний емоційний зв*язок. Хлопчик більше схожий на батька за темпераментом, із батьком отримує емоційний комфорт, спокій, почувається з ним захищеним та огорнутим турботою. Батько відіграє значну роль у житті дитини. Хлопчик потребує більше особистої уваги, ніж отримує, проживаючи із матір*ю та відчимом, які виховують ще чотирьох дітей, таку особисту увагу хлопчик отримує від батька, який має бажання, час та можливість її надавати.

Такі висновки колегії суддів підтвердила педагог ОСОБА_14, у присутності якої була з*ясована думка дитини в апеляційному суді. Крім того, педагог зазначила, що дитина виказала свою особисту думку без будь-якого тиску.

Вирішуючи спір, колегія суддів бере до уваги статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Представники відповідача звертали увагу на той факт, що разом із позивачем проживає особа, з якою він не перебуває у шлюбі, яка не залучена до участі у справі, не з*ясовано чи може вона виховувати дитину, чи не завдасть їй шкоди.

Між тим, колегія суддів визначає місце проживання дитини з батьком, а не з іншими особами, на інших осіб не покладаються обов*язки по вихованню дитини. Крім того, надаючи пояснення суду ОСОБА_4 вказував, що жінка, з якою спілкується батько добре ставиться до нього.

Колегія суддів не погоджується із висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 із матір*ю, оскільки цей висновок не враховує думку дитини, отже не є достатньо обґрунтованим.

Із зазначеного висновку не вбачається, що Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради були встановлені обставини, які б давали підстави вважати, що проживання ОСОБА_4 з батьком суперечить інтересам дитини.

За таких обставин, враховуючи думку дитини, колегія суддів вважає, що найкращим інтересам ОСОБА_4 буде відповідати визначення місця його проживання із батьком, який здатний забезпечити розвиток сина у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому у даному випадку визначення місця проживання дитини з батьком не означає його розлучення із матір*ю, сестрами та порушення зв'язків ОСОБА_4 з ними, оскільки хлопчик висловлює бажання спілкуватися з ними, ОСОБА_2 заперечень щодо цього не висловлює. ОСОБА_3 не позбавлена можливості брати участь у вихованні сина, вона та сестри не позбавлені можливості спілкуватися з ним. За наявності підстав матір має право порушувати питання про зміну місця проживання дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів для задоволення позову, підставою для чого є п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 367, ст. 368, ч. 1 п. 2 ст. 374, ст. 381, ст. 382, ст.ст. 383,384,389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року змінити в частині мотивів та підстав для задоволення позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.