Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3455/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 на жилий будинок в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивовано тим, що 01 березня 2016 року померла мати позивачки ОСОБА_3, що проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка за життя залишила заповіт посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, 07.12.1993 року за реєстром №2795, яким все своє майно заповідала позивачці - своїй дочці. Позивачка вказує, що прийняла спадщину після смерті своєї матері в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, так як на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкодавцем в спадковому житловому будинку. Разом з тим, виявилося, що у спадкодавця втрачений правовстановлюючий документ на будинок, - свідоцтво про право на спадщину по закону за чоловіком, ОСОБА_5, від 03 березня 1990 року за реєстровим номером 356. Спадкоємцем першої черги по закону є відповідачка, рідна сестра позивачки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час позивачка не може оформити спадщину через нотаріальну контору, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, і, відповідно відсутня реєстрація його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що і стало підставою для державного нотаріуса відмовити позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У звязку з цим позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2016 року померла мати позивачки ОСОБА_3, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Виноградів Закарпатської області, вул. Писарева, 48 та належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону за чоловіком, ОСОБА_5, від 03 березня 1990 року за реєстровим номером 356.

За життя спадкодавець залишила заповіт, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, 07.12.1993 року за реєстром №2795, яким все своє майно заповідала позивачці, своїй дочці, ОСОБА_6.

На момент складання заповіту позивачка була в шлюбі з 24.11.1984 року з ОСОБА_7, який помер 19.12.1991 року. 19.11.1994 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 і змінила прізвище на «Керечан».

Таким чином позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем по заповіту.

Спадкоємцем першої черги по закону є відповідачка - рідна сестра позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою.

Після смерті матері позивачка прийняла спадщину за заповітом, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала з нею у спадковому будинку і здійснювала догляд за нею, а після її смерті фактично доглядала це майно та здійснювала його обслуговування і ремонт, несла інші передбачені законодавством України витрати пов'язані з його утриманням, тобто здійснювала всі повноваження власника щодо успадкованого нею майна, що стверджується довідкою Виноградівської міської ради від 24.10.2017 року №4590.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем на момент її смерті в житловому будинку за адресою: м. Виноградів, вул. Писарева, 48.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак листом від 07.10.2017 року №408/01-16 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та роз'яснено про необхідність звернутись з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Правовстановлюючий документ на спадковий будинок - свідоцтво про право на спадщину по закону за чоловіком, ОСОБА_5, від 03 березня 1990 року за реєстровим номером 356, у позивачки відсутній, оскільки такий втрачено спадкодавцем.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 05.10.2017 року №723, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Виноградів по вул. Писарева №48 будівництвом завершений (рік будівництва 1991 рік), зареєстрований за ОСОБА_3. Інвентаризаційна вартість - 140647,00 грн.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок 1991 року будівництва з надвірними будівлями та спорудами в місті Виноградів Закарпатської області по вулиці Писарева № 48, загальною площею 65,5 кв.м., в тому числі житловою 27,6 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_9