Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.09.2014 року у справі № 1561/14,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24 вересня 2014 р. у справі № 1561/14, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Одночасно заявниця просить поновити строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.09.2014 р. у справі № 1561/14.

Вимоги заяви мотивує тим, що про наявність оскаржуваного рішення третейського суду вона дізналася 31.08.2017 року після ознайомлення з матеріалами третейської справи № 1561/14, а копію рішення третейського суду отримала через представника 11.09.2017 року у канцелярії третейського суду.

Також зазначає, що в матеріалах третейської справи наявне рекомендоване повідомлення з якого убачається, що вона ніби то отримала копію рішення суду 13.11.2014 року. Проте вказане рішення за адресою АДРЕСА_1 нею не отримувалося, оскільки зазначена квартира 05.09.2008 року була продана іншій особі, а вона була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_3.

Рішення третейського суду прийняте третейським судом у складі судді Ярошовця В.М. являється незаконним, оскільки під час розгляду справи в третейському суді суд належним чином не дослідив в повному обсязі наявні у справі докази та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Так, банком з листопада 2008 року нарахування проводилися за підвищеними відсотками, а саме за ставкою 12,5 % річних замість встановленої договором 10,5 % річних, ще до підписання договору про внесення змін до договору поруки № 030.29-50/1367-А, яким передбачалося підвищення відсоткової ставки тільки з 02.07.2009 року, а відтак порука була припинена 05.11.2008 року у зв'язку із збільшенням відсоткової ставки по кредиту до 12,5 % без погодження такого збільшення із поручителем.

Також посилається на те, що кредитний договір укладався в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримав заяву і викладені у ній обставини та просив скасувати рішення третейського суду.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсоцбанк» Решетова Н.Л. в судовому засіданні заперечувала проти вимог заяви та просила відмовити у їх задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши представника заявника ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ПАТ «Укрсоцбанк» Решетову Н.Л., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить поновити строк на звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.09.2014 року, посилаючись на те, що про наявність оскаржуваного рішення третейського суду вона дізналася 31.08.2017 року після ознайомлення з матеріалами третейської справи № 1561/14, про що свідчить наявна у матеріалах третейської справи відповідна заява, а копію рішення третейського суду отримала через представника 11.09.2017 року. Також зазначає, що поштову кореспонденцію 13.11.2014 року з третейського суду згідно рекомендованого повідомлення за адресою АДРЕСА_1 вона не отримувала, оскільки вказана квартира 05.09.2008 року була продана іншій особі, а вона була зареєстрована та мешкала за адресою АДРЕСА_2.

Суд приймає до уваги дані пояснення, оскільки вони підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме копією договору купівлі-продажу квартири та записом у паспорті заявника про її реєстрацію (а.с. 14, 15-20).

У спростування вказаних обставин представником ПАТ «Укрсоцбанк» будь яких доказів суду не надано.

За викладених обставин суд вважає, що визначений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М. Раскової, 15, у складі третейського судді Ярошовця В.М. 24 вересня 2014 року у справі № 1561/14 ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 297 316,29 грн. та третейський збір в сумі 3 373,16 грн. (а.с. 5-8).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Представник заявника просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом і через публічно правовий характер спору, пов'язаний із видачею кредиту у іноземній валюті та у зв'язку із тим, що на час вирішення справи третейським судом порука була припинена, оскільки банком в односторонньому порядку була підвищена відсоткова ставка всупереч умовам договору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Оспорюване рішення третейського суду ухвалене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 договору кредиту № 030.29-50/1367-А від 02.04.2007 року, відповідно якого останньому банком були надані кредитні кошти в сумі 24 698,00 дол. США.

Також 02 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладеного договір поруки № 030.29-50/1367-А, відповідно до умов якого ОСОБА_1, як поручитель, зобов'язувалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а.с. 9-11).

Третейські застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків містяться у ст. 6 договору кредиту та п. 5.2 договору поруки.

Заявник посилається на непідвідомчість справи третейському суду через публічно-правовий характер спору, оскільки кредитний договір № 030.29-50/1367-А від 02.04.2007 року укладався в іноземній валюті, а саме кредит видавався у доларах США, при цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду України викладений у справі № 6-831цс15 від 21.10.2015 року.

Проте суд виходить з того, що зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-831цс15, яка розглядалась у порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України застосуванню не підлягає, оскільки на спірні правовідносини вона не поширюється, так як обставини, які були враховані судом при розгляді справи, що була предметом перегляду у Верховному Суді України є відмінними від даної справи, оскільки у тій справі оскаржувалось рішення третейського суду за яким заборгованість за кредитом була стягнута у іноземній валюті - у доларах США, проте спірним рішенням з відповідачів борг стягнуто у національній валюті гривні.

Також заявник посилається на неправомірність рішення третейського суду через порушення норм матеріального права, зазначаючи, що банком у односторонньому порядку без погодження з поручителем була збільшена відсоткова ставка, тому відносини поручительства були припинені, що судом враховано не було.

При вирішення питання щодо наявності підстав для скасування рішення третейського суду компетентний суд виходить з положень ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, та враховує, що місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», тому виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства, державний суд виконує функцію контролю щодо рішення третейського суду, не будучи наділеним правом контролю за його діяльністю та правом скасування або зміни рішення по суті.

Отже, з огляду на вимоги положень ст. 389-5 ЦПК України, недотримання норм законодавства або недостатня обґрунтованість рішення третейського суду не є підставою для скасування державним судом такого рішення третейського суду.

Крім того, як зазначено вище, спірне рішення ухвалювалось щодо двох відповідачів, а саме: заявника, як поручителя, та ОСОБА_2, як позичальника, при цьому за заявленими вимогами ОСОБА_1 просить скасувати рішення третейського суду у повному обсязі, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 уповноважив заявника представляти його інтереси у даному спорі, тому ОСОБА_1 не є належним суб'єктом звернення щодо вимог про скасування рішення третейського суду стосовно відповідача у третейській справі ОСОБА_2, який являється позичальником у кредитному договорі.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Разом з тим, згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 27.04.2017 року у справі № 6-1153цс16, віднесення правовідносин до того чи іншого виду в теорії цивільного права відбувається за ознаками суб'єктів цих правовідносин та змісту цих правовідносин. Суб'єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк.

Разом з тим порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки ОСОБА_1 не є споживачем послуг за кредитним договором, спір виник після укладення третейської угоди, підвідомчий третейському суду, так як, виходячи із загальних правових засад, передбачено право сторін для звернення до третейського суду з позовом про вирішення спору, який виник після укладення третейської угоди, тому суд приходить до висновку, що справа щодо заявника підвідомча третейському суду.

За наведених обставин заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для скасування рішення третейського суду відсутні, тому заява задоволенню не підлягає.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 67, 73, 208, 209, 218, 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.09.2014 року у справі № 1561/14.

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.09.2014 року у справі № 1561/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя