АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Національної гвардії України, третя особа: будівельна корпорація «УкрАзіабуд», про стягнення збитків.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Національної гвардії України (надалі - НГ України) про стягнення збитків.

Зазначала, що 29 жовтня 2003 року між нею та будівельною корпорацією «УкрАзіабуд» (надалі - БК «УкрАзіаБуд») був укладений договір про інвестування будівництва житлового будинку № АДРЕСА_1

13 листопада 2003 року на виконання умов указаного договору на користь БК «УкрАзіаБуд», позивачкою було перераховано кошти, в сумі 189 992 грн. 40 коп., що становить 100 % вартості квартири.

Станом на даний час будівництво об'єкту не завершено об'єкт інвестування ОСОБА_2 не передано, між тим останньою було отримано лист про передачу замовником будівництва - Головним управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (надалі - ГУ ВВ МВС України) зобов'язань щодо завершення будівництва ТОВ «Етьєн Вест», а листом від 07 липня 2015 року Національна гвардія України, що є правонаступником ГУ ВВ МВС України, повідомила позивачку про те, що остання не має право на отримання у власність квартири, щодо якої укладався договір інвестування, оскільки за нею закріплена зовсім інша квартира.

Посилаючись на те, що позивачка з відповідачем безпосередньо будь-яких договорів не укладала, але вважає, що саме відповідач повинен відповідати за невиконання зобов'язань щодо завершення будівництва, остільки наслідком протиправної бездіяльності замовника будівництва будинку спричинені збитки у вигляді майнової шкоди, розмір якої позивачка визначає у сумі 85381, 20 дол. США, що на день подання позову (12 квітня 2016 року) за курсом НБУ становить 2 183 248 грн. 43 коп. - вартість квартири, площею 76, 92 кв.м., у м. Києві, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь вказану майнову шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та БК «УкрАзіаБуд» було укладено договір про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_1

13 листопада 2003 року на виконання умов договору позивачкою на користь БК «УкрАзіаБуд», було перераховано кошти, в сумі 189992 грн. 40 коп., що становить 100 % вартості квартири (а.с.12).

Встановлено, що строк завершення будівництва - 4 квартал 2004 року, але станом на даний час будівництво об'єкту не завершено, об'єкт будівництва позивачці не передано.

Як вбачається з умов договору інвестування від 29 жовтня 2003 року, жодні зобов'язання НГ України перед позивачкою відсутні.

За умовами вказаного договору від 29 жовтня 2003 року, корпорація приймає участь в інвестуванні будівництва житлового будинку № 4, що входить до житлового комплексу з шести будинків, розташованого у 2-му мікрорайоні житлового масиву Троєщина Деснянського району м. Києва шляхом здійснення комплексу заходів по правовому, технічному та організаційному забезпеченню будівництва, внесення грошових коштів та інших вкладів (інвестицій). Водночас саме корпорація здійснює ведення всіх заходів по будівництву об'єкта у відповідності з існуючим проектом, цим договором, а також іншими договорами, укладеними щодо будівництва об'єкта (п. 1.1, 1.2, 1.4 Договору).

У свою чергу ОСОБА_2 приймає участь в інвестуванні будівництва об'єкта шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки, з подальшим отриманням її у власність, після вводу об'єкта в експлуатацію і проведення всіх передбачених договором розрахунків (п. 1.3, 1.5 Договору).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що жодних зобов'язань у відповідача перед ОСОБА_2 не виникало, а отже, і підстав для того, щоб відповідач відшкодував завдані позивачці збитки немає.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що будучи замовником будівництва будинку, Національна гвардія України в силу положень діючого законодавства наділена не лише правами стосовно об'єкта будівництва, але й обов'язками, які нею не виконані стосовно ОСОБА_2, колегія суддів визнає такими, що спростовуються матеріалами справи, враховуючи наступне.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 627, 638 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до матеріалів справи, 15 березня 2006 року між ГУ ВВ МВС України (сторона-1), (правонаступником якого є НГ України), ТОВ «Етьен-вест» (сторона-2) та БК «УкрАзіаБуд» (сторона-3) було укладено договір № 206-4А/03 згідно п. 2.1 якого у термін 30-ти робочих днів після укладення цього договору сторона-1 та сторона-3 за окремими угодами уступають стороні-2 право вимог .. виконання зобов'язань за договорами з третіми особами - учасниками будівництва.., які були укладені та невиконані (частково виконані) до дати укладання цього договору. (а.с.13-16).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним договору № 206-4А/03 від 15 березня 2006 року, а отже, є чинним, у відповідності до ст. 204 ЦК України підлягає до виконання.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, зміст договору інвестування від 29 жовтня 2003 року свідчить про те, що зобов'язання щодо передачі позивачці квартири виникли саме у корпорації та в будь-який спосіб ГУ ВВ МВС України або НГ України не передавалися.

Не передбачено виконання відповідачем зобов'язання БК «УкрАзіаБуд» й умовами трьохстороннього договору від 15 березня 2006 року.

При цьому, колегія суддів враховує й зміст долученої до матеріалів справи ухвали Господарського суду м. Києва від 20 вересня 2017 року в справі за позовом ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» до БК «УкрАзіаБуд» про визнання банкрутом, відповідно до якої будівельна компанія перебуває у процесі припинення, а її кредитором визнано ОСОБА_2 (а.с.223-229).

У справі не міститься доказів вчинення ГУ ВВ МВС України або НГ України дій про невизнання або спробу порушення прав позивачки на квартиру, яка була предметом договору між нею та корпорацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Остільки зобов'язання щодо передачі ОСОБА_2 квартири в об'єкті виникли саме БК «УкрАзіаБуд» згідно договору інвестування № 29-10-03-ТР від 29 жовтня 2003 року, та в будь-який спосіб відповідачу не передавалися, а договором № 206 -4А/03 від 15 березня 2006 року усі права вимог виконання зобов'язань, які були укладені та невиконані (частково виконані) до дати укладання цього договору,передані ТОВ «Етьен-вест», суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/5405/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9946/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.