Справа № 336/4349/17
Провадження № 2/336/2250/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому просять суд визнати за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/вул. Волоколамська, буд. 20/159 в порядку спадкування за законом після померлого 23.10.2012 року батька ОСОБА_6 та померлої 29.02.2016 року матері ОСОБА_7 та зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєструвати право власності за ним на 3/5 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/вул. Волоколамська, буд. 20/159; зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєструвати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по 1/5 частин вказаного житлового будинку.

В обґрунтування позовної заяви зазначили, що 22 червня 2002 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 позивачами було придбано у часткову приватну власність по 1/5 частин недобудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/Волоколамська, 20/159.

Покупцями будинку у рівних частинах по 1/5 за вказаним договором були: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, у звязку з його неповноліттям на момент укладання договору від його імені діяла його мати ОСОБА_2, ОСОБА_10, який помер 23.10.2012 року та ОСОБА_11, яка померла 29.02.2016 року.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України після смерті ОСОБА_6, який заповіту на випадок свої смерті не залишив, спадкоємцями за законом на належну йому 1/5 частину будинку були в рівних частинах його син ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_11.

ОСОБА_11 та ОСОБА_4 згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України вважаються такими, що фактично прийняли спадщину, так як постійно проживали разом з померлим ОСОБА_10, хоча заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали, однак протягом шести місяців з часу відкриття спадщини від неї не відмовлялися.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 до дружини та сина по праву спадкування за законом перейшло по 1/10 його частини у спільній приватній власності на будинок, в результаті чого частини співвласників розподілилися наступним чином: ОСОБА_11 (1/5 + 1/10) = 3/10 частини; ОСОБА_4 (1/5 + 1/10) = 3/10 частини; ОСОБА_2 1/5 частина; ОСОБА_5 1/5 частина.

Після смерті ОСОБА_7, яка фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, але за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталась, до сина ОСОБА_1 по праву спадкування за законом (спадкова трансмісія) перейшла її частина спільної власності на будинок у розмірі 3/10 частини, в результаті чого частини співвласників на будинок на час подання позовної заяви до суду розподілені наступним чином: ОСОБА_4 - 3/10+3/10 = 6/10 = 3/5 частини; ОСОБА_2 - 1/5 частина; ОСОБА_5 1/5 частина.

Таким чином, за твердженнями позивачів, ОСОБА_4 успадкував за законом 3/5 частини житлового будинку після померлого 23.10.2012 року батька ОСОБА_6 та померлої 29.02.2016 року матері ОСОБА_7, але не оформив своїх спадкових прав. Його померла мати ОСОБА_11 також за життя не оформила своїх спадкових прав на частку яка перейшла до неї від померлого чоловіка ОСОБА_6.

Як зазначають позивачі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на успадковану частку ОСОБА_7 від її чоловіка ОСОБА_6 та відсутні відомості про право власності позивача ОСОБА_1 на успадковані частки житлового будинку від батька та матері, що позбавляє можливості позивача ОСОБА_1 належним чином оформити свої спадкові права, а позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєструвати право власності на свої частини житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_7 та померлого ОСОБА_6, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, про що свідчать постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій за вих. № 362/02-31, № 361/02-31 від 29.08.2017 року.

Отже, оформити спадщину за законом після померлих батьків позивач ОСОБА_13 в позасудовому порядку не має можливості.

За твердженнями позивачів, відмов від спадщини спадкоємцями не заявлялось, інші спадкоємці відсутні, спір між власниками будинку з будь-яких питань відсутній.

В процесі розгляду справи позивачі уточнили свої позовні вимоги, та подали до суду заяву за змістом якої просили зменшити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/вул. Волоколамська, буд. 20/159 в порядку спадкування за законом після померлого 23.10.2012 року батька - ОСОБА_6 та померлої 29.02.2016 року матері - ОСОБА_7.

Позивачі в судове засідання не зявились, в матеріалах справи міститься їх заява, за змістом якої останні просять суд розглядати справу без їх участі, задовольнити позовні вимоги з урахуванням зменшення позовних вимог та не заперечують проти винесення заочного рішення по справі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення за змістом яких повідомив, що до компетенції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не належать повноваження щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивачів.

За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, у звязку з його неповноліттям на момент укладення договору від його імені діяла його мати ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було придбано у часткову приватну власність, по 1/5 частині кожний, недобудований жилий будинок готовність 73% з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/Волоколамська, 20/159, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.06.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 1509 (а.с.7-8). В матеріалах справи міститься також копія технічного паспорту на вказаний будинок (а.с.9-11).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2012 року ОСОБА_10, який був батьком позивача ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_7, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 25.10.2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія І-ЖС № 249116 (а.с.17), копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, виданого 17.05.1965 року Шевченківським р/б РАЦС м. Запоріжжя, серія V-УР № 0342610 (а.с.15), копією свідоцтва про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_14, виданого 04.02.1961 року Сталінським бюро РАЦС м. Запоріжжя, серія ІІІ-УР № 084660 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/Волоколамська, 20/159.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_11 були спадкоємцями першої черги наслідування за законом, оскільки мешкали та були зареєстровані за однією адресою з померлим ОСОБА_10 на день його смерті, що підтверджується копією будинкової книги домоуправління №14/102 (а.с.12-14), а тому оскільки останні не заявляли про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_6, то в силу приписів частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважаються такими, що прийняли спадщину у вигляді 1/5 частини спірного будинку по 1/10 частині кожний, однак за оформленням своїх спадкових справ до нотаріуса не звертались.

29.02.2016 року померла ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 29.02.2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серія І-ЖС № 353085 (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй майно, у вигляді 3/10 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/Волоколамська, 20/159.

Спадкоємцем першої черги наслідування за законом після смерті ОСОБА_7 є її син - позивач ОСОБА_13, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, виданого 17.05.1965 року Шевченківським р/б РАЦС м. Запоріжжя, серія V-УР № 0342610 (а.с.15). Останній прийняв спадщину за законом, оскільки постійно мешкав та був зареєстрований за однією адресою з померлою матірю на день її смерті, що підтверджується копією будинкової книги домоуправління №14/102 (а.с.12-14) та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-15231 від 10.07.2017 року (а.с.30), а тому оскільки останній не заявляв про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7, то в силу частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді 3/10 частини спірного будинку, але за оформленням своїх спадкових справ до нотаріуса не звертався.

Як вбачається з матеріалів спадкових справ (а.с.77-113), заведених після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, останні заповіту на випадок своєї смерті не склали, позивач ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 з заявами про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої матері та батька, які зареєстровані нотаріусом 29.08.2017 року, однак приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з тим, що не надано оригінали документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, про що видано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 362/02-31, № 361/02-31 від 29.08.2017 року. Окрім позивача ОСОБА_1 інших спадкоємців першої черги та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, у померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не має. Інших спадкоємців які прийняли спадщину з будь-яких підстав немає.

Вищевказані докази суд, у відповідності до статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.

В силу вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зібраними у справі доказами підтверджуються, що позивач ОСОБА_4 на момент смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживав разом із спадкодавцями, а відтак, вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом строк та у порядку, визначеному законом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та вимог частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що позивач ОСОБА_4 з обєктивних причин не має можливості оформити свої спадкові права на майно після померлих батьків, хоча фактично прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

З огляду на вищевикладене, суд, встановивши відсутність вини відповідача у порушенні прав позивача ОСОБА_1 у розумінні статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат у вигляді судового збору.

Керуючись статтями статтями 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногірська/вул. Волоколамська, буд. 20/159 в порядку спадкування за законом після померлого 23.10.2012 року батька - ОСОБА_6 та померлої 29.02.2016 року матері - ОСОБА_7.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р. Марко