Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2093/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, треті особи Дібрівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

УСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_3звернувся в суд з позовом до Новомиргородської РДА Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, треті особи Дібрівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, із врахуванням змін позовних вимог, просив визнати в порядку спадкування за ним, після смерті матері ОСОБА_6, померлої 11 лютого 1996 року, право на земельну частку (пай) площею 4,3 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.54).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 лютого 1996 року померла його мати ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну частку (пай) розміром 4,3 га. із земель колишнього КСП «Капітанівський цукровий комбінат» на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, про існування якої позивач дізнався з листа відділу Держземагенства від 12.08.2015 року. Спадкоємцем після смерті матері був також його брат ОСОБА_7, який помер 16.07.2007 року, але спадщину він не оформив, його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадщину не претендують. За життя мати була включена до списків членів КСП «Капітанівський цукрокомбінат», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до Державного акту про право колективної власності на землю серії КР №000026 від 04.03.1996 року за №1124. Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) ОСОБА_6 не отримала, оскільки вони видавалися 20.05.1996 року, тобто після смерті матері. 15.09.2015 року при зверненні до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, зокрема на земельну частку (пай) розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах, нотаріус відмовив позивачу в оформленні права на спадщину, так-як відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), необхідний для вчинення нотаріальної дії.

Посилаючись на ст. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.06.1995 року №720/95, ст.ст. 5, 9, 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст.15, 328, 364 ЦК України позивач просив суд рахувати перебіг строку позовної давності порушеного права з 12.08.2015 року та визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 11.02.1996 року, право на земельну частку (пай) площею 4,3 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), після матері (спадкодавця) ОСОБА_6, померлої 11.02.1996 року право на земельну частку (пай) площею 4,3 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Звернуто увагу, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Будь-яких порушень прав, свобод та інтересів позивача з боку Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не допускалось, тому останнє не може бути відповідачем у даній справі.

Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (ст.ст. 74-76 ЦПК України) (а.с.155-160).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судом встановлено, що 11 лютого 1996 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 10 від 12 лютого 1996 року, вчинений Олексіївською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, яка за ступенем родинного звязку є матірю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3, актовий запис № 8 від 11 червня 1952 року, вчинений Буртянським сільським ЗАГС Златопільського району, де в графі мати вказано «Пархоменко Ганна Степанівна» (а.с.12, 14).

Спадкоємцем першої черги також був рідний брат позивача ОСОБА_7, який помер 16 липня 2007 року, актовий запис від 18 липня 2007 року вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Камянського районного управління юстиції Черкаської області (а.с13).

Його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на спадщину після смерті своєї баби не претендують, що підтверджується заявами про відмову від прийняття спадщини, які посвідчені приватними нотаріусами від 08 серпня 2017 року та від 15 серпня 2017 року (а.с.90-91).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину шляхом подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин та відповідно з своїм братом ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках, дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 248 на майно померлої ОСОБА_6 (а.с.70-91).

Померла ОСОБА_6 була включена за № 1124 до списку громадян-членів КСП «Капітанівський цукровий комбінат» - додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності серії КР № 000026 за № 26 від 04.03.1996 року, середня площа земельної частки (паю) згідно сертифікату становить 4,3 га., вартість якої станом на 110370 грн. видача сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) проводилась 20.05.1996 року відповідно до розпорядження голови Новомиргородської РДА від 25.03.1996 року №127-р., що підтверджується листомГоловного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.08.2015 року № 1236/01-10 (а.с.15).

Сертифікат на земельну частку (пай) у колективній власності на землю КСП «Капітанівський цукровий комбінат» ОСОБА_6 не отримувала.

При зверненні позивача до нотаріуса з проханням видачі Свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку пай, розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах, належної ОСОБА_6, постановою Новомиргородської районної державної нотаріальної контори від 15 вересня 2015 року № 825/02-31 йому було відмовлено позаяк відсутній правовстановлюючий документ на це майно (а.с.16).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_6, яка за №1124 була включена до списку громадян - членів КСП «Капітанівський цукрокомбінат», що є додатком до Державного акту про право колективної власності на землю серії КР №000026, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 26 від 04.03.1996 року, відкрилася спадщина, у тому числі на земельну частку (пай) розміром 4,3 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Капітанівський цукровий комбінат» на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, позивач як спадкоємець за законом в порядку ст. ст. 524-527 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, має право на це спадкове майно.

Даний висновок не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Новомиргородської районної державної адміністрації, третя особа: Новомиргородська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування(а.с.19-21).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18.01.2017 року скасовано рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2016 року, в позові ОСОБА_3 до Новомиргородської районної державної адміністрації, третя особа: Новомиргородська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкуваннявідмовлено (а.с.22-25).

Останнім судом рішенням встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Капітанівський цукровий комбінат» отримало 04 березня 1996 року. ОСОБА_6, яка померла 11 лютого 1996 року, включена до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, під №1124. Видача сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) проводилася 20 травня 1996 року відповідно до розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації від 25 березня 1996 року №127-р (а.с.23).

Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та від 8 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 11 лютого 1996 року, а саме до отримання Державного акта на право колективної власності на землю, який КСП «Капітанівський цукровий комбінат» отримало 04 березня 1996 року. Видача сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) проводилася 20 травня 1996 року.

ОСОБА_6 не набула права на земельну частку (пай) як член КСП «Капітанівський цукровий комбінат», оскільки на час отримання КСП державного акта вона не була його членом у звязку зі смертю, відповідно до ОСОБА_3, як спадкоємця переходять лише ті права, які належали спадкодавцю на момент його смерті.

Оскільки спадкодавець, на момент передачі землі у колективну власність, у зв'язку зі смертю вибула з членів КСП, то право на пай у неї не виникло і цей пай до складу спадщини не увійшов.

Отже, оскільки ОСОБА_6 померла 11 лютого 1996 року, а державний акт на право колективної власності на землю КСП «Капітанівський цукровий комбінат» отримало 04 березня 1996 року, то ОСОБА_6 не набула права на земельну частку (пай), тому й позивач не має права на спадкування.

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки щодо задоволення позову ОСОБА_3 немає підстав.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не дослідив та не дав відповідної оцінки наданим ними доказам; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них; не звернув уваги на докази і обставини, які підтверджують факт набуття права померлою на земельну частку (пай), та дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ст.ст. 307, 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не допускало порушень законних прав позивача, враховуються судом, але не є підставою для скасування судового рішення за наведених обставин.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості), сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) поміж іншого, організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до вимог пункту є-1 ст.15-1 та ст. 122 ЗК України розпорядження землями державної власності (землі запасу) відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Тому Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області було правомірно залучене до участі у даній справі.

На підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у даній справі було відстрочено сплату на користь держави судового збору в розмірі 1760 грн. до ухвалення рішення, тому з підстав, передбачених ст. 88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат судовий збір підлягає стягненню з позивача, якому відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, задовольнити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, треті особи Дібрівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 1760 грн. за реквізитами: Отримувач коштів: УК у м.Кроп/м.Кропивницький/22030101, Банк: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО: 823016, Ідентифікаційний код: 38037409, Рахунок: 0002, КБКД22030001, Призначення платежу: *;101;22030001 Судовий збір апеляційний суд Кіровоградської області, ).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: