У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він з 16 вересня 2000 року до 10 жовтня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу ними набуто у власність автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_2, які були оформлені на ОСОБА_4

У жовтні 2013 року він звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, зокрема, просив виділити йому зі спільного майна подружжя автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1, та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.

Позивач зазначав, що відповідач без його згоди за час шлюбу зняла з обліку та продала зазначені автомобілі, тому, уточнивши позовні вимоги, на підставі ст. 60 СК України просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1/2 частку вартості автомобіля Маzda у розмірі 126 900 грн та 1/2 частку вартості автомобіля Chevrolet Aveo у розмірі 58 450 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року, з урахування виправленої описки ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 185 350 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, тому, врахувавши принцип рівності часток подружжя, суд стягнув з ОСОБА_4, яка відчужила автомобілі без згоди позивача, на його користь 1/2 частку їх вартості.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 відчужила спірні автомобілі та особисто отримала грошові кошти, половину яких позивачу не повернула.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 16 вересня 2000 року до 10 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними набуто у власність автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_2, які були оформлені на ОСОБА_4

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив судамПленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилалась на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1.

Апеляційний суд, пославшись на доводи ОСОБА_3 про те, що відповідач зняла спірні автомобілі з обліку без його згоди, не звернув уваги на те, що на підставі довіреності від 5 травня 2011 року автомобіль Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_2, продано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без зняття його з обліку, які в подальшому на підставі довідки-рахунку від 2 серпня 2013 року продали його ОСОБА_7, а згідно з довідкою-рахунком автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1, 21 березня 2013 року продано ОСОБА_8 та не з'ясував, чи не використано сторонами грошові кошти, отримані від продажу автомобіля Chevrolet Aveo на придбання 30 травня 2011 року автомобіля Маzda. Ці правочини вчинялись за час шлюбу сторін.

При цьому у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя встановлено, що автомобіль Маzda, номерний знак НОМЕР_1, було продано за час шлюбу і ОСОБА_3 про даний факт був повідомлений.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не надав належної правової оцінки доводам сторін і наданим ними доказам і дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнитичастково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик