Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/1573/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2017 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.,

секретаря - Климус Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, -

В С Т АН О В И В:

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Уніка», в собі представника - ОСОБА_2, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Посилається на те, що 29.05.2016 року о 04-00 годині на автодорозі Р63 Вартицівці-КПП Сокиряни відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 та автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3. Дана ДТП сталася з вини ОСОБА_1 Внаслідок вказаної події, власнику автомобіля «Нісан» завдано майнової шкоди. На підставі заяви про виплату матеріального збитку від 29.09.2016 року, відповідно до страхового акту №00194530 від 08.12.2016 року ПАТ «СК «Уніка» платіжним дорученням №044423 від 13.12.2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 49000 грн. З вказаних підстав просить стягнути з відповідача понесену майнову шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу та стягнути всі судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій вказав, що просить розгляд справи провести у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, від останнього до суду надійшла заява про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності.

Відповідно ч.4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяви сторін вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.11.2015 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АЕ/5991601 (а.с. 16) Згідно п.п. 4,5 вказаного полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну становить п'ятдесят тисяч гривень з франшизою в розмірі однієї тисячі гривень. Предметом договору став автомобіль марки «ВАЗ 2105», 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3. Згідно п.2 полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до п. 3 полісу строк його дії з 07.11.2015 року по 06.11.2016 року (а.с. 16).

29.05.2016 року о 04-00 годині на автодорозі Р63 Вартицівці-КПП Сокиряни відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 та автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, що вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 19.07.2016 року (а.с. 12-13).

Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.09.2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 14-15).

В свою чергу, ОСОБА_3, як власник транспортного засобу «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2 за участю якого відбулася вищевказана ДТП звернувся 29.09.2016 року до позивача із заявою про виплату матеріального збитку (а.с. 9).

06.09.2016 року складено страховий акт №00194530 відповідно до якого вказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та страховому відшкодуванню підлягає страхова виплата в розмірі 49000 (сорока дев'яти тисяч) гривень (а.с. 8) Вказана сума відповідно до платіжного доручення №044423 від 13.12.2016 року виплачена ОСОБА_3 (а.с. 7).

У відповідності з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки містяться також у Постанові Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості».

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Аналогічна вимога міститься також у вищезгаданій Постанові Пленуму ВСУ: «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)».

Як передбачено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України: «шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою».

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 49000 гривень доведена та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Керуючись ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1161, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 88, 10, 11, 130,174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ідентифікаційний код 20033533, п/р 265061822 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Києві, МФО 280805) сплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 49000 (сорока дев'яти тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ідентифікаційний код 20033533, п/р 265061822 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Києві, МФО 280805) судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 1600 (однієї тисячі шестисот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.С. Стрілець