Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/826/17
Провадження по справі № 2/514/359/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 серпня 2017 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Козирєва М.В.
за участю секретаря - Міхальчук Я.П.
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 10 травня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла згідно розпорядження (наказу) від 07 травня 1993 року № 96 ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.
Рішенням сесії Тарутинської селищної Ради Тарутинського району Одеської області № 3 від 15 квітня 1996 року будинку АДРЕСА_1

03 серпня 2004 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2180, яким заповідала відповідачу ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді вказаної квартири.

Крім того, на момент смерті ОСОБА_4, у неї залишився непрацездатний син - позивач у справі ОСОБА_1, який має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 складає 1/6 частка квартири.

При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/6 частки зазначеної квартири, ОСОБА_1 було роз'яснено, що надане ним Свідоцтво про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації житла 10 травня 1993 року на підставі розпорядження № 96 від 07 травня 1993 року не зареєстроване у відповідному органі БТІ, тому право власності ОСОБА_4 на квартиру № АДРЕСА_1 не підтверджує та він вправі вирішити в судовому порядку питання про визнання за ним права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_2 /за довіреністю/ в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, викликався належним чином.

Таким чином, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача.

В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права, тому необхідно керуватися нормами ЦК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності.

Так, судом достовірно встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло виданого 10 травня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла згідно розпорядження (наказу) від 07 травня 1993 року № 96 ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням сесії Тарутинської селищної Ради Тарутинського району Одеської області № 3 від 15 квітня 1996 року будинку АДРЕСА_1

03 серпня 2004 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2180, яким заповідала відповідачу у справі ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті своєї матері був непрацездатною особою, а тому незважаючи на заповіт, має право на обов'язкову частку у спадщині, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року та його матір'ю є ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. (а.с. 8).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було визначено додатковий строк в один місяць з дня набрання законної сили зазначеним рішенням для подання ним заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.19).

При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/6 частку зазначеної квартири, ОСОБА_1 було роз'яснено, що надане ним Свідоцтво про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації житла 10 травня 1993 року на підставі розпорядження № 96 від 07 травня 1993 року не зареєстроване у відповідному органі БТІ, тому право власності ОСОБА_4 на квартиру № АДРЕСА_1 не підтверджує та він вправі вирішити в судовому порядку питання про визнання за ним права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.4-5).

З копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що власник відсутній, його виготовлено на замовлення ОСОБА_1 (а.с. 15-17).

Згідно п.4 ст. 3 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно , що виникли до набрання чинності цим Законом ( до 01.07.2004) визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_6 право власності на спадщину у вигляді 1/6 частки вищезазначеної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1241 ЦК України, ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири під номером АДРЕСА_1, загальною площею 30.7 кв.м, житловою площею 17,7 кв. м та яка складається з: 1-ї кімнати житловою площею 17.7 кв.м, коридору площею 3.3 кв.м, кухні площею 5.8 кв.м, санвузлу площею 2.5 кв.м, вбудованої шафи площею 0.4 кв.м, балкону площею 1.0 кв.м, а також підвалу площею 9.4 кв.м, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В. Козирєв