У Х В А Л А

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптікомед» до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним розпорядження Ленінської районної державної адміністрації м. Одеси, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, свідоцтва про право власності, договору дарування, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу, визнання права власності на будівлю та павільйон,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 серпня 2007 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптікомед» (далі - ТОВ «Оптікомед») задоволено. Визнано недійсним та скасовано розпорядження Ленінської районної державної адміністрації м. Одеси від 15 вересня 1998 року № 490 «Про передачу ОСОБА_7 зруйнованої дворової споруди з повним зносом та зруйнованого павільйону з повним зносом на АДРЕСА_1». Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 1 квітня 1999 року укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 серпня 2001 року № 549 про оформлення на ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на 64/100 частини нежилих приміщень на АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності від 28 серпня 2001 року на нежилі будівлі літ. «З» та «И», розташовані за цією ж адресою. Визнано недійсним укладений 24 березня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договір дарування 64/100 часток нежилих приміщень, розташованих на АДРЕСА_1,

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2008 року рішення районного суду змінено. Позов ТОВ «Оптікомед» задоволено. Визнано недійсним та скасовано розпорядження Ленінської районної державної адміністрації м. Одеси від 15 вересня 1998 року № 490 «Про передачу ОСОБА_7 зруйнованої дворової споруди з повним зносом та зруйнованого павільйону з повним зносом по АДРЕСА_1». Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 1 квітня 1999 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 серпня 2001 року № 549 про оформлення свідоцтва про право власності на нежилі будівлі літ. «З» та «И», що розташовані на АДРЕСА_1 від 28 серпня 2001 року. Визнано недійсним укладений 24 березня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договір дарування 64/100 частин нежилих приміщень, розташованих на АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на зазначені судові рішення визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв'язку з пропущенням строку на касаційне оскарження та ненаведення поважності поважних причин його пропуску.

10 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року з передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 325, 328 ЦПК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року, 25 січня, 25 квітня, 27 квітня, 6 червня, 30 жовтня 2017 року, постанову Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року (справа № 6-1724цс16), в яких, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, визнаючи неподаною касаційну скаргу ОСОБА_4 та повертаючи її заявнику, дійшов висновку про те, що заявник не надав доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. Крім того, суд зазначив, що у 2014 році ОСОБА_4 вже скористався своїм правом на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через свого представника, що свідчить про те, що він був обізнаний про існування та зміст оскаржуваних судових рішень.

Натомість у наданих для порівняння ухвалах від 18 жовтня 2016 року, 25 січня 2017 року, 25 та 27 квітня, 6 червня, 30 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ поновив заявникам строк на касаційне оскарження судових рішень з огляду на те, що вони надали докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки висновки зазначені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

У постанові Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року (справа № 6-1724цс16 ) міститься висновок про те, що в разі, якщо недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, зокрема особі не надіслано протягом строку на касаційне оскарження копії повного тексту ухвали суду апеляційної інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення. Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, суд не звернув уваги на те, що з вини суду апеляційної інстанції заявник не отримав повного тексту оскаржуваного судового рішення, у зв'язку із чим він був позбавлений права на подання касаційної скарги та її мотивування відповідно до вимог статті 326 ЦПК України, а тому касаційний суд дійшов передчасного висновку щодо відмову у відкритті касаційного провадження.

Отже, судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить висновку, викладеному Верховним Судом України у зазначеній постанові, на яку посилається заявник.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптікомед» до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним розпорядження Ленінської районної державної адміністрації м. Одеси, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, свідоцтва про право власності, договору дарування, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу, визнання права власності на будівлю та павільйон за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук