Провадження № 2/761/761/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 25 квітня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, за яким Позивач купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Зауважила, що на момент продажу квартири, у ній ніхто не проживав та зареєстрований не був, що підтверджується відповідною довідкою Форми № 3. Зазначила, що після оформлення правовстановлюючих документів на квартиру, Позивач вирішила переїхати проживати у ній. Однак, як вона виявила, із 08 квітня 2016 року, вказану квартиру самовільно займає Відповідач, яка без згоди Позивача, зламавши замки, проникла до квартири, вселилась у неї і не пускає Позивача до квартири. Зі слів Відповідача, вона була власником квартири до переходу права власності за Договором іпотеки до ОСОБА_3 та проживала у зазначеній квартирі до 01 березня 2016 року. Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні належною Позивачеві на праві власності квартирою АДРЕСА_1, виселивши ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання їй іншого жилого приміщення, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Представник Позивача, у судовому засіданні позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про місце, день та час судового розгляду неодноразово повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, як і заперечень на позов, до суду не подавала.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності Відповідача, враховуючи той факт, що представник Позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності сторони Відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір купівлі-продажу квартири), за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Зазначений Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 26 березня 2016 року, за р. № 1898 (а.с. 4).

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_1, що виникло у ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26 березня 2016 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить зміст Інформаційної довідки № 56026242 від 26 березня 2016 року, сформованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. (а.с. 5).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно пунктів 7 та 9 Договору купівлі-продажу квартири, Продавець стверджує, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей, та інших осіб, яких Продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором та будь-яких малолітніх, неповнолітніх дітей, які б користувалися відчужуваною квартирою, а також таких, що не втратили право користування нею.

Продавець стверджує, що на момент підписання цього договору в даній квартирі ніхто не зареєстрований. Квартира повністю звільнена та передана для безперешкодного володіння, користування та розпорядження нею з боку Покупця 26 березня 2016 року (а.с. 4).

Однак, зі змісту відповіді на запит суду вих. № 17/90 від 16 червня 2017 року, наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, починаючи із 23 червня 2005 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що як станом на день укладення Договору купівлі-продажу квартири, тобто 26 березня 2016 року, так і на момент розгляду справи, Відповідач була та є зареєстрованою та проживає у квартирі АДРЕСА_1.

За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки на момент розгляду даної справи, Позивач не надала судового рішення, яке набрало законної сили, згідного якого Відповідача визнано такою, що вона втратила право користування спірним жилим приміщенням, підстави для задоволення позову відсутні.

З урахування викладеного, на підставі статті 72 Житлового кодексу, статей 15, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення без надання іншого житлового приміщення - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :