УхвалА

іменем україни

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про приватизацію займаного житлового приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4. звернувсядо суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з вересня 2001 року він з родиною користується квартирою АДРЕСА_2 яка складається з: кімнати № 5 площею 12,5 кв. м; кімнати № 6 площею 12,3 кв. м; кімнати № 7 площею 17,5 кв. м; кухні площею 17,6 кв. м; коридору площею 11,00 кв. м; передпокоєм площею 3 кв. м; санвузлом площею 4,6 кв. м.

Він як ветеран Збройних сил України має право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке займає у будинках державного житлового фонду, своє право на безоплатну приватизацію ним використано не було. Зазначав про те, що він звернувся із заявою про приватизацію займаного ним та членами його родини приміщення до єдиного відомого йому органу приватизації, а саме до управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, проте отримав відмову у задоволенні заяви.

Вважав, що такими діями відповідача порушено його права.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 відповідно до положень п. 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просив суд безоплатно передати у приватну власність квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: кімнати № 5 площею 12,5 кв. м; кімнати № 6 площею 12,3 кв. м; кімнати № 7 площею 17,5 кв. м; кухні площею 17,6 кв. м; коридору площею 11,00 кв. м; передпокоєм площею 3 кв. м; санвузлом площею 4,6 кв. м.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким вирішити позовні вимоги по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що житловий будинок № 2а по вул. 23 Серпня у м. Харкові, в якому розташована спірна квартира, в якій проживає позивач зі своєю родиною, перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, наказ якого про безоплатну передачу у комунальну власність вказаного житлового будинку та доказів передачі житлового будинку до комунальної власності відсутній.

Суди дійшли вірного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), на підтвердження передачі спірного житлового будинку до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та наявності у виконавчого комітету Харківської міської ради права на розпорядження цим нерухомим майном.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик