Справа № 147/1543/16-ц
Провадження № 2/147/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Орган опіки та піклування Тростянецької РДА, Тростянецький районний центр соціальних служб для сімей, дітей та молоді, про стягнення неустойки(пені) в звязку з заборгованістю по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки(пені) в звязку з заборгованістю по сплаті аліментів. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.09.2015 року по справі №147/943/15-ц шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу у них народились троє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до рішення від 27.11.2015 року у справі №147/1266/15-ц з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 05.10.2015 року.

На підставі вищевказаного рішення позивачка отримала виконавчі листи та звернулась до виконавчої служби з заявою. Відповідачем ОСОБА_2 аліменти не сплачуються, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Борг станом на 06.12.2016 року становить 9908,76 грн.

В звязку з чим позивач просила стягнути з відповідача неустойку(пеню) за кожен день прострочення платежів в сумі 5130,84грн. та понесені нею судові витрати.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, представник позивача адвокат ОСОБА_6 в судове засідання, призначене на 22.11.2017 року не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивача відсутності, позові вимоги підтримують повністю, за обставин, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду заперечення, в якому позов не визнає, вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а тому просив відмовити в позові. Представник відповідача адвокат ОСОБА_7 в судове засідання, призначене на 22.11.2017 року надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, раніше подане заперечення відповідача підтримала в повному обсязі, просила відмовити в позові.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Тростянецької РДА ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи.

Представник третьої особи Тростянецького районного центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді ОСОБА_9 в судове засідання призначене на 22.11.2017 року не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи за відсутності представників третьої особи, вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами та матеріалами справи.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом.

При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено, що у сторін, які проживали разом однією сімєю в період шлюбу народилось троє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження останніх(а.с.6-8).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.09.2015 року по справі №147/943/15-ц шлюб між сторонами розірвано.(а.с.9).

На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.11.2015 року по справі №147/1266/15-ц з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 05.10.2015 року(а.с.11).

Судом за завою позивача було видано виконавчий лист, та останньою направлений на виконання до державної виконавчої служби.

Копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2016 року постановлено відкрити виконавче провадження по стягненню з відповідача ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку(а.с.40).

Відповідно до довідки, виданої Тростянецьким РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 06.12.2016 року заборгованість по аліментам складає 9908,76грн.(а.с.13).

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивач просить про стягнення з відповідача неустойки за час виниклої заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву стверджує, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, а внаслідок збігу обставин, зокрема, з тривалим відкриттям виконавчого провадження та тяганиною з направленням виконавчого листа на виконання за місцем роботи, адже виконавчий лист подано позивачем на виконання до ВДВС 11.01.2016 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена старшим державним виконавцем Зайченко О.М. 12.01.2016 року. Відповідач отримав копію даної постанови лише в лютому 2016 року. Тоді ж , 16.02.2016 року він письмовою заявою повідомив про те, що працює в Бершадській філії ПАТ «Зернопродукт МХП» та просив направити виконавчі листи на виконання за місцем роботи. Виниклу заборгованість на той час не міг погасити, адже стягувач ОСОБА_1 не повідомляла реквізитів для сплати аліментів. Він сподівався що аліменти будуть стягувати з його заробітної плати, однак поки пересилались виконавчі листи на виконання до Бершадського ВДВС його було звільнено з роботи 14.04.2016 року та до червня 2016 року він не міг знайти іншої роботи. В подальшому 21.06.2016 року він працевлаштувався до ТОВ «Техніка і технології» і з того часу регулярно сплачує аліменти.

В підтвердження своїх заперечень відповідачем надано суду копію листа супровідного, датованого 13.01.2016 року, яким направлено ОСОБА_2 копію постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів(а.с.55), копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2016 року(а.с.56), копію заяви датовану 16.02.2016 року, яким відповідач ОСОБА_2Ю, повідомив про своє місце роботи та просив надіслати виконавчий лист на виконання до Бершадського ВДВС(а.с.59). Крім того, на підтвердження факту роботи надано копію трудової книжки(а.с.60).

Відповідач стверджує, що у квітні та травні 2016 року сплачував аліменти в сумі 504,40грн. та 595,01грн., про що надав суду відповідні квитанції(а.с.61).

Судом встановлено, що з 21.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 працює в ТОВ «Техніка і технології» на посаді механіка гарантійно-сервісної служби. Утримання аліментів розпочалось з грудня 2016 року в звязку з отриманням виконавчого листа, що підтверджується довідкою ТОВ «Техніка і технології» (а.с.80).

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції на дату звернення до суду) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення .

Тобто обовязковою умовою до стягнення неустойки(пені) з особи, яка повинна сплачувати аліменти є наявність в її діях вини.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 зазначено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Суду надано докази прострочення сплати аліментів відповідачем і виниклу у зв'язку з цим заборгованість. В свою чергу відповідачем доведено належними та допустимими доказами, що частково прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини.

Заперечення відповідача проти стягнення з нього неустойки у зв'язку з тим, що заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від нього причин заслуговують на увагу частково, зокрема твердження відповідача, що він дізнався про необхідність сплачувати аліменти лише в лютому 2016 року, коли йому повідомили з ВДВС не є вагомою причиною, адже він знав про існування рішення суду про стягнення аліментів та за наявності матеріальної можливості (а вона на той час у нього була, адже ОСОБА_2 мав постійне місце роботи ПрАТ «Зернопродукт») міг добровільно виконувати рішення суду. Тобто період прострочення сплати аліментів на утримання дітей з 05.10.2015 року по 01.02.2016 року суд вважає безпідставним та виниклим з вини відповідача ОСОБА_2

Що стосується стягнення аліментів з 01.02.2016 року то в матеріалах справи наявна заява боржника ОСОБА_2 від 16.02.2016 року до ВДВС(після відкриття виконавчого провадження) з проханням здійснювати відрахування за місцем його роботи з зарплати.(а.с.59). В подальшому державним виконавцем виконавчий лист було направлено до виконання в Бершадський ВДВС. Даний період несплати аліментів суд вважає пропущеним не з вини платника аліментів ОСОБА_2, адже з його сторони зроблені всі відповідні дії для можливості вчасної сплати аліментів та погашення заборгованості, тому період з 01.02.2016 року по дату фактичного повернення виконавчого провадження до Тростянецького ВДВС, тобто 07.07.2016 року, суд вважає пропущеним не з вини ОСОБА_2 та не приймається до уваги при здійснені обрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Крім того відповідачем надано суду копії квитанцій за квітень та травень 2016 року про часткову сплату аліментів, що трактується судом на користь відповідача як бажання платити аліменти та уникнути заборгованості.

Також відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам наданим Тростянецьким РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області за №5580 від 06.12.2016 року боржник ОСОБА_2 сплачував аліменти в липні 2016 року в сумі 2000грн, серпні 2016 року 1500,46грн, вересні 2016 року 1500,46грн, жовтні не сплачено, листопад 1809,05грн., грудень 1507,54грн. (а.с.13).

Позивачем даний розрахунок заборгованості при подані до суду не взятий до уваги, однак надано його в якості належного доказу по справі, що трактується судом як навмисне введення суду в оману, та приймається до уваги як доказ сплати аліментів ОСОБА_2 та неможливістю нарахування пені за вказаний період, адже аліментні зобовязання в даний період виконувались в повній мірі.

Тобто дослідивши надані докази, судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 виникла з його вини лише частково за період з 05.10.2015 року(дати початку стягнення аліментів за рішенням суду) по 01.02.2016 року ,та за жовтень 2016 року,

Таким чином, відповідно до вимог ст. 196 СК України наявні підстави для покладення на платника аліментів ОСОБА_2 відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), тому позов підлягає задоволенню частково за вказаний період.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81-цс-13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 роз'яснив наступне: «Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць)».

Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів

Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла частково з вини відповідача. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня по 30 квітня 2016 року - 1167 гривень, з 01.05.2016 по 30.11.2016 року - 1228гривень, з 1 грудня - 1355 гривень.

При зверненні до суду з даними позовними вимогами позивачем в обрахунку заборгованості зазначається сума аліментів 1196,10грн. Дана сума також прослідковується і в розрахунку заборгованості. Вона сторонами не спростовувалась та не заперечувалась.

Період, за який слід стягнути неустойку(пеню), тобто з 05.10.2015 року по 01.02.2016 року, та за жовтень 2016 року, слід обраховувати наступним чином: нарахована сума аліментів 1196,10грн. пеня 1% становить 11,96грн.

Тоді за кожен місяць обраховується наступним чином:

Жовтень 2015 року 27днів х 11,96грн. =322,92грн.

Листопад 2015 року 30днів х 11,96грн.=358,80грн.

Грудень 2015 року 31 день х 11,96грн=370,76грн.

Січень 2016 року 31день х 11,96грн.= 370,76грн.

Жовтень 2016 року 31 день х 11,96грн.= 370,76грн.

Всього пеня становить грн. 1794,00грн.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1794,00грн. в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

Ухвалою суду від 05.01.2017 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Враховуючи що позовні вимоги ОСОБА_10 задоволені частково, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК судовий збір стягнути з сторін на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 192,75грн. залежно від задоволеної частини позовних вимог, та з позивача ОСОБА_10 358,45грн. судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-183,196 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року та ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 в рахунок пені за прострочення сплати аліментів 1794,00грн.(одна тисяча сімсот девяносто чотири гривні 00коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 192,75грн. (сто девяносто дві гривні 75коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 358,45грн(триста пятдесят вісім гривень 45 коп.) судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя