АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6215/17 Справа № 209/904/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Деркач Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини між його батьками, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2009 року, припинилися. Він є інвалідом з дитинства від загального захворювання, з 2014 року по теперішній час має другу групу інвалідності, встановлену психіатричною МСЕК, за станом здоровя потребує постійної сторонньої допомоги, не може навчатися та працювати. Він проживає разом зі своєю матір'ю та братом, які здійснюють догляд за ним, проходить регулярні медичні огляди та обстеження у спеціалізованих клініках, потребує медикаментозного лікування, послуг масажиста, санаторно-курортного лікування та оздоровлення, повноцінного харчування. У звязку з його хворобою всю необхідну допомогу щодо лікування та догляду здійснює його мати, батько не цікавиться його життям та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Позивач, як інвалід, щомісячно отримує від держави допомогу у розмірі 1247 грн., якої недостатньо для задоволення його мінімальних потреб. Його мати надає йому всіляку допомогу, однак має незначні доходи від підприємницької діяльності та не може повністю забезпечити його матеріальне утримання, оскільки ще має на утриманні сина, який є студентом та потребує її матеріальної допомоги.

Відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, так як він є працездатним і отримує пенсію за вислугою років, має доходи за межами України, так як перебував у Ізраїлі з 28 серпня 2012 року по 06 лютого 2017 року, де працював та мав прибуток.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2017 року на період непрацездатності ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 серпня 2017 року виправлено описку у рішенні суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 (а.с.7).

Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1991 року по 21 лютого 2007 року, 25 вересня 2009 року вони повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611 (а.с. 20,21).

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, з 05 липня 2014 року йому на строк до 01 серпня 2018 року встановлена друга група інвалідності і зроблений висновок про непридатність ОСОБА_2 до трудової діяльності, що підтверджується довідками серії 10ААГ №035752 від 17 серпня 2015 року та серії 12 ААА № 395725 від 08 липня 2016 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданими психіатричною МСЕК № 1 м. Дніпропетровська (а.с. 8, 9).

Окрім психічного захворювання позивач також страждає на інші загальні захворювання, що підтверджується додатком до посильного листа МСЕК (а.с. 11), висновком КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 13).

Згідно висновку ЛКК № 462 від 14 березня 2017 року, наданого КЗОЗ КМР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 (а.с. 10), ОСОБА_2 потребує піклування та постійної сторонньої допомоги.

Матеріалами справи встановлено, що піклування та допомогу позивачу надає його мати ОСОБА_4, яка постійно з 2005 року проживає разом з ним за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), АДРЕСА_1, що підтверджується актом про проживання від 16 березня 2017 року, затвердженого начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 15).

Позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Дніпровського району Камянської міської ради та йому, як інваліду з дитинства 2-ї групи, з 01 червня 2016 року по 01 серпня 2018 року нарахована допомога в розмірі 1247 грн., що підтверджується довідкою УСЗН від 03 квітня 2017 року № 1011 (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої, починаючи з червня 2013 року становить 1793,12 грн. (а.с. 40).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи аліменти на його утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримує пенсію, інших осіб на утриманні не має, а також врахував обовязок матері утримувати повнолітнього непрацездатного сина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів.

Матеріалами встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої, починаючи з червня 2013 року, становить 1793,12 грн. (а.с. 40). Інших непрацездатних осіб на утриманні відповідач не має. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу таку матеріальну допомогу надавати.

Колегія суддів погоджується з розміром аліментів, визначеним судом першої інстанції, вважає його справедливим.

Однак, судом першої інстанції в порушення ч.2 ст.182 СК України (з урахуванням ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017) при визначенні аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача не зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У звязку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Крім того, підлягає уточненню період стягнення аліментів, оскільки відповідно до медичних довідок, наявних у матеріалах справи, позивачу встановлена друга група інвалідності з 05 липня 2014 року на строк до 01 серпня 2018 року і зроблений висновок про непридатність ОСОБА_2 до трудової діяльності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно неправильно визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на його утримання, спростовуються положеннями ст.ст.182-184 СК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5, яка складала позовну заяву та приймала участь у судових засіданнях.

Однак, належних та допустимих доказів сплати позивачем адвокату винагороди у сумі 500 грн. за складання позовної заяви у матеріалах справи немає, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції зміні. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29 червня 2017 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини у наступній редакції: «Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, на його утримання, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для повнолітньої непрацездатної дитини, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2017 року на період непрацездатності ОСОБА_2, до 01 серпня 2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 704 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М.Деркач

ОСОБА_6

ОСОБА_7