Справа №442/7266/17
Провадження №2/442/2508/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

22 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді Курус Р.І.,

з участю секретаря Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про захист прав споживача шляхом стягнення сум депозиту, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з уточненням позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість суму банківського вкладу по Заяві-Договорі про розміщення банківського вкладу №10-1393256 у євро від 16 жовтня 2015 року в розмірі суми вкладу 9116,58 Євро, три відсотки річних від простроченої суми в сумі 430,85 євро, пеню в сумі 99 826 Євро та відсотки за користування депозитом - 1292,55 євро, а всього: 110 666,53 євро, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно сумі 3463862,42 грн., судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.10.2015 року між нею та ПАТ «Укрінбанк» (правонаступником якого є відповідач) було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1393256 строком до 16.11.2016 року, на підставі якого нею внесено на депозитний рахунок 9116,58 євро під 9% річних. Із закінченням строку дії вказаного договору відповідач кошти не повернув з причин існування тимчасових фінансових труднощів. Відтак, для захисту своїх прав змушена звертатись до суду.

Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача двічі в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 16.10.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрінком») було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1393256 строком до 16.11.2016 року, на підставі якого ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок 9116,58 євро, з процентною ставкою 9% річних.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч.3 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою.

Правовідносини, що породжуються на підставі договору банківського вкладу виникають на підставі умови, згідно із якою вкладник передає банку вклад, а банк в свою чергу приймає вклад та розміщує його на своїх ресурсах. При цьому, метою вкладу є одержання вкладником прибутку у вигляді процентів від суми вкладу, який використовується банком у процесі своєї господарської діяльності. Тобто, в даних правовідносинах банк, використовуючи свої спроможності у сфері фінансових відносин, надає вкладнику фінансову послугу, результатом якої є прибуток для вкладника та певна вигода для банку.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України також передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог пункту 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Таким чином, зобов'язання Банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися Банком належним чином відповідно до умов договорів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Так, станом на день звернення до суду, відповідачем не виконано в повному обсязі умов вищезазначених договорів та не повернуто вищевказані кошти позивачу.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника; продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надаються для задоволення суспільних потреб, послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, виконавець це субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуг за кожний день прострочення.

Згідно із частиною 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення являє собою міру відповідальності.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 9116,58 євро суми банківського вкладу, 3% річних 430,85 євро, пеня в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобовязань (9116,58 євро х 0,03 х 365) 99826 євро та відсотки за користування депозитом 1292,55 євро, а всього 110665,98 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на час судового розгляду становить 3435459,35 грн. (3104,35 грн. за 100 євро), а не 110666,53 євро, як про це просить позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Частиною 5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, тобто з відповідача в користь позивача слід стягнути кошти у валюті вказаній у договорі, тобто у євро.

Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову (110235,13 євро, що еквівалентно 3435459,35 грн.), що складає 51531,89 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3-А, ) в користь ОСОБА_1 (ідн. код НОМЕР_1) неповернутий вклад по заяві-Договору про розміщення банківського вкладу №10-1393256 від 16.10.2015 року в сумі 9116,58 євро, 3% річних в сумі 430,85 євро, пеню в розмірі 3% в сумі 99826 євро, відсотки за користування депозитом в сумі 1292,55 євро, а всього 110665,98 євро.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» - 51531,89 грн. судового збору в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя