РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності, в частині визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на 21/100 частки жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 89), зазначивши, що 26.02.2008 року позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 була відчужена квартира АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, кошти від продажу якої в розмір 356025 грн. було розподілено між ними порівну. Таким чином, 26.02.2008 року позивачем було отримано 89006,25 грн. з продажу його особистого майна, з яких 50500 грн., що на той час становило 10000 доларів США, були повернуті ОСОБА_9 та ОСОБА_8, що підтверджується їх розписками від 29.02.2008 року та від 26.02.2008 року., а решту коштів в розмірі 38506,25 грн. були витрачені на придбання та оформлення за договором купівлі-продажу від 29.03.2008 року 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_4, за який позивач сплатив 36891 грн. Оскільки кошти, які були сплачені за 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель належали позивачу на праві особистої приватної власності, так як були отримані від продажу його особистого майна, тому позивач вважає, що таке майно є його особистою приватною власністю, в силу чого позивач просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_4.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги викладені у позовній заяві, обґрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позові, додатково зазначивши, що позивач був співвласником квартири АДРЕСА_2, яка була продана за 356025 грн. 00 коп. Ці кошти були розподілені в рівних частках між співвласниками. Вся сума коштів знаходилась в банку на рахунку матері ОСОБА_1 Напередодні укладення договору купівлі-продажу кошти, зокрема в частині, яка належить позивачу, були зняті з рахунку у банку та за них було придбано позивачем 21/100 частину жилого будинку по АДРЕСА_4. Зазначають, що відповідач не мав таких коштів і не має підтвердження альтернативного походження (джерела походження) відповідних коштів для придбання такого майна. Вважають, що позивач за особисті кошти придбав таке майно, яке належить йому на праві приватної особистої власності. Повідомили суд, що відповідні розписки про отримання коштів в позику та правовідносини пов'язані із їх укладанням та виконанням - стосуються правовідносин, пов'язаних із вимогою про визнання права особистої приватної власності на відповідну земельну ділянку, а тому ними не обгрунтовується позовна вимога, яка є предметом даного розгляду. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_10 (зміна прізвища згідно свідоцтва про зміну імені т. 2 а.с. 120) - ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти зустрічного позову заперечували повністю, зазначивши, що 21/100 частина жилого будинку по АДРЕСА_4 - це є спільна сумісна власність, оскільки таке майно придбавалося під час шлюбу. Зазначили, що ОСОБА_5, як одне із подружжя, надавала нотаріально засвідчену згоду на придбання такого майна, що на їх думку свідчить про віднесення відповідного майна до спільної сумісної власності. Після придбання будинку подружжя разом з дітьми там проживало. На уточнюючі питання суду пояснили, що чітких доказів походження коштів на придбання будинку у відповідача немає. З 2006 року дружина перебувала у декретній відпустці, а тому не мала змоги працювати. Просили в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується вимог про визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1, виданого 11.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 11.09.2004 року одружилися, актовий запис № 30, з присвоєнням після одруження прізвища чоловікові та дружині - ОСОБА_1. (т. 1, а.с. 5).

Свідоцтво про зміну імені Серія НОМЕР_2, видане 19.04.2017 року та зареєстроване Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, зазначає, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила ім'я, про що складено актовий запис № 80, прізвище, власне ім'я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_10 (т. 2, а.с. 120).

Копія Договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за № 1074, вказує, що ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як «Продавці», передали у власність (продали), а ОСОБА_12, як «Покупець», набула у власність (купила) на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. Зміст п. 1.2. Договору зазначає, що вказана квартира належить «Продавцям» в рівних частках кожному на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 14.01.2003 року. Згідно п. 2.1 Договору продаж вчинено за 356025 грн. (т. 1, а. с. 94).

Зміст Виписки за особовим рахунком НОМЕР_3 з 22.02.2008 року по 29.03.2008 року, код валюти Долар США, АТ «Укрсиббанк» відділення № 255 категорії В, м.Вінниця, БП - ОСОБА_8, вказує на те, що на відповідний банківський рахунок ОСОБА_13 26.02.2008 року було зараховано 68000,00 доларів США, що еквівалентно 343450,50 грн., при цьому 25.03.2008 року здійснено часткову видачу коштів з рахунку в розмірі 33000,00 доларів США, що еквівалентно 166650,00 грн. (т. 2 а.с. 125).

Згідно копії Договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель від 29.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрованого в реєстрі за № 617, вказано, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16, як «Продавці» передали у власність, а ОСОБА_1, як «Покупець», прийняв у власність 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_4. Згідно п. 7, п. 8 Договору продаж вчинено за 36891 грн. 00 коп., факт повного розрахунку та одержання від покупця грошей підтверджується підписами продавців під даним Договором. Зміст п. 6 Договору зазначає, що відчуження відповідного майна вчиняється за письмовою згодою дружини Покупця ОСОБА_5, викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально. (т. 1, а.с. 95-96).

Суд звертає увагу на те, що текст змісту п. 6 зазначеного вище Договору купівлі-продажу від 29.03.2008 року щодо того, що відчуження відповідного майна вчиняється за письмовою згодою дружини Покупця ОСОБА_5, викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально - не може сприйматись як самостійна та беззаперечна ознака придбання такого майна за кошти, які в розумінні вимог ч. 2 ст. 61 СК України, вважаються об'єктом права спільної сумісної власності та визначають правовий режим придбаного майна, оскільки, по-перше, зміст даного пункту стосується надання згоди дружини покупця ОСОБА_5 на відчуження, якого в даному випадку не існувало, так як ОСОБА_1 не відчужував, а придбавав, що має різний правовий зміст та правову природу, в силу чого, з огляду на презумпцію правомірності правочину та відсутність у суда жодних доказів про визнання вказаного пункту договору недійсним або зміненим, - даний пункт не утворює жодних правових наслідків щодо правовідносин, врегульованих таким договором, по-друге, враховуючи принцип рівності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, сторони не надали суду жодного доказу того, що прописуючи зміст п. 6 вказаного Договору нотаріус керувався заявою ОСОБА_1 О.А. про надання згоди саме на придбання відповідного майна, можлива наявність якої, у будь-якому разі, без підтвердження відповідними документами щодо джерела походження коштів на момент придбання відповідного майна - не може автоматично підтверджувати віднесення коштів, за які придбавається майно, до об'єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно реєстраційного посвідчення Вінницького обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації зазначено, що 21/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, посвідченого ОСОБА_14 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу від 29.03.2008 року за реєстровим № 617 (т. 1, а.с. 98).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що є матір'ю позивача. Продавши квартиру по вул. Карла Маркса у м. Вінниці, кошти від продажу квартири, до яких входили частина належних сину коштів від продажу його частки квартири, поклали на рахунок, який був відкритий на її ім'я. Кошти з продажу квартири були розділені порівну на чотирьох членів сім'ї. Покласти кошти на один рахунок - це було спільне їх рішення, так як не було необхідності відкривати окремий рахунок на кожного. В подальшому, частина коштів, яка належала сину, була знята для купівлі будинку по АДРЕСА_4. ОСОБА_5, дружина її сина, ніде не працювала, коштів в неї не було. Позивач та відповідач жили в її будинку близько 10 років. ОСОБА_17 працював та отримував мінімальну заробітну плату, якої ледь вистачало на проживання, а не на придбання квартири. Сім'я позивача та відповідача разом з дітьми не жила у будинку по АДРЕСА_4 оскільки там необхідно було робити ремонт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що є рідною сестрою позивача. Була приватизована квартира, після продажу якої кошти були поділені на 4-х осіб, після чого було придбано будинок по АДРЕСА_4. ОСОБА_17 частину своїх коштів витратив на придбання будинку. Ці питання обговорювалися в сім'ї. Кошти були на депозиті в банку на рахунку, який був відкритий на ім'я матері. В будинку по АДРЕСА_4, м. Вінниця, позивач та відповідач не проживали. Проживали з батьками по АДРЕСА_5. Оксана не працювала. Брат працював на мінімальну заробітну плату на станції СТО. Сім'ї допомагали батьки ОСОБА_17, діти жили з ними.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що є рідною сестрою позивача. Коли брат одружився, то їх сім'я не була забезпечена ні коштами, ні житлом. Сім'єю було вирішено продати квартиру по вул. Карла Маркса у м. Вінниці. Кошти від продажу квартири були покладені на рахунок у банку. Після чого було придбано будинок по АДРЕСА_4, м. Вінниця, за кошти, які належали ОСОБА_14 і які були зняті з банківського рахунку. Оксана на той час ніде не працювала. Вона, як старша сестра, брала участь в таких відповідальних питаннях сім'ї. Брала участь у придбанні будинку та зняття коштів у банку. В тому будинку вони не проживали. Весь час їх сім'я проживала з їх мамою. Вони одружились, коли ОСОБА_14 була студенткою. Потім ОСОБА_14 перебувала у відпустці по догляду за дітьми. У них, як в молодої сім'ї, не було таких доходів, щоб купити будинок. ОСОБА_17 працював в той час на СТО на мінімальну зарплату, а ОСОБА_14 взагалі не працювала.

Суд звертає увагу на те, що допитані в судовому засіданні свідки, хоч і перебувають у родинному зв'язку з позивачем по справі, проте, будучи допитаними під присягою та за умов попередження їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, дали суду послідовні, вичерпні та такі, що узгоджуються як з матеріалами справи, так і в сукупності між собою покази, при цьому, суд не обмежував сторону відповідача за зустрічним позовом у можливості допиту свідків із його сторони з метою порівняння та подальшої оцінки наданим суду показам, а відтак суд вважає, що за даних обставин, сама по собі ознака перебування допитаних свідків у родинному зв'язку з позивачем - не може бути безумовною обставиною недопустимості таких доказів, в силу чого, суд вважає, що показання допитаних свідків є належними та допустимими доказами при вирішенні даних спірних правовідносин.

Із копії трудової книжки серія НОМЕР_4, виписаної на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що в період з 11.09.2004 року (дата одруження) та по 29.03.2008 року (дата придбання відповідного майна) відповідач ОСОБА_5 навчалась у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І.Пирогова - запис № 2-№ 4 (т. 1 а.с. 232).

Зміст витребуваних судом з Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що в період з 01.01.2007 року по 31.03.2008 року ОСОБА_1 було виплачено доходів в загальній сумі 8448 грн. 00 коп., а саме: за перший квартал 2007 р. - 1200,00 (середня за місяць - 400,00 грн.); за другий квартал 2007 р. - 1260,00 (середня за місяць - 420,00 грн.); за третій квартал 2007 р. - 1320,00 (середня за місяць - 440,00 грн.); за четвертий квартал 2007 р. - 1578,00 (середня за місяць - 526,00 грн.); за перший квартал 2008 р. - 1545,00 (середня за місяць - 515,00 грн.);, при цьому, в зазначений період відомості про доходи ОСОБА_5 - відсутні (т. 2 а.с. 149, 150).

Суд звертає увагу на те, що сім'я подружжя ОСОБА_5 станом на придбання відповідного нерухомого майна, тобто станом на 29.03.2008 року, складалась із трьох осіб, а саме: чоловік ОСОБА_1, дружина ОСОБА_5 та малолітній дитина ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 6), при цьому, розмір зазначених вище середньомісячних доходів ОСОБА_1 згідно норми ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - всього лише є близькими до розміру прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, який в різний проміжок часу в зазначений період становив від 434,00 грн. до 526,00 грн. на місяць.

А тому суд приходить до висновку, що дослідженні в судовому засіданні докази щодо підтвердження спільного доходу сторін по справі у виді заробітної плати, як об'єкта права спільної сумісної власності подружжя - об'єктивно вказують на недостатній рівень таких доходів, зокрема заробітної плати позивача, для того, щоби за такі доходи забезпечити, зокрема, мінімальний прожитковий рівень членів сімї, з послідуючим придбанням 29.03.2008 року відповідного нерухомого майна за 36891,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що дослідженні в судовому засіданні зазначені вище докази, повністю відповідають, узгоджуються та підтверджують наявність обставин щодо того, що кошті від продажу квартири АДРЕСА_3, яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за їх домовленістю, були зараховані на банківський рахунок на ім'я матері позивача - ОСОБА_8, оскільки отримання коштів від продажу відповідної квартири та зарахування суми коштів, близької до суми отриманих коштів, на відповідний банківський рахунок, відбулось в один календарний день, а саме: 26.02.2008 року, при цьому, виходячи із того, що відповідне майно належало вказаним особам на праві спільної часткової власності в рівних частках - то і кошти, отримані від продажу такого майна в розмірі 356025,00 грн., та кошти, які в послідуючому зараховані на відповідний банківський рахунок в еквівалентному розмірі 343450,50 грн., з врахуванням відповідної домовленості між ними, - також їм належать у відповідних частках.

Суд звертає увагу на те, що за існуючою домовленістю між певними особами, яку вони визнають та підтверджують, щодо зарахування належних їм сум коштів на один банківський рахунок, відкритий на ім'я однієї із таких осіб, - не змінює у відносинах між відповідними особами правового режиму таких коштів щодо їх належності таким особам у певних сумах або частках.

Також суд вважає, що дослідженні в судовому засіданні зазначені вище докази, повністю відповідають, узгоджуються та підтверджують наявність обставин щодо того, що частина знятих 25.03.2008 року коштів із відповідного банківського рахунку, до складу якої входили належні позивачу кошти, на передодні придбання 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_4 - знімались саме з метою придбання ОСОБА_1 29.03.2008 року вказаного нерухомого майна, оскільки здійснення розрахунку за придбане відповідне майно необхідно було провести до укладання 29.03.2008 року відповідного договору купівлі-продажу, що підтверджується змістом п. 8 Договору, та об'єктивно вказує на необхідність завчасного зняття відповідної суми коштів з метою здійснення розрахунку за придбане майно та укладення відповідного правочину.

А тому, враховуючи відсутність жодних інших належних та допустимих доказів щодо можливого іншого джерела походження коштів, за які було придбано відповідне нерухоме майно, суд приходить до висновку, що кошти в розмірі 36891 грн. 00 коп., за які було придбано 29.03.2008 року 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_4 - були особистими коштами позивача, оскільки джерелом їх походження є продаж 26.02.2008 року позивачем належної йому на праві особистої приватної власності частини квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Зміст ч. 1, ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норма п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення, зазначені в абзаці 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", згідно яких не належить до спільної сумісної власності, зокрема, майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

За наведених вище обставин, врахувавши дослідженні судом докази, дотримуючись принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи відсутність жодних належних та допустимих доказів, які спростовували би позицію позивача щодо придбання майна за особисті його кошти, та які підтверджували би можливе інше джерело походження коштів, за які було придбано відповідне нерухоме майно, з огляду на те, що дослідженні судом докази у їх сукупності підтверджують та дають підстави вважати, що кошти в розмірі 36891 грн. 00 коп., за які було придбано 29.03.2008 року 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_4 - були особистими коштами позивача, оскільки джерелом їх походження є продаж 26.02.2008 року позивачем належної йому на праві особистої приватної власності частини квартири АДРЕСА_3, в результаті чого, хоча відповідне майно і було придбано під час шлюбу сторін, проте, в розумінні вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, таке майно є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1, а тому суд вважає, що позовні вимоги в даній частині зустрічного позову найшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, з визнанням за позивачем права особистої приватної власності на 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 з розподілом судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов, в частині визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 368 грн. 91 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя