Справа № 463/539/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/710/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

з участю: представника позивача(апелянта) - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання нікчемним заповіту, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016р. ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання нікчемним заповіту від 25.02.2014р., складеного ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Львові у віці 86 років помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого він дізнався, що від його імені 25 лютого 2014 року складено заповіт (посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С.), яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на момент смерті і на що він за законом буде мати право заповів дочці, а відповідно сестрі позивача, відповідачу у справі - ОСОБА_3. Разом з тим, ще за свого життя ОСОБА_6 виявляв бажання половину своєї частки у квартирі АДРЕСА_1, яка увійшла до складу спадщини, заповісти позивачеві, а іншу половину - своєму внукові (синові відповідача), що підтверджується листом ОСОБА_6, адресованого позивачеві в той час, коли заповідач ще мав змогу писати (лютий 2013 року). На час підписання спірного заповіту батько позивача, в силу його похилого віку, не міг власними силами прочитати вголос та підписати його, в той час як у самому заповіті зазначено, що заповідач вголос його прочитав та власноручно підписав. Вважає, що у зв'язку з фізичними вадами батько сторін не міг сам прочитати заповіт, тому посвідчення такого у відповідності до вимог ч.2 ст.1253 ЦК України мало відбуватися при свідках. Оскільки вказані вимоги не дотримані, то відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт є нікчемним. Враховуючи те, що відповідачем факт нікчемності заповіту від 25.02.2014 заперечується, позивач просить встановити його нікчемність в судовому порядку.

Оскарженим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_5, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не враховано, що його батько - ОСОБА_6 в силу свого похилого віку не міг власними силами прочитати вголос та підписати оспорюваний заповіт, а тому вказує, що, на його думку, судом не застосовано ч.ч.1, 2 ст.1253 ЦК України, згідно яких заповіт на бажання заповідача може бути посвідчений при свідках. Крім того, просить апеляційний суд звернути увагу на те, що суд першої інстанції при спростування його доводів про фізичну неспроможність заповідача прочитати вголос і підписати заповіт покликається на покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які не були присутні під час складання заповіту та посвідчення його нотаріусом, а тому вважає, що їх покази не можуть бути належними доказами у справі. На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача(апелянта) - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідачки - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

В судовому засіданні визнано сторонами та обставина, що ОСОБА_6 є батьком сторін.

Як вбачається з копії оспорюваного заповіту від 25.02.2014 (а.с.8) ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів усе його майно своїй дочці - ОСОБА_3 Заповіт складено нотаріусом зі слів ОСОБА_6 за допомогою технічних засобів та прочитано ним особисто вголос в приміщенні держнотконтори та ним підписаний.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на недотримання під час його складання вимоги щодо його форми.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За приписами ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252цього Кодексу.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу).

Відповідно до ст.1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Згідно ч.2 ст. 41 Закону України "Про нотаріат", нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

У відповідності до ст.43 Закону України "Про нотаріат", при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Як вбачається з копії оспорюваного заповіту (а.с.8) у ньому зазначено, що заповіт складено в приміщенні держнотоконтори, заповіт було прочитано вголос заповідачем і підписано ним. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що спірний заповіт не прочитаний заповідачем вголос, спростовуються змістом зазначеного заповіту від 25 лютого 2014р., з якого вбачається, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_6 і підписаний ним о 13 годині 05 хвилин, зокрема власноручно зробленим ним записом наступного змісту: "заповіт прочитаний мною вголос", що засвідчено власним підписом заповідача, належність якого заповідачу сторонами не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про порушення порядку посвідчення заповіту за відсутності двох свідків, то вони не впливають на правильність висновків судів, так як зазначена умова є необхідною лише у випадку неможливості заповідача прочитати заповіт, викликаної його фізичними вадами, що спростовується попередніми висновками суду.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П.Цяцяк

Н.О.Шеремета