Справа № 484/893/17
Провадження № 2/484/728/17
Рішення

іменем України

30.08.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Максютенко О.А.

при секретарі Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним фінансового лізингу та стягнення коштів за договорм фінансового лізингу

встановив:

22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України» (далі - ТОВ «Єврокар України») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 29 вересня 2016 року між нею та відповідачем укладений договір фінансового лізингу № 0024, на виконання умов якого вона сплатила 44 700 грн. За умовами договору відповідач зобовязаний був передати предмет лізингу транспортний засіб автомобіль ВАЗ Приора комфорт.

Пізніше, позивач ретельно вивчила умови договору та виявила, що відповідач ввів її в оману щодо умов виконання договірниз зобовязань, договір фінансовго лізингу містить несправедливі умови відповідно до ст..18 ЗУ «Про захист прав споживачів», предмет договору є не конкретизованим, при укладені договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обовязковості нотаріального посвідчення договору.

З урахуванням зазначеного позивач просила визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені нею 44700 грн. та судові витрати по справі.

В судове засідання позивачка та її представник не з»явились. Представник позивача ОСОБА_2 надав суду заяву про слухання справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, та запере речення щодо позову. Посилається на те, що позивачем власноруч підписано договір та додатки до нього, а саме в договорі максимально точно обумовлені права та обов'язки сторін, порядок передачі предмета лізингу та платежі, які необхідно здійснити позивачу для отримання предмета лізингу. Також зазначає, що вказані у договорі марка, модель предмета лізингу достатньо його ідентифікують з поміж інших транспортних засобів, що можна придбати на території України. обставини на які посилається позивач є свідомо ним перекручені.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, та підтверджується письмовими доказами та не оспорюєтьтся сторонами, що 29.09.2016 року між ТОВ «Єврокар України», в особі представника за дорученням №1 ОСОБА_3 (лізингодавець), та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 0024.

Відповідно до п.3.1., п.3.2, п.3.3. вказаного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується до отримання предмету лізінгу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі.

Згідно з п. 1.1 ст.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль «ZAZ Sens».

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу та зазначено в його якості: марка, модель, комплектація, кількість - 1, ціна 4885.50 дол.США. (а. с. 17).

Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 даного договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено 10430 грн. з призначенням платежу: «комісія за організацію по договору фінансового лізінгу №0024 від 29.09.2016 року» та 34 270 грн. «комісія за організацію по договору фінансового лізінгу №0024 від 29.09.2016 року» (а. с.18).

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що укладений між ТОВ «Єврокар України» в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 договір фінансового лізингу є нікчемним у зв'язку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору.

Оскільки відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного договору недійсним не вимагається, то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку в частині визнання договору фінансового лізінгу, укладеного між сторонами, недійсним.

Посилаючись на викладене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після укладення договору фінансового лізингу внесла на рахунок ТОВ «Єврокар України» 44700 грн. (а.с.18,19).

За таких обставин, слід стягнути з ТОВ «Єврокар України» на користь ОСОБА_1 44700,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

За змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімальну суму судового збору з позовної заяви майнового характеру встановлюється 640 грн., яка сплачується фізичною особою, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути дану суму.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання договору фінансового лізингу недійсним, то підлягає стягненню з відповідача судовий збір за майновий спір, а саме в розмірі 640 грн.

Крім того, за змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімальну суму судового збору з позовної заяви майнового характеру встановлюється 1600 грн., яка сплачується юридичною особою.

В даному випадку слід стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» суму судового збору, 640 грн. на користь держави.

Оскільки відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору, то сплачений позивачем помилково судовий збір в сумі 640 грн. підлягає поверненню на підставі ст.. 7 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позовні вимоги задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним фінансового лізингу № 0024 від 29 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 44700 грн. сплачені за договором фінансово лізингу № 0024 від 20.09.2016 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь держави 640 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 640 грн. судового збору сплачені нею за квитанцією №11798537 від 17.03.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: