АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1617/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1338/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 81 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Видрик А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року про відмову у задоволені подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Нікопольський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначила, що на виконанні у Нікопольському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 46898621 з виконання виконавчого листа №2/0182/3426 від 10.02.2015 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 68142,70 грн.

Оскільки боржник ОСОБА_4 добровільно рішення суду не виконує, державним виконавцем здійснено перевірку його майнового стану та виявлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, рахунків у банківських установах та банках не має, транспортні засоби за ним не зареєстровані. При цьому за боржником зареєстрована квартира за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25.

Неодноразово державним виконавцем вчинявся вихід за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25, однак боржник за цією адресою був відсутнім й виходом від 21.12.2016 року було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, зі слів сусідів з квартири вивезені речі.

Посилаючись на те, що нею, як державним виконавцем, виконані всі заходи примусового виконання рішення та те, що на даний час єдиним заходом для виконання вищезазначеного рішення є вхід до квартири, що належить боржнику для опису майна боржника з метою його подальшої реалізації, просила суд задовольнити подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовлено.

В апеляційній скарзі Нікопольський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та вирішення судом апеляційної інстанції питання по суті, посилаючись на те, що судом не враховано доказів в підтвердження того, що боржник ухиляється від сплати боргу, відомості про вичерпний перелік заходів виконання рішення суду, належності боржнику ОСОБА_4 на праві приватної власності квартири № 25 за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Каштанова, буд. 60 та передчасно постановлено ухвалу про відмову в задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника, чим порушено інтереси стягувача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, письмових заперечень на неї і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській областіОСОБА_6 від 13 березня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46898621 з виконання виконавчого листа №2/0182/3426 від 10.02.2015 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 68142,70 грн. (а.с. 10).

Перевіркою майнового стану боржника ОСОБА_4 встановлено, що за боржником зареєстрована квартира за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25, але на неї розповсюджується обтяження у вигляді договору іпотеки у сумі 46500,00 дол. США.

20 травня 2016 року з метою встановлення матеріального стану боржника, державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, однак боржник за вказаною адресою був відсутній (а.с. 6).

29 червня 2016 року повторно державним виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3, двері відчинив ОСОБА_4, при здійснені виконавчих дій щодо опису майна, боржник чинив опір державному виконавцю. Від отримання виклику відмовився (зв. а.с. 5).

16 вересня 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25. Двері ніхто не відчинив, боржника вдома не виявлено (а.с. 4).

Виходом державного виконавця від 21.12.2016 року за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25 встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, зі слів сусідів з квартири вивезені речі, квартира пуста (зв. а.с. 4).

Згідно відповідей з ДФС України та ПФУ України, боржник не працює, пенсію не отримує (а.с. 3).

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів в підтвердження як того, що невжиття інших передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду унеможливлює його виконання, факту перешкоджання боржником проведенню виконавчих дій, так і того, що за адресою: АДРЕСА_4 знаходитися майно боржника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 376 ЦПК.

Відповідно до ч.ч. 2-5, 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобовязаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зі змісту ст. 376 ЦПК вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Крім того, як вбачається з аналізу ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 376 ЦПК, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, державний виконавець повинен довести підстави для застосування судом такого крайнього заходу примусового виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_4, державний виконавець Гончарук Є.В. обґрунтувала наявність підстав для застосування такого примусового заходу тим, що нею виконані всі заходи з примусового виконання рішення й єдиним заходом для виконання рішення суду є вхід до квартири боржника для опису його майна з метою його подальшої реалізації.

Разом з тим, доказів на підтвердження наведених в поданні доводів матеріали справи не містять.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи 18.07.2016 року постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 накладено арешт на кошти, на рахунках та належать боржнику ОСОБА_4, що знаходяться в ПАТ «ПриватБанк», АБ «Укргазбанк», однак даних про те, що цих коштів недостатньо для задоволення вимог стягувача, матеріали справи не містять.

Також не містять матеріали справи й доказів на підтвердження встановлення державним виконавцем наявності у боржника іншого майна, в тому числі й рухомого, на яке може бути звернуто стягнення за рішенням суду.

Крім того, зі змісту акту державного виконавця від 21.12.2016 року вбачається, що боржник за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25, не проживає з 2007 року й жодного майна боржника в цій кварттирі немає, що свідчить про відсутність достовірних даних знаходження майна боржника ОСОБА_7 в цій квартирі.

Отже, виходячи з наведеного та обставин справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_4, оскільки доказів в підтвердження наявності підстав для застосування такого крайнього заходу примусового виконання рішення суду державним виконавцем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про те, що державним виконавцем здійснено вичерпний перелік заходів виконання рішення суду спростовуються матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження й посилання Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на те, що боржник ухиляється від сплати боргу та перешкоджає виконанню рішення суду, оскільки належних доказів того що боржник отримував адресовані на його адресу виклики державного виконавця матеріали справи не місять, а актами державного виконавця від 20.05.2016 рок, 16.09.2016 року, 21.12.2016 року встановлена відсутність боржника ОСОБА_4 за місцем його реєстрації за адресою: м. Нікополь вул. Каштанова 60/25 (а.с. 4, 6).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Виходячи з контексту викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін постановленої судом першої інстанції ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: