ухвала

іменем україни

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного концерну «Ядерне паливо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного концерну «Ядерне паливо» (далі - ДК «Ядерне паливо») в якому просив скасувати наказ виконуючого обов'язки генерального директора ДК «Ядерне паливо» ОСОБА_5 від 04 листопада 2013 про його звільнення з посади директора з правового забезпечення ДК «Ядерне паливо», поновити його на роботі на посаді директора з правових питань або директора з правового забезпечення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 листопада 2013 року до дня поновлення на роботі, відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 3 645 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного концерну «Ядерне паливо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ виконуючого обов'язки Генерального директора Державного концерну «Ядерне паливо» ОСОБА_5 від 04 листопада 2013 року № 10 про звільнення ОСОБА_4 з посади директора з правового забезпечення Державного концерну «Ядерне паливо».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора з правового забезпечення Державного концерну «Ядерне паливо» з 04 листопада 2013 року.

Стягнуто з Державного концерну «Ядерне паливо» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 листопада 2013 року по 26 червня 2014 року в розмірі 56 429 грн 46 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3 645 грн.

Стягнуто з Державного концерну «Ядерне паливо» на користь в дохід держави судовий збір в сумі 1548 грн 83 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2014 року скасовано та залишено в силі рішення Дніпровського районного суду від 25 квітня 2014 року.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4, за участю заінтересованої особи - Державного концерну «Ядерне паливо» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного концерну «Ядерне паливо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що обставина, на яку посилається ОСОБА_4 як на підставу для перегляду рішення, не є нововиявленою в розумінні ст. 361 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що під час попереднього слухання справи у 2013-2014 роках, йому не було відомо, що його звільнення за скороченням посади не було погоджено з представником трудового колективу відповідача, а про дану обставину йому стало відомо лише після звернення до суду, є безпідставними, оскільки питання погодження звільнення ОСОБА_4 з профспілковою організацією з'ясовувалось під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України, у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ.

Для визначених п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Таким чином, законодавець зазначив, що необхідними умовами для визнання обставин нововиявленими є те, що вони існували на час розгляду справи; не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Матеріали справи свідчать, що під час розгляду вказаної справи ОСОБА_4 неодноразово заявляв, що він не є членом профспілкової організації відповідача. Також матеріали справи свідчать про те, що питання чи погоджувалося звільнення ОСОБА_4 з профспілковою організацією з'ясовувалося в судах всіх рівнів.

На підставі викладеного та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник не підпадають під визначення нововиявлених, колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви є правильними.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак