Справа №442/7420/17
Провадження №2/442/2554/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

з участю секретаря - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за кредитним договором № б/н від 08.12.2012 року, в розмірі 43196,25 грн. станом на 31.05.2017 року та судові витрати по справі в розмірі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 08.12.2012 року, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджена наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за вищевказаним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, станом на 31.05.2017 року, за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 43196,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1998,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 34764,15 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3900 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2033,15 грн. штрафу (процентної складової). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання не погашаючи заборгованості за вищевказаним договором, порушуючи умови вищевказаного договору. Враховуючи те, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, відповідач не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості в добровільному порядку, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, однак при подачі даної позовної заяви відзначив, що просить суд у разі неявки представника позивача розглядати справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав пропуску строку позовної давності. Просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, відзначивши, що позивачем жодного разу не скеровувались йому повідомлення про необхідність погашення боргу, починаючи з часу виникнення заборгованості, переод якої перевищує три роки.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, який заперечив проти задоволення даного позову, розглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 08.12.2012 року.

Згідно вищевказаного кредитного договору позивач ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи кредитного договору № б/н від 08.12.2012 року, та доданого до нього витягу «Умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, банк щодо зміни кредитного ліміту керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Водночас, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У відповідності до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.12.2012 року, укладеного між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31.05.2017 року, становить 43196,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1998,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 34764,15 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3900 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2033,15 грн. штрафу (процентної складової).

Водночас, із представленого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 08.12.2012 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювався останній платіж по даному договору ще 25.12.2013 року, в той же час як дана справа поступила до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 20.10.2017 року.

Будь-яких доказів, які б свідчили про переривання такого строку позивачем не наведено і в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідачем в судовому засіданні зроблено усну заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Судом беззаперечно встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 28.04.2010 року, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак відповідач отримавши грошові кошти на умовах повернення, систематично порушував свої договірні зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку боржник добровільно не погашає.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, оскільки такий позов подано позивачем з порушенням строків позовної давності та не представлено суду жодних аргументовано підтверджуючих доказів щодо поважності причин такого пропуску.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 257, 266, 267, 509, 525-526, 534, 599,1046-1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, - в той же термін з дня отримання його копії.

Суддя Курус Р.І.

Повний текст судового рішення

виготовлено та підписано 28.11.2017 року