Справа № 204/3479/16-ц
Провадження № 2/204/72/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку у листопаді 2016 року уточнила та остаточно просила вселити ОСОБА_1 у квартиру № 16 в житловому будинку 28 по проспекту Богдана Хмельницького у м. Дніпро. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона зареєстрована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул., героїв СталінградуАДРЕСА_1, але не проживає за зареєстрованою адресою, через протиправні дії біленької К.О. та ОСОБА_3, а саме: перешкоджання у користуванні та проживанні у квартирі. Окрім неї у квартирі зареєстровані та проживають також відповідачі, а також її рідна сестра біленька ОСОБА_4. До того часу коли їй виповнилось 16 років, біленька К.О. визнала її матір недієздатною та помістила її до інтернату, саме з цього часу вона почала намагатися її змусити виїхати з квартири, час від часу позивачка змушена була тимчасово проживати у своїх рідних чи друзів, але при цьому намагалася постійно повернутися до свого місця проживання, до своєї рідної сестрички, з часом їй було відмовлено у повному обсязі в доступі до квартири, замки на вхідних дверях постійно змінювалися, навіть взимку, коли був досить сильний мороз, вона дуже хворіла, та просила свою бабусю впустити її до квартири, на що їй було відмовлено. Навіть двері квартири при цьому не відчинили, були й інші випадки, коли її не впускали. Розуміючи, що відповідачі й надалі будуть чинити перешкоди у користуванні квартирою, вона 27 квітня 2016 року склала акт в присутності свідків, про недопущення відповідачем ОСОБА_2 її до житлового приміщення в якому вона зареєстрована. Під час намагання вселитися, відповідачі навіть викликали наряд поліції, яким вона надавала свої пояснення. У звязку з тим, що вона не може у повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним їй майном, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі та справу розглянути без її участі.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, але від їх представника до суду надійшла заява в якій проти задоволення позовної вимоги стосовно вселення позивачки до спірної квартири не заперечували та просив справу розглянути без їхньої участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку в задоволенні позову було відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 16 лютого 2016 року. Згідно рішення встановлено наступне:

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сімї та місце реєстрації № 1746 від 29.01.2015 року. Основним квартиронаймачем вказаної квартири є ОСОБА_2 Проте, ОСОБА_1 тривалий час не мала та не має ключів від квартири, та відповідно не має і вільного доступу до неї. Позивачка категорично заперечує проти повернення відповідачки до спірної квартири, та зазначила що не буде допускати її до квартири. Зазначені обставини, що встановлені в ході розгляду справ, свідчать про те, що діями позивача ОСОБА_2 фактично чиняться перешкоди відповідачу у користуванні житловою квартирою, де остання є зареєстрованою, як член сімї наймача. Іншого житла, яке перебуває у її власності, відповідач не має. Крім того, з наданих позивачем та долучених до матеріалів справи доказів позивач є опікуном недієздатної ОСОБА_6, матері відповідача. Довідками про склад сімї позивача від 29.01.2015 року та від 27.07.2015 року підтверджено, що за спірною адресою на реєстраційному обліку перебувають ОСОБА_2 з 15.01.2014 року, ОСОБА_3 з 24.09.2014 року, ОСОБА_7 з 15.06.2004 року, а ОСОБА_1 з 23.11.2009 року та знята з реєстраційного обліку 10.07.2015 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 не проживала у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки зазначене спростовується здобутими у справі належними доказами та поясненнями самого позивача щодо небажання її допускати відповідача до спірної житлової квартири, а дії відповідача навпаки свідчать про те, що остання не втратила інтересу до спірної квартири.

Таким чином, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області встановлено, а тому не підлягає доказуванню, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у можливості проживати у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, а тому ОСОБА_1 необхідно вселити у квартиру АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачів на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений судовий збір у рівних частках у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст. 9 ЖК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у рівних частках у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська