Справа № 137/2027/15-ц Провадження № 22-ц/772/2962/2017Головуючий в суді першої інстанції Гопкін П. В.
Категорія 39Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

За участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай), та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р., на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ Поділля, розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити, а ОСОБА_3 відмовити у задоволенні його позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, позивача, її представника, третю особу, його представника, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 (баба позивача та мама третьої особи) .

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Витягом з державного реєстру актів цивільного стану за № 0 від 20.06.20147 р. пояснюється зміна прізвища спадкодавця із «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації та отримував допомогу по догляду за інвалідом І групи - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.09.2003 р. по ІНФОРМАЦІЯ_4 р., про що свідчить відповідна довідка.

Спадкодавець постійно проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області з 15.09.2003 р. по 19.05.2008 р. в будинковолодінні свого сина ОСОБА_3, який в свою чергу зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджено довідкою Вінницько-хутірської ради від 01.08.2016 року.

Факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а також догляду за останньою також був підтверджений показами свідків, які були допитані у судовому засіданні.

На основі встановлених вище обставин у справі судом був зроблений правильний висновок про те, що спадкодавець ОСОБА_4 постійно проживала зі своїм сином ОСОБА_3 (хоча адреси їх реєстрації не є тотожними) на час відкриття спадщини, а також те, що останній прийняв спадщину після смерті своєї матері.

При цьому суд посилався на пункт 3. 22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до якого у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем.

Також згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», № 24-753/0/4-13, від 16.05.2013 р, щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, вказано, що судам слід враховувати що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на основі належних та допустимих доказів, при повному дослідженні обставин справи, що мають для цього значення.

Згідно заповіту від 01.09.2007 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповіла ОСОБА_7.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 29.10.2011 р. виконавчим комітетом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області пояснюється зміна прізвища позивача із «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 р., яка була надана позивачем в обґрунтування позову, спадкодавець ОСОБА_4 та спадкоємець ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані в одному будинку за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті спадкодавця.

Частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно виходив з того, що остання не прийняла спадщину за заповітом, в шестимісячний строк для її прийняття до нотаріальної контори не зверталась, спадкова справа була заведена на підставі спадкоємця ОСОБА_4, який прийняв спадщину, оскільки саме він постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Доводи позивача в основному аргументовані лише спільною адресою реєстрації разом із спадкодавцем.

Однак, як вважає колегія суддів, факт реєстрації ОСОБА_2 в помешканні спадкодавця не є беззаперечним доказом того, що спадкодавець зі спадкоємцем постійно проживали разом на час відкриття спадщини.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_2 не проживала постійно зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а тому положення ст. 1268 ЦК України застосуванню не підлягають, що є підставою для відмови у позові.

Так, судом встановлено, що за ОСОБА_4 рахується земельна частка (пай) за № 21, яка знаходиться на території Літинецької сільської ради. ОСОБА_4 отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 в СВАТ «Поділля», який зареєстрований за № 435 від 17.02.2000 р..

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на земельну частку суд першої інстанції керувався ст.ст. 392, 1225, 1268 ЦК України. Його висновок також узгоджується із Постановами Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 06.04.2004 року та «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року.

Суд, вважаючи що належним спадкоємцем є ОСОБА_3, прийшов до обґрунтованого висновку, що саме він вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на тому, що спадкодавець постійно проживала з нею та її мамою. На підтвердження цього, як вона вказує, матеріали справи містять належні докази. При цьому вона вказує, що судом першої інстанції була надана неналежна оцінка доказам, які, на її думку, спростовують висновки районного суду.

Проте суд апеляційної інстанції не може вдаватись до переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно скаржник вказувала на свій скрутний матеріальний стан, проте наполягала на тому що спадщина була нею прийнята.

Колегія не бере до уваги такі посилання скарги, оскільки вони є необґрунтованими та не спростовують висновки суду.

Судом першої інстанції, на основі належних та допустимих доказів, при повному та всебічному дослідженні обставин, що мають значення для справи було ухвалено законне та справедливе рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

В ході апеляційного розгляду справи скаржником не було надано інших доказів, які б вказували на безумовну невідповідність висновків суду обставинам справи, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже, при ухваленні рішення Літинським районним судом Вінницької області було додержано норми матеріального та процесуального права, а тому, згідно ст. 308 ЦПК України, його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: