Справа № 322/649/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Комунальна установа "Бердянський геріатричний пансіонат" Запорізької обласної ради, про усунення перешкод в користуванні житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, вказує, що він зареєстрований та мешкає в будинку № 30 по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області, який йому належить на праві приватної власності. Будинок придбаний ним за договором купівлі продажу від 30 жовтня 2012 року за його власні кошти. У вказаному будинку мешкав він з дружиною ОСОБА_5 та її сином від іншого шлюбу ОСОБА_4 Шлюб між ним та ОСОБА_5 було зареєстровано 31 травня 2006 року. За проханням дружини він дав дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 у вказаному будинку, а також дав згоду на проживання ОСОБА_4 в будинку не більше ніж на один рік. В травні 2016 року вони перевезли ОСОБА_4 на проживання до м. Запоріжжя, до його брата. 27 червня 2016 року ОСОБА_5 померла. Так як ОСОБА_4 потребував постійного догляду, так як являвся інвалідом І групи, в кінці серпня 2016 року, він був оформлений на постійне проживання до КУ "Бердянський геріатричний пансіонат" Запорізької обласної ради. Таким чином, після смерті дружини, в будинку, який належить йому на праві приватної власності, залишився зареєстрованим ОСОБА_4 Однак він з травня 2016 року в будинку не мешкає. Позивач має намір продати будинок та переїхати жити до доньки в м. Запоріжжя. Але, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 зареєстрований в його будинку, він позбавлений права вільно розпоряджатися своїм майном.

В позові ОСОБА_1, посилаючись на ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, просить усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання ОСОБА_4 особою, що втратила право користування житлом, а саме житловим будинком № 30 по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, та пояснила суду, що 31 травня 2006 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6) Н.В. та ОСОБА_1 За час шлюбу, а саме 30 жовтня 2012 року, подружжям було придбано житловий будинок № 30 по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області. Таким чином житловий будинок являється спільною сумісною власністю подружжя. 27 червня 2016 року ОСОБА_5 померла. Відповідач по справі ОСОБА_4 являється сином ОСОБА_5, а тому має право на частку майна померлої матері, в тому числі на частку вказаного житлового будинку, тобто являється його співвласником. У вказаному будинку ОСОБА_4 перестав проживати після смерті матері, так як являється інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду. У червні 2016 року його перевезли до місця мешкання його брата в м. Запоріжжя, а 03 вересня 2016 року його направили до КУ "Бердянський геріатричний пансіонат" Запорізької обласної ради, де він перебуває до цього часу. На підставі вищевказаного просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи КУ "Бердянський геріатричний пансіонат" Запорізької обласної ради в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві третя особа просить справу розглянути у відсутність її представника, у зв'язку з чим суд розглядає справу у відсутність представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 травня 2006 року було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖС № 018840, виданим 31 травня 2006 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

30 жовтня 2012 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, за яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_1 купив будинок № 30 розташований по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області. При цього п. 4 вказаного Договору передбачено, що кошти, витрачені на придбання будинку, являються спільною власністю подружжя, а саме ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_5

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином твердження позивача в частині того, що вказаний у позові будинок придбаний за його особисті кошти і являється його приватною власністю не знайшли свого підтвердження.

Судом встановлено, що будинок № 30, розташований по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області являвся спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5

27 червня 2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 356250, виданим 01 липня 2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідач у справі ОСОБА_4 являється сином померлої ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ІІ-ЖС № 293094, виданим 06 липня 1978 року Орджонікідзевським відділом ЗАГСу м. Запоріжжя та вищевказаним свідоцтвом про шлюб.

ОСОБА_4 являється інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги та догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0819326 від 21 листопада 2016 року Шевченківського МСЄК

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_4 з 11 вересня 2015 року і по цей час є будинок № 30 по вул. Набережній в с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області, яке збігається із останнім місцем проживання ОСОБА_5

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі вищевказаного суд доходить висновку, що у ОСОБА_4 виникло право на спадщину, до складу якого входить, зокрема, частина вищевказаного житлового будинку.

Статтею 405 ЦК України передбачено втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла у випадку його відсутності без поважних причин понад один рік. Проте чинне законодавство не передбачає втрату права користування житлом, за вказаних умов, одним із співвласників.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім того, з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було встановлено, що ОСОБА_4 проживав у вказаному в позові будинку до смерті матері, тобто до 27 червня 2016 року, а не до травня 2016 року, як вказано позивачем у позовній заяві. Вказане також підтверджується довідкою Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 390 від 03 травня 2017 року, згідно якої ОСОБА_4 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, але з червня 2016 року за вказаною адресою не проживає.

Також вищевказані свідки пояснили, що ОСОБА_4 перебував у вказаному будинку на 40 день від дня смерті матері, тобто 05 серпня 2016 року. Таким чином річний строк, протягом якого ОСОБА_4 не проживає у вищевказаному будинку сплив 06 серпня 2017 року, а позов пред'явлено 08 червня 2017 року, тобто до спливу річного строку.

Також суд вважає перебування відповідача ОСОБА_4, який являється інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду, із врахуванням пояснень позивача ОСОБА_1, який пояснив суду, що він не бажає доглядати за чужою йому людиною, на лікуванні у стаціонарній соціально-медичній установі, якою являється КУ "Бердянський геріатричний пансіонат" Запорізької обласної ради, поважною причиною не проживання за місцем реєстрації.

На підставі вищевказаного суд доходить до висновку про необґрунтованість позову, а тому вважає необхідним у його задоволенні відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Б.Шиш