27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»
(далі - ПАТ «Кредобанк») звернулось до Самбірського міськрайонного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 травня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ А470047, згідно умов якого ОСОБА_4, отримав кредит в розмірі
65 000 дол. США, строком до 01 травня 2028 року з відсотковою річною ставкою, що визначається як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 9,5 %. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії договору.
Однак, всупереч умов п. 4.1 договору та встановленого графіку щомісячних внесків за кредитним договором, ОСОБА_4 кредит не погасив та не сплатив відсотки. На письмові звернення не відреагував, чим порушив взяті на себе зобовʼязання.
Ураховуючи наведене, ПАТ «Кредобанк» просило стягнути з
ОСОБА_4 заборгованість по кредиту та по відсотках, пеню за несвоєчасне виконання зобовʼязання, які станом на 30 квітня 2015 року становлять
44 908,14 дол. США, з яких: сума кредиту, що підлягає поверненню
42 097,33 дол. США, проценти за користування кредитними коштами
2 623,46 дол. США, пеня 187,35 дол. США.
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Личаківського районного суду м. Львова із позовом до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від
30 червня 2016 року цивільну справу за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Личаківському районному суду м. Львова.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня
2016 року прийнято до провадження Личаківського районного суду
м. Львова цивільну справу за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором обʼєднано в одне провадження з позовними вимогами ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про визнання договору та договору іпотеки недійсними.
Обʼєднаній справі присвоєно № 463/3013/16-ц (провадження
№ 2/463/1544/16).
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня
2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними залишено без розгляду на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня

2016 року позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2008 року № А470047 в розмірі 44 908,14 дол. США, з яких: сума кредиту, що підлягає поверненню - 42 097,33 дол. США, проценти за користування кредитними коштами - 2 623,46 дол. США, пеня - 187,35 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року та передати справу на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконує взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 травня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № А470047, згідно умов якого ОСОБА_4 надано кредит у розмірі 65 000 дол. США строком до 01 травня 2028 року з процентною ставкою, встановленою п. 3.2 договору.

Позивач виконав умови кредитного договору, надавши позичальнику кредитні кошти, в розмірі, зазначеному у кредитному договорі, що підтверджується меморіальним ордером № 7808928 від 08 травня 2008 року.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобовʼязаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені договором.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що позичальник виконує свої зобовʼязання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки.

Відповідно до п. 3.4 договору позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти.

Крім цього, згідно з п. 5.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки, вказаної в п. 3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення.

Право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів передбачено п. п. 4.9, 4.10 кредитного договору.

Встановлено, що ОСОБА_4 зобовʼязань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 30 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 44 908,14 дол. США.

14 квітня 2015 року ПАТ «Кредобанк» на адресу ОСОБА_4 направлено вимогу про дострокове виконання зобовʼязань за кредитним договором від 08 травня 2008 року № А470047, яка залишилась не виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

(ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Кредобанк», оскільки встановили наявність у ОСОБА_4 станом на 30 квітня 2015 року заборгованість в розмірі 44 908,14 дол. США, яка і підлягає стягненню.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_4 не був присутнім в судовому засіданні в день проголошення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року, оскільки він не був повідомлений належним чином про розгляд справи, з тих підстав, що судом першої інстанції безпідставно було залишено без розгляду позовні вимоги

ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, судом касаційної інстанції до уваги не приймаються з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 був присутнім в судовому засіданні, яке відбулося 05 жовтня

2016 року, з приводу заявлених позовних вимог давав пояснення.

Крім того, із матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_4 повідомлявся про дату та час розгляду справи, однак поштове повідомлення було повернуто у звʼязку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно о положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду із позовом 12 серпня 2015 року, оскаржуване рішення Личаківського районного суду м. Львова проголошено 20 грудня 2016 року, тобто через

1 рік 4 місяці та 8 днів, що є нерозумним в розумінні положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_4 оскаржував рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року в апеляційному порядку, використав своє право на апеляційне оскарження судового рішення, та мав право вказати на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права під час апеляційного оскарження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 квітня

2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова