Справа №: 398/1064/17
провадження №: 2/398/1583/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" серпня 2017 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Соколової Р.І., за участю секретаря Черкасової Ж.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ТОВ „Служба термінового кредитування" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, відповідно до якого Товариство просить стягнути з відповідача 19156 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 2015 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» (далі - позивач, Товариство) та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено кредитний договір № 19, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1200 грн. строком до 07.03.2015 року і зобов'язався до вказаного строку повернути кредитні кошти та сплатити відсотки у розмірі 720 грн. Проте, відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом. Внаслідок цього станом на 15 березня 2017 року заборгованість відповідача становить 19156,00 грн, з них: сума основного боргу - 1200,00 грн., проценти за договором - 720,00 грн., пеня - 17236,00 грн.

Через канцелярію суду позивач надав додаткові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що відповідачем було здійснено дві оплати за вказаним кредитним договором, а саме: 11.04.2015 року на суму 300 грн., 09.07.2015 року на суму 200 грн. Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів, що є невід'ємною частиною договору № 19, укладеного між сторонами, а саме п.п. 3.1.1.2 погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом. Пунктом 3.2 Умов передбачено, що при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: 1. сума неустойки, 2. проценти за кредитом, 3. сума кредиту. Згідно п.4.2 Умов у разі несвоєчасного повернення клієнтом обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до клієнта застосовуються штрафні санкції згідно п.4.3 Умов. Оскільки відповідач сплатив кошти лише 11.04.2015 та 09.07.2015, тобто з порушенням строку встановленого договором, вказані сплати були зараховані як сплата неустойки у вигляді пені.

Відповідач надав письмові заперечення, відповідно до яких проти позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) заперечує з тих підстав, що позивачем був пропущений строк позовної давності, який для вимог щодо стягнення неустойки відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України становить 1 рік. Відповідач зазначає, що відлік позовної давності для таких вимог почався 08.03.2015 року та сплив 08.03.2016 року, в той час як позивач звернувся з позовом до суду 21.03.2017 року, тобто пізніше ніж через 1 рік з моменту закінчення позовної давності. Крім того, відповідач вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками завищеними та просить з посиланням на норми ст.ст. 616, 551 ЦК України зменшити борг по відсоткам за договором до 220 грн.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по суті спору, факт наявності основної заборгованості по тілу кредиту визнав, проти стягнення неустойки та процентів за кредитом заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 06 лютого 2015 року між ТОВ „Служба термінового кредитування" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 19, який складається із Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання і обслуговування кредитів (далі - Умов), що затверджені наказом директора ТОВ „Служба термінового кредитування" від 11 жовтня 2014 року № 41 "Про затвердження примірного Договору про надання фінансових послуг у новій редакції ".

За умовами кредитного договору ТОВ „Служба термінового кредитування" надало, а ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 06.02.2015. Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит строком на 30 днів та зобов'язалась до 07.03.2015 року повернути його та сплатити відсотки у розмірі 720 грн (із розрахунку 2% за кожен день користування кредитом). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 06.02.2015р.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1200 грн. та заборгованість за процентами по кредитному договору в розмірі 720 грн.

Прохання відповідача зменшити борг по відсоткам за договором з 720,00 грн. до 220,00 грн. з посиланням на скрутне матеріальне становище та норми ст. 616, 551 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки суд не має повноважень зменшувати заборгованість, що нарахована за відсотками по кредитному договору, а норми статей 616, 551 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено часткову сплату заборгованості 11.04.2015 року на суму 300 грн. (квитанція № 86/54) та 09.07.2015 року на суму 200 грн (квитанція № 86/54), тобто після настання строку погашення кредиту.

Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів, що є невід'ємною частиною договору № 19, укладеного між сторонами, а саме п.п. 3.1.1.2 погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом. Пунктом 3.2 Умов передбачено, що при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: 1. сума неустойки, 2. проценти за кредитом, 3. сума кредиту. Згідно п.4.2 Умов у разі несвоєчасного повернення клієнтом обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до клієнта застосовуються штрафні санкції згідно п.4.3 Умов. Оскільки відповідач сплатив кошти лише 11.04.2015 та 09.07.2015, тобто з порушенням строку встановленого договором, вказані сплати були зараховані позивачем як сплата неустойки у вигляді пені.

Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.4 Умов у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу.

Позивачем було нараховано пеню на суму основної заборгованості в розмірі 1920,00 грн. за період з 08.03.2015 по 15.03.2017, що за розрахунком позивача склало 17236,00 грн.

В той же час відповідачем було заявлено про сплив спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України).

Суд погоджується з заявою відповідача про те, що до вимог позивача про стягнення пені має бути застосована спеціальна позовна давність до вимог ст. 258 ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 2 % за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 4.5 Умов клієнт погоджується, що при порушенні терміну сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків штрафних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За перерахунком суду, з урахуванням норм ст. 258 ЦК України, пеня нарахована в межах позовної давності, тобто з 15.03.2016 по 15.03.2017 (день звернення позивача з даним позовом, що підтверджується відповідним штампом оператора поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла позовна заява) складає 8760,00 грн.

В той же час, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у Постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі.

Як роз'яснено в п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З матеріалів справи вбачається, що за перерахунком суду (з урахуванням строку спеціальної позовної давності) заборгованість по пені становить 8760,00 грн, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Крім того, судом враховується важкий матеріальний стан відповідача, тривалу хворобу члена її сім'ї, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір неустойки, нарахований ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.551 підлягає зменшенню з 8760,00 грн до 1920,00 грн, тобто до суми, яка дорівнює заборгованості за тілом кредиту і відсотками.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 892 грн. 02 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (ідентифікаційний код 38415356, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Рад. України, буд. 39-А, кв. 27) 1200 (одну тисячу двісті) грн. 00 коп, основної заборгованості, 720 (сімсот двадцять) грн. 00 коп. процентів за договором, 1920 (одну тисячу дев'ятсот двадцять) грн. 00 коп. пені та 892 (вісімсот дев'яноста дві) грн.. 02 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.І. Соколова