Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АРТЕМ-БАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 53/07 від 20 липня 2007 року у розмірі 28 957,39 доларів США; суму пені з порушення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі - 11 562,74 доларів США; суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 липня 2007 року між ТОВ «Артем-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 53/07. У відповідності до п.п. 1.1., 1.2., 1.4. кредитного договору позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 55 495,00 доларів США на строк до 20 липня 2012 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредит був наданий відповідачу для придбання автомобіля Toyota Tundra. За умовами кредитного договору за користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати на користь позивача відсотки у розмірі 13% річних. Погашення кредиту відповідач мав здійснювати щомісячно ануїтетними платежами в сумі не менше 1 262 долари 68 центів. Того ж 20 липня 2007 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 53/07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3018. Відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконував. У зв'язку з цим, а також враховуючи заяву відповідача щодо часткового погашення заборгованості по кредитному договору, 31 липня 2013 року на засіданні кредитного комітету позивача було ухвалено рішення про задоволення згаданої вище заяви відповідача. Для реалізації прийнятого рішення 06 серпня 2013 року відповідач передав, а керівник позивача прийняв предмет договору застави, яким був автомобіль марки Toyota Tundra, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, технічний паспорт на автомобіль та ключі. В результаті передачі позивачу предмета застави, заборгованість відповідача за кредитним договором була перерахована та змінені деякі положення самого кредитного договору. Так, додатковою угодою № 2 від 06 серпня 2013 року до кредитного договору змінено строк погашення кредиту з 20 липня 2012 року на 31 серпня 2023 року. Окрім того, з кредитного договору були вилучені положення про забезпечення кредиту шляхом укладення договору застави на придбане авто та страхування останнього. Додатковою угодою № 2 закріплено заборгованість відповідача у розмірі 29 629 доларів США 39 центів та оновлено графік погашення заборгованості з урахуванням зміни строку повернення кредиту та суми заборгованості. Проте, незважаючи на перегляд умов кредитного договору та залік в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору вартості предмету застави, відповідач продовжує порушувати умови кредитного договору. Так, за умовами додаткової угоди № 2 відповідач зобов'язання щомісячно здійснювати погашення кредиту в сумі 246,91 доларів США. Проте, за 11 місяців оновленого графіку погашення заборгованості відповідачем, по даним виписки по особовому рахунку останнього, на часткове погашення кредиту було сплачено лише 672 долари США.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, уточненнях позовних вимог, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідач отримав 55 495 доларів США на купівлі автомобіля. В забезпечення кредитного договору, між сторонами було укладено договір застави автомобіля. У зв'язку із наявністю прострочення за кредитним договором, автомобіль було передано банку. В подальшому, між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, за якою строк кредитного договору було продовжено до 31 серпня 2023 року. Автомобіль, при цьому, було повернуто відповідачу за рішенням кредитного комітету, оформленого протоколом від 31 липня 2013 року, за яким відповідач мав сплатити 25000 доларів США та банк поверне йому автомобіль. Згідно додаткової угоди № 2 від 06 серпня 2013 року, було погоджено, що сума заборгованості відповідача становить 29 629,39 доларів США. 07 серпня 2013 року відповідачем було сплачено 10 446,22 доларів США та 14 553,78 доларів США, що становить 25 000 доларів США. Вважає, що при укладанні додаткової угоди, працівники банку помилися у даті її укладання, оскільки грошові кошти сплачені відповідачем 07 серпня 2013 року були сплачено останнім на виконання рішення кредитного комітету, і лише після цього мала б бути укладена додаткова угода. Також пояснила, що банк звернувся до суду пр. дострокове стягнення з відповідача заборгованості у зв`язку із порушенням умов договору, в тому числі додаткової угоди від 06 серпня 2013 року, однак їй не відомо про направлення на адресу відповідача досудового вимоги, як це передбачено умовами кредитного договору.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених у запереченні, долучених до матеріалів справи (а.с.149), просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що будь-яких доказів направлення відповідачу рішення кредитного комітету від 31 липня 2013 року у позивача відсутні, а відповідачу таке рішення не відомо. Відповідач дійсно звертався до банку з метою урегулювання наявної кредитної заборгованості, і вважав, що сплачені ним 07 серпня 2013 року грошові кошти відповідають умовам додаткової угоди від 06 серпня 2013 року, а він не має кредитної заборгованості. Крім того, звернув увагу, що грошові кошти сплачені відповідачем 07 серпня 2013 року в сумі 10446,22 долари США взагалі не відображені у виписці яку надав банк. Крім того, відсутні також і будь-які підтвердження про надсилання позивачем досудової вимогу на адресу відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Артем-Банк» із заявою, в якій просив надати йому споживчий кредит в сумі 55 495,00 доларів США строком на 60 місяців для купівлі автомобіля (а.с.5).

20 липня 2007 року між ТОВ «Артем-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 53/07, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 55 495,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 55 495,00 доларів США 00 центів, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,0% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.6-14).

Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк», Відкрите акціонерне товариство «Артем-Банк» є правонаступником по всіх правах і зобов'язаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Артем-Банк». В свою чергу, назву Відкритого акціонерного товариства «Артем-Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» (а.с.34-36),

Відповідно до п.п. 1.2., 1.4. Розділу 1 кредитного договору, кредит надається строком погашення не пізніше «20» липня 2012 року (включно) на наступні цілі: придбання автомобіля Toyota Tundra згідно договору купівлі-продажу № 09 від 18 липня 2007 року укладеного між позичальником та ТОВ «Регіон-трейд». За обслуговування банком кредитної заборгованості, в день сплати чергового ануїтетного платежу позичальник сплачує банку щомісячну комісійну винагороду у розмірі 83 долари США 24 центи, вказаного в п. 1.1. цього договору. Комісія сплачується у національній валюті України за курсом НБУ на день сплати.

За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Так, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Артем-Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 53/07, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 передає в заставу належне йому майно, яке є предметом застави. Предметом застави за цим договором є належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль Toyota Tundra, 2007 року випуску, колір - червоний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, тип - легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 19 липня 2007 року.

В подальшому, 06 серпня 2013 року між ПАТ «Артем-Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 53/07 від 20 липня 2007 року, відповідно до якого п. 1.2. договору було викладено в наступній редакції: «Кредит надається строком погашення не пізніше 31 серпня 2023 року (включно) на поточні потреби». Крім того, п.п. 2.1.1, 2.1.2, 3.1., 3.3. з кредитного договору було виключено. Абзац 4 п. 2.4. викладено в наступній редакції: «Останню сплату платежу здійснити не пізніше 31 серпня 2023 року». Також, договір було доповнено Додатком № 1 в наступній редакції: «Графік погашення заборгованості по кредитного договору № 53/07 від 20 липня 2007 року сума кредитної заборгованості позичальника становить 26 629 доларів США 39 центів та належна до сплати щомісячно рівними частинами згідно графіку» (а.с.19-21).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.4. Розділу 2 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно, починаючи з другого календарного місяця користування кредитом в строк з 18 по 28 число кожного місяця (або в попередній робочий день, якщо день сплати припадає на вихідний, неробочий або святковий день), здійснювати погашення кредиту і сплачувати нараховані банком відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1262 долари США 68 центів шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4, відкритий у банку, сплачувати комісію на рахунок № НОМЕР_5

Згідно п.п. 5.3.1. п. 5.3. Розділу 5 кредитного договору, позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором на цілі, визначені в п. 1.2. цього договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2. зміна умов зобов'язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Розділу 6 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором. За порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до повідомлення Національного банку України, офіційний курс долару США до гривні станом на 20 серпня 2014 року становить за 100 доларів США 1322-3077 (а.с.31).

Як вбачається з наданої стороною позивача виписки по особовому рахунку з 01 січня 2012 року по 25 березня 2016 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 53/07 від 20 липня 2007 року, становить 28 957 доларів США 39 центів.

Відповідно до розрахунку пені по договору № 53/07 від 20 липня 2007 року, наданого позивачем, загальна сума пені за кредитним договором станом на 21 серпня 2014 року складає 11 562,74 доларів США (а.с.29).

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

В обґрунтування наявної у відповідача суми заборгованості за кредитним договором, сторона позивача посилалася на те, що позивачем було повернуто заставний автомобіль позивачу лише за умови погашення 25 000 доларів США, при цьому в подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 від 06 серпня 2013 року, якою обумовлено суму заборгованості за кредитним договором, яка має бути сплачена позичальником. Разом з тим, позичальником не було погашено суму заборгованості, у зв'язку з чим у позивача виникло право дострокового стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою щодо часткового погашення заборгованості по кредитному договору № 53/07 від 20 липня 2007 року та знаття обтяження із заставного майна.

Відповідно до Витягу з протоколу № 32-7/13 засідання кредитного комітету АТ «Артем-Банк» від 31 липня 2013 року, клопотання ОСОБА_1 було задоволено за умови: погашення позичальником кредитної заборгованості в розмірі 25 000,00 доларів США, в строк до 10 серпня 2013 року, після чого зняти заборону з заставного майна (автомобіля Toyota Tundra 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2); погашення позичальником витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 3 400, 00 гривень; погашення позичальником залишку кредитної заборгованості згідно графіку: щомісячно рівними частинами починаючи з жовтня 2013 року.

Згідно акту приймання-передачі автомобіля від 06 серпня 2013 року, ОСОБА_1 прийняв від позивача автомобіль марки Toyota Tundra, 2007 року випуску, колір - червоний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, тип - легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 19 липня 2007 року.

Таким чином, з викладеного вбачається, що рішенням кредитного комітету було встановлена необхідність сплати позичальником 25 000 доларів США до 10 серпня 2013 року в рахунок зняття заборони з заставного майна, при цьому позивачем було здійснено повернення заставного майна вже 06 серпня 2013 року. При цьому, стороною позивача е надано будь-яких доказів того, що станом на 06 серпня 2013 року відповідачем було сплачена на виконання рішення кредитного комітету обумовлену в останньому суму в розмірі 25 000 доларів США.

Крім того, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі в судовому засіданні, рішення кредитного комітету банку не було доведено до відома позичальника, що свідчить про необізнаність останнього щодо умов повернення заставного майна та сплати коштів.

06 серпня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, якою встановлена загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором 53/07 від 20 липня 2007 року - 29 629 доларів США 39 центів та визначено графік погашення даної заборгованості починаючи з 01 жовтня 2013 року щомісячно рівними частинами згідно графіку.

07 серпня 2013 року відповідачем на рахунок позивача в рахунок сплати було перераховано суму коштів у розмірі 14 553,78 доларів США та 10 446,22 доларів США.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позичальнику не було доведено до відома рішення кредитного комітету, а в подальшому сплачено суму заборгованості після укладення додаткової угоди № 2 від 06 серпня 2013 року, суд приходить до висновку, що сплачені позичальником кошти 07 серпня 2013 року є по суті сплатою суми заборгованості за кредитним договором, а не виконанням умов протоколу № 32-7/13 засідання кредитного комітету АТ «Артем-Банк» від 31 липня 2013 року, враховуючи факт того, що сплата 25 000 доларів США мала бути здійснена до 10 серпня 2013 року, проте заставний автомобіль було повернуто позичальнику до проведення цієї плати, у зв'язку з чим суд критично відноситься до наданого позивачем витягу з протоколу в якості підтверджуючого доказу досягнення домовленостей щодо підстав повернення заставного майна. Крім того, надана стороною позивача виписка по особовому рахунку від 25 березня 2016 року не містить відомостей про сплату відповідачем суми у розмірі 10 446,22 доларів США, що свідчить про не зарахування останньої суми в рахунок погашення заборгованості, при цьому вказана виписка є по суті дублюванням виписки позивача від 20 серпня 2014 року.

Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до п.п. 5.3.3. п. 5.3. Розділу 5 кредитного договору, позичальник зобов'язаний: у разі порушення умов цього договору та/або договору забезпечення на вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, комісійної винагороди в разі, якщо дострокове погашення відбувається в межах строку, передбаченого п .4.1. цього договору.

Таким чином, за умовами кредитного договору, дострокове стягнення за кредитним договором можливе лише після направлення відповідної вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості позичальнику, в той час, як встановлено судом та не заперечувалося стороною позивача, позивачем не було направлено на адресу позичальника будь-яких вимог про дострокове погашення кредитної заборгованості, що свідчить про порушення процедури проведення дострокового стягнення за кредитними договором, передбаченої умовами даного кредитного договору.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінюючи надані докази в розрізі даного спору в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості за спірним кредитним договором, порушення процедури проведення дострокового стягнення за кредитним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк», то з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 533, 572, 610 - 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про заставу», ст. ст.10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: