Провадження № 22-ц/783/211/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Бойко С. М., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Маряни Михайлівни, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 Маряни Михайлівни, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про спростування недостовірної, такої, що не відповідає дійсності, інформації, принижує честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

23.09.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про спростування недостовірної, такої, що не відповідає дійсності, інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що інформація, що викладена у статті під назвою «Свідомо загублена» опублікована у періодичному виданні газеті «Ратуша» за 25 вересня 2014 01 жовтня 2014 року про обмін житловими приміщеннями із застосуванням службового становища ОСОБА_3 не відповідає дійсності та не ґрунтується на об»єктивних фактах. Недостовірні відомості, викладені у зазначеній статті, принижують честь, гідність і ділову репутацію працівника органів внутрішніх справ ОСОБА_3 та членів її родини, формують негативну думку громадян, зокрема у професійному середовищі позивачів. Журналістське розслідування проведене однобічно, не здобуто доказів причетності ОСОБА_3 до обміну жилими приміщеннями та зловживання нею службовим становищем під час здійснення обміну житлових приміщень. В той же час відповідні матеріали службових розслідувань, наданих в розпорядження редакції газети, свідчать про протилежне. 13 грудня 2014 року позивачі зверталися до відповідачів з заявою про спростування недостовірної інформації, однак їм було відмовлено. Поширенням недостовірної інформації позивачам спричинено значну моральну шкоду. Вони зазнали фізичних, моральних та психічних переживань, так як вимушені були надавати документи, пояснення, відриватись від виконання службових обовязків та звичних занять.

У зв»язку з цим просили: визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію відомості, опубліковані у газеті «Ратуша» та на офіційному веб сайті за 25 вересня 2014 01 жовтня 2014 року у статті «Свідомо загублена»; зобовязати відповідачів спростувати відомості поширені у вищезазначеній статті шляхом публікації у газеті «Ратуша» та на офіційному веб сайті спростування про те, що поширена ними інформація щодо причетності до зазначених подій ОСОБА_3 Маряни Михайлівни та членів її родини є недостовірною та такою, що порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили із попереднім узгодженням тексту спростування; зобовязати редакцію газети «Ратуша» видалити із офіційного веб-сайту статтю «Свідомо загублена»; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Маряни Михайлівни 70000 гривень, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 30000 гривень моральної шкоди, всього 130000 гривень; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 Маряни Михайлівни 30000 гривень, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 10000 гривень моральної шкоди, всього 50000 гривень;

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про спростування недостовірної, такої, що не відповідає дійсності, інформації, принижує честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкодивідмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Вважають його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи. Зокрема, зазначають, що у статті «Свідомо загублена» викладена недостовірна, така, що не відповідає дійсності інформація, яка порушує право на недоторканість особистого життя позивачів. Викладена у вказаній статті інформація про позивачів є конфіденційною. Крім того, зазначають, що без їхньої згоди на те здійснено фотозйомку позивачів, що є порушенням Конституції України, Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», Закону України «Про інформацію» та цивільно-правових відносин щодо прав людини на недоторканість приватного життя. Звертають увагу суду на те, що під час перевірки, проведеної ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за скаргою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 по факту неналежної поведінки в побуті співробітника ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3, жодних незаконних дій ОСОБА_3 не виявлено. ОСОБА_3 не була стороною договорів обміну житловими приміщеннями, а обмін був проведений у грудні 2003 року її матір»ю, батьком, сестрою та бабусею із бабусею загубленої дитини ОСОБА_9 (червень 2003 року), яка була єдиним власником житла. Факт вчинення психологічного чи фізичного тиску на ОСОБА_9 з метою обміну помешканнями свого документального підтвердження не знайшов. ОСОБА_9 та її дочка ОСОБА_10 претензій до сім»ї ОСОБА_3 не мають. Таким чином, будь-якого зв»язку між фактом зникнення дитини та обміном житловими приміщеннями з використанням службового становища працівником правоохоронних органів ОСОБА_3 не існувало, жодних допустимих та належних доказів щодо достовірності звинувачень, викладених у статті «Свідомо загублена», відповідачі не надали.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, проте межею такої свободи є право іншої особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Під моральною шкодою, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, викладеними у п. 15 постанови № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом встановлено, що у періодичному виданні газеті «Ратуша» за 25 вересня 2014 01 жовтня 2014 року була надрукована стаття під назвою «Свідомо загублена», співавторами якої є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказана стаття містить інформацію про те, що «у 2002-му році було загублено дворічну дівчинку та оголошено її у розшук. У 2002-му році ОСОБА_3 працювала у відділі по роботі з неповнолітніми і саме до неї мати та бабуся зниклої дитини звернулися за допомогою. На наступний рік після знайомства з родиною зниклої дівчинки, у 2003-му році батьки ОСОБА_3 здійснили обмін належної їм квартири у місті Жовква Львівської області на житловий будинок у місті Львові, який належав родичам загубленої дитини. У 2002-му році дитину під час впізнання свідомо не впізнали та лише у 2006-му році дитину було знято з обліку розшукуваних, коли мати з бабусею «раптом вирішили її впізнати», проте ця обставина не завадила виписати зниклу дитини зі Львова та прописати в Жовкві» (а.с.19-24).

Висвітлена інформація базувалася та відповідала офіційним листам та відповідям компетентних органів, зокрема Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління кримінальної міліції у справах дітей Міністерства внутрішніх справ, а також іншим долученим до матеріалів справи доказам, у тому числі аудіозаписом інтерв»ю з матір»ю загубленої дитини, копіями матеріалів із кримінальної справи щодо факту зникнення дитини. Зокрема:

- інформація висвітлена у 2-му абзаці статті підтверджується листом ГУ МВС України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р., листом Управління КМСД Міністерства внутрішніх справ від 23.04.2014 р. №58/3-1068;

- інформація висвітлена у 3-му абзаці статті підтверджується ГУ МВС України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р.;

- інформацію висвітлену у 4-му абзаці статті взято з публікації на сайті МВС України у Львівській області. Звідси ж взято фото позивача ОСОБА_3 Маряни Михайлівни;

- інформація висвітлена у 5-му абзаці статті підтверджується листом ГУ МВС України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р.;

- інформація висвітлена у 6-му абзаці статті підтверджується листом ГУ МВС України у Львівській області №17/С-1/зі від 30.05.2014 р.;

- інформація висвітлена у 7-му абзаці статті надана третьою особою ОСОБА_8;

- інформація висвітлена у 8-му абзаці статті надана третьою особою ОСОБА_8;

- інформація висвітлена у 9-му абзаці статті надана ОСОБА_11 (матірю загубленої дитини) під час інтервю, що підтверджується аудіозаписом інтервю;

- інформація висвітлена в абзацах з 10-го до 13-го статті надана третьою особою ОСОБА_8 та третьою особою ОСОБА_6 під час інтервю;

- інформація висвітлена у 14-му абзаці статті надана ОСОБА_12 в ході інтервю;

- інформація висвітлена в абзацах 15-му та 16-му статті надана ОСОБА_12 в інтервю;

- інформація висвітлена у 17-му абзаці статті підтверджується листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №17/С-1/зі від 30.05.2014 р.;

- інформація висвітлена у 18-му абзаці статті підтверджується листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р.;

- інформація висвітлена у 19-му абзаці статті підтверджується ГУ МВС України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р. та листом служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації №564/4 від 26.05.2014 р.;

- інформація висвітлена у 20-му, 21-му та 22-му абзацах статті підтверджується листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №17/С-3/з від 15.08.2014 р., листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №17/С-1/зі від 30.05.2014 р., інтервю із ОСОБА_12, у тому числі довідкою про те, що малолітніх осіб ОСОБА_13 (2000 р.н.) та ОСОБА_14 (2002 р.н.) виписано з адреси м. Львів, вул. Доробок, 22, у 2004-му році;

- інформація висвітлена у 23-му абзаці статті є субєктивними судженнями та логічними припущеннями авторів статті як підсумок.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про спростування недостовірної, такої, що не відповідає дійсності, інформації, принижує честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції виходив з того, що викладена у статті «Свідомо загублена» інформація в розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію» не є недостовірною.

Судом враховано правову позицію, наведену в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в діях відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_4, ОСОБА_5відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, зокрема відсутність такого обов»язкового елементу, як поширення відносно позивачів недостовірної (неправдивої) інформації, поширена інформація не порушує особисті немайнові права, не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та не перешкоджає позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_2про спростування недостовірної, такої, що не відповідає дійсності, інформації, принижує честь, гідність та ділову репутацію.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Маряни Михайлівни, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

ОСОБА_15