Справа № 234/5067/17
Провадження № 2/234/2955/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді Бакуменко А.В.,

при секретарі Скоробогатової М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» 06.04.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.03.2012 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою згодою позивальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця за Графіком погашення кредиту та процентів. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідачем були порушені умови договору, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2017 року складає: заборгованість за кредитом 999,96 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 15001,30 грн., заборгованість за пенею та комісією 3099,20 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 955,02 грн., а всього 20555,48 грн., позивач просить стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_3, а також понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні на позові наполягав, просив його задовольнити в повному обсязі, зазначив про те, що строк позовної давності не сплинув , оскільки 21 березня 2014 року було проведено автоматичне погашення заборгованості, про що свідчить переривання строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав , пояснив, що відповідно до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Відповідно до п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) , але долучені до справи Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника- відповідача ОСОБА_3, а відтак ці Умови і Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору (зазачений правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі N 6-16цс15).

Відповідно до п. 31 постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України " Про захист прав споживачів ", суди повинні виходити з того , що у спорах щодо споживчого кредитування кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки із закінченням строків позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність пройшла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки , накладення стягнення на заставлене майно тощо ) , положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» застосовуються і до додаткових вимог банку ( іншої фінансової установи ).

Відповідно до виписки про рух грошових коштів по рахунку від 16.06.2017 року внесення готівки з метою погашення заборгованості останній раз відбувалось 14.01.2014 року, позов було предявлено 06.04.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності, оскільки автоматичне погашення банком 15 грн.89 коп. не свідчить про наявність волевиявлення позивача до сплати будь яких коштів на користь банку та не свідчить про переривання строків позовної давності . Просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши показання сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України.

Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до копії заяви від 19.03.2012 року ОСОБА_3 отримала кредитну картку «Універсальна» та відкрито картковий рахунок, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення тіла кредиту та процентів повинно було відбуватися відповідно до умов договору, з якими відповідачка ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її власний підпис у заяві (а.с.6).

Так вбачається, що відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, допустила прострочення погашення кредиту, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року складає: заборгованість за кредитом 999,96 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 15001,30 грн., заборгованість за пенею та комісією 3099,20 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 955,02 грн., а всього 20555,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність, тривалістю у три роки.

Згідно із ч.5ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, свої зобов'язання по сплаті встановлених платежів відповідачка перестала виконувати 14.01.2014 року, коли останній раз відбулося погашення заборгованості , до суду ж з даним позовом, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 06.04.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При розгляді справи представник відповідача ОСОБА_2 просив про застосування позовної давності.

Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності при зверненні до суду не пропущено, оскільки договір діє до повного виконання зобов?язань, та 21 березня 2014 року було проведено автоматичне погашення заборгованості в сумі 15 грн.89 коп. є неспроможними, спростовуються положеннями ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, ч.1 ст.264 відповідно до яких строком є певний період у часі, і саме зі спливом його пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу , або іншого обовязку.

Належних і допустимих доказів, які б свідчили про визначення сторонами строку дії договору, як того вимагає закон, позивачем не надано. Крім цього проведення банком 21.03.2014 року автоматичного погашення заборгованості в сумі 15 грн.89 коп. не свідчить про наявність волевиявлення відповідача до сплати будь яких коштів на користь банку та не свідчить про переривання строків позовної давності.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що є всі достатні підстави для застосування строку позовної давності та відмові у задоволені позову.

З огляду на вказане,суд вважає, що є все достатні підстави для застосування строку позовної давності та відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 20555,48 грн., що утворилася за період з 19.03.2012 року по 28.02.2017 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги представника позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в позові відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 14, 60, 88, 213-215 ,223 ЦПК України, ст.ст. ст.. 256,257,261ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлене та надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя А.В.Бакуменко