Справа № 461/7977/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/1735/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК»» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) перед Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» (04073, м. Київ, пр. Московський, 16, код ЄДР 34693790) за Кредитним договором № 74-141107 від 14.11.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартира № 5а, загальною площею 39,5 кв. м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцям в рівних частинах на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 1998 року, посвідченого Мандрощук В.Є. приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу за реєстровим №2055, та зареєстрованого в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 06 жовтня 1998 року, записаний у реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 9952;

За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» (04073, м. Київ, пр. Московський, 16, код ЄДР 34693790) по стягненню заборгованості за Кредитним договором № 74-141107 від 14.11.2007 року в розмірі 130 539,23 грн.

Встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» (04073, м. Київ, пр. Московський, 16, код ЄДР 34693790) Предмету іпотеки у власність за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, яка складає 736 360,00 гривень;

Припинено право власності ОСОБА_3 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1), ОСОБА_5 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на предмет іпотеки: квартира №5а, загальною площею 39,5 кв. м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцям в рівних частинах на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 1998 року, посвідченого Мандрощук В.Є. приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу за реєстровим №2055, та зареєстрованого в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 06 жовтня 1998 року, записаний у реєстрову книгу № 10 за реєстровим №9952.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» витрати за оплату послуг оголошення в пресі в сумі 420,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 (правонаступником якої є ОСОБА_3) про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» за кредитним договором № 74-141107 від 14 листопада 2007 року, шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» предмету іпотеки у власність та про припинення права власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 (правонаступником якої є ОСОБА_3) на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1,- відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_3, у якій він зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що постановлене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, та при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Також апелянт вказує, що квартира, яка є предметом іпотеки, загальною площею 39,5 кв. м., є його єдиним житлом, і оскільки, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року, протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, предмет іпотеки тимчасово не може бути примусово відчужений без його згоди. Крім цього, позивачем на порушення положень ч. 1 ст. 35 Закону України № 898-ІУ від 05.06.2003 року «Про іпотеку» та умов п. 5.1 договору іпотеки не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження направлення позивачем та отримання відповідачем письмових вимог про усунення порушень з виплати кредиту, тому вважає, що пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним і у задоволенні позову необхідно було відмовити. Покликається також на те, що судом не було враховано положень, викладених в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» і не надано оцінки співмірності суми заборгованості за кредитом , яка складає 130 539,23 грн. та вартості іпотечного майна, яка, відповідно до звіту про оцінку становить 736 360 грн.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судове засідання не з«явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, однак в черговий раз подала клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись про неможливість бути присутньою через відрядження, однак доказів поважності неявки не подала, що дає можливість апеляційному суду право у відповідності вимог ст..27, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у її відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між ПАТ «Європейський газовий банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, з урахуванням договору про реструктуризацію вказаного кредитного договору від 14 листопада 2013 року, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 482 372 грн. 88 коп. на строк до 13 листопада 2015 року зі сплатою 17,00 % річних за кредитними коштами у доларах США та 22 % річних за кредитними коштами у національній валюті.

14 жовтня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 яка належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, а ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 червня 2014 року прийняв спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та його залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_5

ПАТ «Європейський газовий банк» указувало про те, що ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на вимоги не реагував, внаслідок чого станом на 16 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 130 539 грн 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 125 740 грн. 57 коп.; заборгованість по сплаті процентів у розмірі 4 870 грн. 33 коп.; неустойка 126 грн. 69 коп.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Покликання в апеляційній скарзі про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають до застосування, оскільки 22 червня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено та підписано договір про внесення змін до кредитного договору № 74-141107 від 14.11.2017 року відповідно до п.2 кредит переведено з валютного в гривневий з 57 030,00 доларів США до 461 087,55 грн по ринковому курсу, що становить 8,0850 гривень за долар США в тому числі і просторочена заборгованість в сумі 10 400 доларів США на 84 084,00 гривень, тому починаючи з 27.06.2012 року всі операції по кредиту проводились в національній валюті та відповідачем і його представником відповідно до вимог 10,60 ЦПК України не представлено доказів що ця квартира є єдиним житлом та предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання відповідача, тому колегія суддів вважає, що підстави для застосування Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні.

Спосіб захисту зазначений в рішенні першої інстанції передбачений договором іпотеки п.5.5.1. та судом установлено, що згідно з п. 3.1.4. договору іпотеки у випадку невиконання або часткового невиконання позичальника зобов'язань за цим договором або за кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору), іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У п. 5.2. договору іпотеки сторони передбачили, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки.

Судом установлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за період з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року була наявна заборгованість ОСОБА_3 перед банком по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 4 668 грн 97 коп., тобто було прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором. Крім того, ОСОБА_3 продовжує не виконувати взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором, унаслідок чого станом на 29 січня 2016 року заборгованість складає 252 962 грн 41 коп.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З доводами апеляційної скарги, що відповідачем було достроково сплачено заборгованість за спірним кредитним договором, а відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16 червня 2015 року та 16 липня 2015 року відповідачем не було допущено порушення строків погашення заборгованості по тілу кредиту колегія суддів не погоджується, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та районний суд дослідивши та перевіривши суму заборгованості відповідача за кредитним договором врахував, що внаслідок неналежного виконання умов договору розмір кредитної заборгованості постійно зростає відповідно до умов договору станом на 29 cічня 2016 року складає 252 962 грн 41 коп.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції слід скасувати з тих підстав, що судом першої інстанції при задоволення вимог не враховано співмірності поточної заборгованості відповідача за спірним кредитним договором з вартістю майна, переданого в іпотеку колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як сама по собі не співмірність заборгованості за основним зобов'язанням вартості майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення виконання та з цього приводу ВСС України висловив свою позицію при скасуванні попереднього рішення апеляційного суду в ухвалі від 21 грудня 2016 року із застосування правової позиції ВС України у справі №6-340цс15 від 4 листопада 2015 року, яка в силу ст..360-7 ЦПК України є обо»язковою для усіх судів України.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу як необґрунтовану - відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді