Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1537/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранський Д. М.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просила стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 13 809,41 грн. та моральної шкоди - 100 000 грн., а також понесені судові витрати (а.с.44).

Обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року до малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері, ОСОБА_2 на строк два роки.

Внаслідок неправомірних дій малолітнього ОСОБА_4 було завдано майнової і моральної шкоди, яку повинна відшкодувати його мати, відповідачка ОСОБА_2. Малолітній ОСОБА_4 не має батька. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких її малолітня дитина зазнала внаслідок отриманого ушкодження ока, що призвело до інвалідності, погіршення зору, дитина переносить біль та страждання, вимушена проходити довготривале лікування, оперативне втручання, що позбавило можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватися з рідними та однолітками.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), 13 333,21 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 113333,21 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну вказаного судового рішення з підстав його незаконності і необґрунтованості, порушення судом норм матеріального і процесуального права, та зменшення розміру моральної шкоди до 10 000 грн. Зазначається, що судом неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Так, при винесені рішення в частині стягнення моральної шкоди не було враховано ступінь вини її сина у заподіяні шкоди ОСОБА_5, заподіяння шкоди під час гри від необережності, не враховано її матеріальний стан, те що вона не працює, утримує двох неповнолітніх дітей, має статус малозабезпеченої сім'ї, її чоловік, з яким не зареєстровано шлюб, є інвалідом Ш групи.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачки та її представника, які підтримали доводи своєї скарги, представника позивачки, який заперечував проти скасування чи зміни рішення суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року застосовано щодо малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на строк два роки примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3, 4).

Ухвалою встановлено, що 10 жовтня 2015 року близько 16.00 години, ОСОБА_6 під час гри поблизу ставу у с. Першотравневому Долинського району Кіровоградської області необережно з лука кустарного виробництва вистрілив дерев'яною стрілою та влучив у праве око ОСОБА_5, чим заподіяв тілесні ушкодження.

За таких підстав мало місце суспільно небезпечне діяння та, що вчинено це діяння неповнолітнім.

Згідно епікризів Кіровоградського ДОБ хворий ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в гласному відділенні з 11.10.2015 року по 02.11.2015 року, 23.11.2015 року по 26.11.2015 року, 14.03.2016 року по 17.03.2016 року з діагнозом «проникаюче поранення роговиці, травматична катаракта, травматичний гемофтальм, рвана рана н/повіка з пошкодженням ітермаргінального края, правого ока», «посттравматичний трихіаз н/повіка, внаслідок проникаючого поранення роговиці, травматична катаракта, тотальна неоперабельне відслоєння сітківки правого ока» (а.с.5-8, 45-53, 61).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №13238/1357 хворий ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в гласному відділенні з 03.12.2015 року по 10.12.2015 року з діагнозом «сліпота, тотальне відслоєння сітчатки, травматична катаракта правого ока як наслідок тяжкого проникаючого поранення правого ока» (а.с.7).

Згідно висновку ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім.В.П.Філатова НАМН України» від 11.12.2015 року пацієнт ОСОБА_5 знаходився на консультації з діагнозом «проникаюча корнеосклеральне поранення, колобома радужки, часткова травматична катаракта, фіброз скловидного тіла, тотальне відслоєння сітчатки у вигляді закритої воронки з відривом від зубчатої лінії у верхній половині гласного дна» (а.с.9, 58).

Відповідно до висновку від 19.01.2017 року №10334 Дитячої обласної лікарні ОСОБА_5 встановлено діагноз «травматична катаракта правого ока, у зв'язку з посттравматичним проникаючим пораненням» (а.с.34).

Отже, внаслідок неправомірних дій малолітнього ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження ока, що призвели до втрати працездатності на 1/3.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

Малолітньою особою є особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (ст. 31 ЦК України).

Отже, малолітня особа не несе відповідальності за завдану шкоду, а таку відповідальність несуть, зокрема її батьки.

При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна малолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав

Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

У цій справі внаслідок неналежного контролю відповідачкою ОСОБА_2 за поведінкою малолітньої дитини ОСОБА_4, ним було вчинено протиправні дії внаслідок чого малолітній ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження ока, що призвели до втрати працездатності на 1/3, а тому відповідачка зобов'язана відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. Малолітній ОСОБА_4 не має батька.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 внаслідок нанесених ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ока з моменту настання такого ушкодження та до тепер проходить лікування, операційне втручання. Внаслідок цього завдано шкоди, що полягає у витратах на придбання ліків, лікарських матеріалів, медичних препаратів, транспортування до медичних закладів, інститутів, що підтверджується історіями хвороб, виписками з медичних карток, результатами обстежень тощо, а також квитанціями про понесення таких витрат, що містяться у матеріалах цієї цивільної справи. Розмір таких витрат позивачкою ОСОБА_3 визначено у сумі 13809,41 грн.

Не погодившись з віднесенням позивачем витрат на харчування на загальну суму 591,98 грн., та наявність помилок у розрахунку сум, що підтверджують витрати на відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальні витрати на лікування в сумі 13333,21 грн.

Відповідач фактично погодилась із цими судовими висновками і не оспорює визначений розмір майнової шкоди. Проте не згодна із розміром моральної шкоди, яку за рішенням суду повинна відшкодувати на користь позивачки.

ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Посилалась на те, що її малолітня дитинау зазнала душевних стражданнь внаслідок отриманого ушкодження ока, що призвело до інвалідності, погіршення зору, дитина продовжує переносити біль та страждання, вимушена проходити довготривале лікування, оперативне втручання, що позбавило можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватися з рідними та однолітками, а вона як мати також страждає через каліцтво сина внаслідок протиправної поведінки малолітнього ОСОБА_4 - вина відповідачки.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3

Ураховуючи доведеність факту, що суспільно небезпечними діями малолітнього ОСОБА_4, який є сином відповідачки, неповнолітньому ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях, пов'язаних із непоправним ушкодженням здоров'я, в порушенні його нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя та необхідності прикладення істотних зусиль для відновлення попереднього стану, а також душевних стражданнях, які зазнала його мати - позивачка ОСОБА_3 у зв'язку з протиправною поведінкою відносно сина, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок батьків, в даному випадку матері винної особи відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1178 ЦК України.

В той же час колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не було враховано ступінь вини заподіювача - малолітнього ОСОБА_4, який діяв необережно під час гри, тяжкий майновий стан відповідачки, наявність у неї двох неповнолітніх дітей, тому рішення суду першої інстанції в частні розміру моральної шкоди підлягає зменшенню до 50000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині стягнення моральної шкоди, а в іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: