АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4144/17 Справа № 204/4786/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2006 року, виданого КЖЕП «Південне», згідно з розпорядженням №5-06 від 10 січня 2006 року йому та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 38,0 кв.м, загальною 67,9 кв.м.

Зазначав, що право власності на вказану квартиру зареєстроване в КП «ДМБТІ» за ним та відповідачами по 1/4 частині за кожним.

Вказував, що спірна квартина складається з трьох житлових кімнат, розміром відповідно 9,3 кв.м, 12,2 кв.м, 16,5 кв.м, кухні 7,6 кв.м, вбудованої шафи 2,6 кв.м, коридору 10,9 кв.м, ванної кімнати 2,5 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, лоджії 5,1 кв.м, кімнати в квартирі ізольовані.

Посилаючись на те, що у квартирі проживають його колишня дружина ОСОБА_4, їх донька ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_3, і на початку червня 2013 року між ним та відповідачами виник конфлікт, який полягав у тому, що вони заважають йому користуватися квартирою, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою №71 у будинку №5 по вул.Новокримській у м. Дніпропетровську наступним чином: у користування ОСОБА_5 виділити житлову кімнату площею 9,3 кв.м, що відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити житлові кімнати площею 12,2 кв.м та 16.5 кв.м, що відповідає їх частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні залишити: кухню 7,6 кв.м, вбудовану шафу 2,6 кв.м, коридор 10.9 кв.м, ванну кімнату 2,5 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м, лоджію 5,1 кв.м та зобовязати КП «Жилсервіс-1» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі.

У листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що йому та відповідачам на праві власності належить по 1/4 частині спірної квартири.

Вказував, що із свого народження постійно мешкає та користується кімнатою площею 9,3 кв.м та інші співвласники згодні з таким порядком користування.

Зазначав, що в зазначеній кімнаті ним було зроблено ремонт, встановлені пластикові вікна, придбані меблі, він працює і має можливість самостійно сплачувати комунальні послуги за свою частину.

Посилаючись на те, що він доросла людина і йому не зручно мешкати в одній кімнаті з мамою або бабусею, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою №71 у будинку №5 по вул.Новокримській у м.Дніпропетровську, виділивши йому в користування житлову кімнату №5 площею 9,3 кв.м, житлову кімнату №6 площею 12,2 кв.м та житлову кімнату №9 площею 16,5 кв.м, лоджію площею 5,1 кв.м виділити в користування іншим співвласникам, а приміщення №1 коридор, площею 10,9 кв.м, №2 вбудовану шафу, площею 1,1 кв.м, №3 вбиральню, площею 1,2 кв.м, №4 ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, №7 кухню, площею 7,6 кв.м, №8 вбудовану шафу, площею 1,5 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є співвласницею 1/4 частини спірної квартири.

Вказувала, що з 13 квітня 2013 року у спірній квартирі вона займає житлову кімнату №6, площею 12,2 кв.м.

Зазначала, що вона людина похилого віку, страждає на ряд хронічних захворювань, з різким загостренням стану знаходилась на стаціонарному лікуванні в клінічній лікарні №15 та проходила лікування в Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 вчинює дебоші, заважає нормально користуватися квартирою, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою №71 в будинку №5 по вул.Новокримській у м.Дніпропетровську, виділивши їй у користуванні житлову кімнату №5, площею 9,3 кв.м, житлову кімнату №6 площею 12,2 кв.м та житлову кімнату №9 площею 16,5 кв.м, лоджію площею 5,1 кв.м виділити в користування іншим співвласникам, приміщення №1 коридор, площею 10,9 кв.м, №2 вбудовану шафу, площею 1,1 кв.м, №3 вбиральню, площею 1,2 кв.м, №4 ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, №7 кухню, площею 7,6 кв.м, №8 вбудовану шафу, площею 1,5 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_5 та зустрічні позови ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені частково. Визначено порядок користування квартирою №71 в будинку №5 по вул.Новокримській у м.Дніпро, виділивши у користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 9,3 кв.м, виділивши у користування ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,2 кв.м та житлову кімнату площею 16,5 кв.м; залишено у спільному користуванні інші приміщення: кухню 7,6 кв.м, вбудовану шафу 2,6 кв.м, коридор 10,9 кв.м, ванну кімнату 2,5 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м, лоджію 5,1 кв.м. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_5П та ОСОБА_4 залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та ухвалення нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_5П та ОСОБА_3 залишити без задоволення у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.321, ст.328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2006 року №5-06, виданого КЖЕП «Південне», квартира АДРЕСА_2, житловою площею 38,0 кв.м, загальною 67,9 кв.м належить ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно листа КП №Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №8472 від 02 серпня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 належить позивачу ОСОБА_5 1/4 частина, відповідачу ОСОБА_4 1/4 частина, відповідачу ОСОБА_2 1/4 частина та відповідачу ОСОБА_3 1/4 частина (а.с.7).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2014 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру.

ОСОБА_6 рішення набрало законної сили.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням від 31 липня 2014 року було встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 позбавляють позивача ОСОБА_5 права користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном.

Згідно акта державного виконавця від 26 червня 2015 року, позивачу ОСОБА_5 усунуто перешкоди та вселено до квартири АДРЕСА_1 (а.с.35).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що між сторонами існують неприязнені стосунки, а тому вважав за необхідне визначити порядок користування спірною квартирою саме шляхом виділення у користування ОСОБА_5 житлової кімнати площею 9,3 кв.м та виділення у користування ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 житлової кімнати площею 12,2 кв.м та житлової кімнати площею 16,5 кв.м; залишивши у спільному користуванні інші приміщення: кухню 7,6 кв.м, вбудовану шафу 2,6 кв.м, коридор 10,9 кв.м, ванну кімнату 2,5 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м, лоджію 5,1 кв.м.

Проте,колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно положень статей 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як зазначено в ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Стаття 358 ЦК України визначила, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За правилом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи зі змісту положень ст. 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловивши її в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обовязки. Це конституційне положення повязане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів обєктами власності. Власність зобовязує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права і має своїм наслідком його відновлення.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Зважаючи на те, що між співвласниками відсутня будь-яка згода та взаємопорозуміння, суд позбавлений можливості вирішити даний спір, оскільки яке б не було прийняте рішення та який би не був встановлений порядком користування спірною квартирою, він буде порушувати права когось із співвласників квартири.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовів.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати по 234 грн.66 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків, зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування житловим приміщенням та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1», про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 234 грн.66 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7