Номер провадження: 22-ц/785/3632/17
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника прокуратури Одеської області - Елісашвілі О.М., представника відповідача Затоківської селищної ради - ОСОБА_5, представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Одеської області на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року за позовом виконуючого обов'язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_6 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 листопада 2016 року Б.-Дністровська місцева прокуратура звернулась до суду із позовом до відповідачів, третя особа ВК Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» 23.03.2006 р. укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,304 га терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Сонячний район, зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.06.506.00045 від 27.03.2006 р.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок відділом Держгекадастру у м. Білгород-Дністровському проведено державну реєстрацію земельних ділянок: площею 0,0965 га по АДРЕСА_1 (кадастровий НОМЕР_1); площею 0,0964 га по АДРЕСА_2 (кадастровий НОМЕР_2); площею 0,0482 га по АДРЕСА_3 (кадастровий НОМЕР_3); площею 0,0965 га по АДРЕСА_4 (кадастровий НОМЕР_4) із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс»

Далі, Затоківська селищна рада на підставі рішення від 20.08.2015 року №3255 передано ОСОБА_8 у власність земельну ділянку площею 0,0965 га, кадастровий НОМЕР_1 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 рішенням від 20.08.2015 року №3253 передано гр. ОСОБА_12 у власність земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий НОМЕР_2 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2; рішенням від 20.08.2015 року №3256 передано гр. ОСОБА_9 у власність земельну ділянку площею 0,0482 га, кадастровий НОМЕР_3 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 ті рішенням від 20.08.2015 року №3254 передано гр. ОСОБА_6 у власність земельну ділянку площею 0,0965 га, кадастровий НОМЕР_4 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4.

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для оформлення права власності, видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: свідоцтво серії СТА 718080, індексний № 44323235 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24400511; свідоцтво НОМЕР_5, індексний № 44381375 щодо земельної ділянки площею 0,0964 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2, яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24404486; свідоцтво НОМЕР_6, індексний №44392121 щодо земельної ділянки площею 0,0482 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3, яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24402631 та свідоцтво НОМЕР_7, індексний №44383678 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4, яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24404277.

Також позивач вказує, що підставою для формування вищезазначених земельних ділянок стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, внаслідок чого на підставі такої технічної документації із земельної ділянки загальною площею 1,304 га, яка раніше перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс», сформовано ряд окремих земельних ділянок, у тому числі земельні ділянки відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_6

Натомість, виходячи з того, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, зазначено як будівництво об'єктів рекреаційного призначення, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. У зв'язку з цим, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач вважає, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 право власності на вказані земельні ділянки набуті з порушенням вимог діючого законодавства, у зв'язку з цим, рішення Затоківської селищної ради мають бути визнані судом незаконними, а свідоцтва про право власності - недійсними.

У зв'язку з наведеним позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник Затоківської селищної ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у його задоволенні.

Відповідачі - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 09.02.2017 року до суду надійшли їх заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що проти позову заперечують, вважають його незаконним, необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. (а.с. 57-60).

Третя особа була повідомлена про час та місце розгляду справи, представник в судове засідання не з'явився, заяв про відкладання розгляду справи суду не надавав.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстацнії та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги прокуратури Одеської області, та пояснення на апеляцію її представника ОСОБА_16 та заперечення на апеляцію представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а також думку представника відповідача Затоківської селищної ради - ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На думку судової колегії оскаржене рішення суду по даній справі прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повністю відповідає фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи письмовим доказам, обґрунтоване законодавчо та підтверджене судовою практикою, а отже відсутні законні підстави для його скасування з огляду на наступне.

Так, у апеляційній скарзі містяться посилання на те, що судом першої інстанції не враховано факт того, що землі рекреаційного призначення з цільовим призначенням: для будівництва об'єктів рекреаційного призначення передано для індивідуального дачного будівництва без розробки проекту відведення земельних ділянок по зміні їх цільового призначення, тобто у порушення встановленого земельним законодавством порядку.

Проте такі твердження апелянта не заслуговують на увагу, оскільки для передачі відповідачам земельних ділянок у приватну власність розробляти проект відведення земельних ділянок по зміні їх цільового призначення немає потреби, адже цільове призначення земельних ділянок, що передані у приватну власність відповідачів, залишилося незмінним, на підтвердження цього слід зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Харрісон-Транс-Сервіс" було розроблено проект відведення земельної ділянки площею 1,304 га. на умовах оренди для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, виділена для цієї мети земельна ділянка за цільовим призначенням була віднесена до земель рекреаційного призначення. Вид використання - для будівництва та експлуатації закладу відпочинку. Вказаній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_8 та надано в оренду TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" на підставі Договору оренди від 23.03.2006 р., укладеного між Затоківською селищною радою та TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" (а.с. 17-20 т. 1).

Згодом на зазначеній земельній ділянці були побудовані котеджі, що підтверджується копією технічного паспорта на котеджі від 10.01.2014р. (а.с. 26-35 т.3) та зареєстровано права власності відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2014 р. (а.с. 36-37 т.3).

11серпня 2014 року TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" звернулося до Виконавчого комітету Затоківської селищної ради із клопотанням про надання нових адрес земельним ділянкам, які утворяться для обслуговування котеджів. 28 серпня 2014 року Виконавчий комітет Затоківської селищної ради прийняв Рішення про надання відповідних адрес ділянкам, які утворяться для обслуговування побудованих котеджів, що підтверджується копією рішення Виконавчого комітсіу Затоківської селищної ради №111 від 28 серпня 2014 року (а.с. 38 т.3).

У 2014 році TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" в процесі поділило земельну ділянку з

кадастровим НОМЕР_8 площею 1,304 га., яка перебувала у його користуванні на підставі Договору оренди від 23.03.2006 р., в результаті чого було утворено низка земельних ділянок меншої площі, серед яких ділянки з кадастровими НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_3. При цьому новоутворенні земельні ділянки залишилися з тим самим цільовим призначенням та видом використання.

Після поділу земельної ділянки котеджі за ініціативою TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" були реконструйовані у дачні будинки, що підтверджується копією технічних паспортів від 01.10.2014р. на дачні будинки АДРЕСА_1,. Надалі власник дачних будинків TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" уклав із відповідачами: ОСОБА_17 договір купівлі-продажу дачного будинку від 24.07.2015р. (а.с. 59-60 т. 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_2, ОСОБА_6 договір купівлі-продажу дачного будинку від 24.07.2015 р. (а.с. 61-62 т.3), розташованого за адресою: АДРЕСА_4, на земельній ділянці з кадастровим № НОМЕР_4, ОСОБА_8 договір купівлі-продажу дачного будинку від 24.07.2015 р. (а.с. 63-64 т.3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці з кадастровим № НОМЕР_1, ОСОБА_9 договір купівлі-продажу дачного будинку від 24.07.2015 р. (а.с. 65-66 т.3), розташованого за адресою: АДРЕСА_3, на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_3.

У липні 2015 року відповідачі звернулися до Затоківської селищної ради із заявами про отримання земельних ділянок для обслуговування та експлуатації дачних будинків, які належать їм на праві власності, внаслідок чого Затоківська селищна рада прийняла рішення від 20.08.2015р. №3253, 3254, 3255, 3256 про передання ОСОБА_17, у власність земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_2 для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0964 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_6 у власність земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_4 для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0965 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_8 у власність земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1 для індивідуальною дачного будівництва, площею 0,0965 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_9 земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_3 для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0482 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Отримавши рішення про передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва (рекреаційне цільове призначення), відповідачі зареєстрували право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку.

Таким чином, до передачі спірних земельних ділянок у власність відповідачам для індивідуального дачного будівництва ділянки вже були сформованими на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий НОМЕР_8.

Відповідно до ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до вимог ч.6 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.

Згідно ч.1 ст.123 ЗК України надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ст.121 громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Проте апелянт у своєї скарзі не вірно розмежовує поняття виду використання земельної ділянки з поняттям цільового призначення земельної ділянки, зазначаючи про те, що землі рекреаційного призначення можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, кожен з яких характеризується власним правовим режимом, екосистемними функціями, видами господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. Зокрема, в рамках вказаної категорії виокремлені різні види цільового використання земельних ділянок, а саме для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, індивідуального дачного будівництва тощо.

Однак, вказані поняття за своєю правовою природою є різними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі Україи за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншою призначення.

Тобто цільове призначення є диференційною ознакою категорії. Цільове призначення не може бути визначено на власний розсуд власника / користувача земельної ділянки. Для зміни цільового призначення (тобто категорії) земельної ділянки необхідно дотриматися відповідної процедури.

Згідно до ст.51 Земельного кодексу України за видами використання в межах категорії земель рекреаційного призначення визначені земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади. Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Як встановлено ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Також слід зазначити, що крім підміни понять, апелянт не вказує про передумови зміни виду використання спірних земельних ділянок.

Як зазначалося вище, на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_8 було побудовано котеджі. Земельна ділянка мала рекреаційне цільове призначення, вид використання - для обслуговування та експлуатації об'єкта рекреації. Після реконструкції котеджі стали дачними будинками. Під час винесення Загоківською селищною радою рішень №3253, №3254, №3255, №3256 від 20.08.2015р. про передання спірних земельних ділянок відповідачам, у цих рішеннях було зазначено, що земельна ділянка передається для індивідуального дачного будівництва.

Здійснення реконструкції котеджів у дачні будинки не виходить за межі повноважень користувача земельної ділянки. Цільове призначення земельної ділянки не потрібно змінювати, якщо тип будівлі, яка утворилася після реконструкції, дозволено розміщувати на вказаній ділянці вказаної категорії.

У Листі Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006р. №14-17-7/9942 зазначено, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об'єкту чи для використання в межах будь якої категорії відповідно до ст.19 Земельного кодексу України, але через якийсь час там було розташовано інший об'єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Вказаний лист надає вичерпне та зрозуміле пояснення про те, що цільове призначення земельної ділянки не порушено у випадку використання ділянки відповідно до переліку видів використання в рамках певної категорії.

Слід зазначити, що розмежування понять цільове призначення земельної ділянки та вид використання земельної ділянки знайшло своє відображення у судовій практиці України зокрема, суди різних інстанцій дотримуються позиції, за якої Земельним кодексом визначені вичерпний перелік категорій земель, які визначені залежно від цільового призначення.

Аналізуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що зміна цільового призначення відбувається лише у разі зміни категорії земельної ділянки.

Також на думку судової колегії слід звернути увагу на тому, що було змінено вид використання земельної ділянки у зв'язку із реконструкцією та зміною типу будівлі, яка розташована на земельній ділянці. При цьому, фактично, вказана зміна виду використання відбулася до передачі ділянок у власність відповідачам, оскільки котеджі було реконструйовано у дачні будинки задовго до їх продажу відповідачам. Крім того, TOB "Харрісон-Транс-Сервіс" мало права самостійно визначати вид використання ділянки відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України, в тому числі мало право обирати тип будівлі, яка буде розміщена на земельній ділянці яка перебувала у його користуванні, серед переліку тих, які дозволено розміщувати на землях рекреаційного призначення.

У свої апеляційній скарзі прокуратура посилається на порушення порядку передачі земельної ділянки у приватну власність, вважаючи що судом першої інстанції у своєму рішенні не надано належної правової оцінки, що на час прийняття селищної радою оскаржуваних рішень від 20.08.2015 року земельні ділянки не були вільними, не вилучалися у попереднього власника, та не поверталися, через що селищна рада не мала права надавати їх іншим особам.

Однак ці доводи спростовуються тим, що отримуючи право власності на дачні будинки які розташовані на спірних земельних ділянках, відповідачі згідно до вимог ЗК України, отримали право на земельні ділянки в тому ж обсязі, в якому воно належало попередньому власнику нерухомості.

Попереднім користувачем земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_8, власником нерухомості та ініціатором поділу земельної ділянки був саме TOB "Харрісон-Транс-Сервіс", який сам добровільно продав котеджі у власність відповідачам за договорами купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма міститься і в ЦК України, а саме у ст. 377 ЦК України: до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, відповідачі, отримавши нерухомість на земельній ділянці, отримали відповідно до вимог закону права користування на земельні ділянки.

Крім того, у договорі про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_8 зазначено, що сторони не мають претензій відповідно до п.1, у якому зазначено, що договір розривається за взаємною згодою і домовленістю сторін.

До того ж, слід зазначити про те, що відповідно до ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Також необхідно зазначити, про посилання у апеляційній скарзі прокуратури на рішення Верховного Суду України від 08.04.2015р. у справі №6-32цс15 де визначено правову позицію, згідно з якою зміна виду використання землі в межах цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі однак вказану судову практику не можна застосувати при розгляді справ, щодо земельних ділянок рекреаційного призначення.

Вказане рішення застосовується виключно до земель сільськогосподарського призначення, про що зазначено у самому рішенні а саме: «Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Згідно з ч.3 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою КМ України від 11.04.2008р. №502 та за ініціативою власників. Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком».

Така позиція ВСУ ґрунтується на вимогах діючого законодавства, але стосується тільки земель сільськогосподарського призначення. Навіть у ч.5 ст. 20 ЗК України зазначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Також слід звернути увагу на доводи апеляційної скарги щодо, необґрунтованого посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини щодо непропорційного втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та безпідставного позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Судова колегія вважає, що відповідно до ст.І Першого Протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Отже, звернення прокурором до суду з позовом у цій справі направлено на вирішення суспільно значимої потреби у відновленні законності щодо раціонального використання земель особливо цінних земельних ділянок, призначених для рекреації населення.

Вказане не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У застосованому рішенні Європейського суду з прав людини «Стреч проти Сполученою Королівства» від 24 червня 2003 року викладена позиція, відповідно до якої самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть буті безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Вказана правова позиція доречно було застосовано у рішенні суду першої інстанції, оскільки відповідачі стали власниками земельних ділянок на законних підставах, дотримавшись усіх вимог, необхідних для отримання земельних ділянок, на яких розташована належна їм нерухомість.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області відхилити, рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік