Провадження № 2/761/239/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), в особі свого представника, 04 серпня 2015 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - Відповідач) про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 липня 2012 року між нею та Відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким Позивач отримала кредит в розмірі 482 406 грн. 44 коп., строком кредитування на 60 місяців, зі встановленою процентною ставкою за кредитом в розмірі 9,90% процентів (далі - Кредитний договір). Позивач зазначила, що за умовами Кредитного договору, вона зобов'язувалася погашати заборгованість згідно Графіку погашення кредиту, сплачуючи щомісячні платежі в національній валюті України згідно затвердженого Графіку погашення кредиту. Зауважила, що станом на 20 липня 2015 року Позивачем сплачено Відповідачу грошові кошти в розмірі 353 484 грн. 40 коп. Однак, Відповідачем було пред'явлено до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві виконавчий напис № 798, виданий 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М., згідно якого запропоновано звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення наступних платежів в розмірі 857 314 грн. 72 коп. за прострочені відсотки та прострочену суму основного боргу, штрафні санкції за вимогами, витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, штрафу за порушення терміну повернення кредиту, компенсації страхових платежів, суми кредиту. Позивач вважає, що Відповідач, маніпулюючи пунктом 1.3.1. Кредитного договору, фактично намагається змінити розмір платежів за кредитом та додатковим кредитом, збільшуючи суму, що суперечить ряду норм діючого законодавства України. Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати, що сума кредиту за Кредитним договором № 50005321 від 26 липня 2012 року, укладеним між Позивачем та Відповідачем, яка має бути повернута до 15 липня 2017 року становить 482 406 грн. 44 коп., визнати, що повернення суми кредиту за Кредитним договором здійснюється в національній валюті України згідно графіку погашення кредиту до Кредитного договору (з використанням еквіваленту 8,0875 грн/дол. США), та сукупна вартість повернутого кредиту не може перевищувати 482 406 грн. 44 коп., визнати недійсним абзац 9 розділу «Основні умови кредиту» Кредитного договору, а саме: «Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування».

У судовому засіданні представник Позивача позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримала. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. Підтримав позицію, викладену у письмових запереченнях проти позову, де зазначено, що частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено прямої заборони застосування еквіваленту іноземної валюти у договорі споживчого кредитування при наданні кредиту у національній валюті. Положення чинного законодавства України хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Представник Відповідача зазначила, що відповідно до умов Кредитного договору, сума кредиту у розмірі, погодженому сторонами, була надана Позивачу саме в українських гривнях. При цьому, як в Кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Представник Відповідача зауважила на тому, що загальний розмір щомісячного платежу є таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту та незмінним з моменту укладення Кредитного договору. Зазначила, що висновок Позивача про те, що розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті у погашення суми кредиту у Графіку погашення кредиту виражений в іноземній валюті - доларах США не відповідає дійсності та був зроблений внаслідок невірного тлумачення умов Кредитного договору. Зазначила, що твердження Позивача по те, що сплата грошових коштів із застосуванням еквіваленту доларів США призводить до збільшення витрат Позивача, не передбачених Кредитним договором, є безпідставним. Вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту, статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 26 липня 2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті», було укладено Кредитний договір № 50005321 (далі - Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 482 406 грн. 44 коп., що в еквіваленті становило 59 648 доларів США 40 коп., строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90% процентів річних (а.с. 6-9).

Згідно з частиною 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом Кредитного договору, пунктів 1.3., 1.3.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору, усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище;

сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту Позичальником відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі;

розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору і Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі (а.с. 6-9).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При зверненні із позовом до суду, Позивач стверджує, що зміст вищезазначеного пункту 1.3. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору, суперечить абзацу третьому частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Варто зауважити, що Закон України «Про захист прав споживачів» діє з 12 травня 1991 року, Кредитний договір, абзац 9 розділу «Основні умови кредиту» якого Позивач просить визнати недійсним, укладений 26 липня 2012 року.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, за змістом частин 1 та 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Позивач необґрунтовано припускала незмінність курсу долара США по відношенню до національної валюти - гривні. При цьому, Позивач не була позбавлена можливості отримати кредит в національній валюті або обрати інші умови кредитування.

Крім того, за змістом пункту 9.5. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору, підписанням Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила Позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, а також Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (а.с. 6-9).

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи цивільно-правовий принци свободи договору, суд приходить до висновку, що Позивач не була позбавлена можливості не укладати правочин, умови якого є завідомо несправедливими для однієї із сторін. Кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його умови.

При цьому, представник Відповідача звернувся до суду із заявою про відшкодування стороні Відповідача 10 000 грн. 00 коп., витрат за надання правової допомоги.

Зазначені кошти не підлягають присудженню на користь Відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Оскільки така заява на адресу суду від вказаної особи не надходила, підстави вважати, що Позивачеві надавалася правова допомога у порядку, визначеному законом, відсутні

З урахуванням викладеного, на підставі статей 203, 215, 524, 533, 627, 628, 629, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року, Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :