Пров. №2/766/4261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділити її та визначити порядок користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в шлюбі з 01.10.2010 по 16.06.2016 роки. За час перебування у шлюбі подружжя за спільні сумісні кошти придбали трикімнатну квартиру №21, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, буд. 6. Відповідач відмовляється у добровільному порядку вирішити питання про поділ та визначення порядку користування вказаною квартирою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В останнє судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнала, в останнє судове засідання також не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року, який було розірвано за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2016 року.

Під час перебування у шлюбі 10.10.2014 року ОСОБА_2Е за письмовою згодою позивача придбала трикімнатну квартиру №21, яка розташована за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, буд. №6, що підтверджено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно розяснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, оскільки придбане за договором купівлі-продажу, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, чи шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Крім того, відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання майна сумісною власністю та поділ майна, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про визначення порядку користування квартирою, суд дійшов висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно технічних документів житлові кімнати, порядок користування якими просить визначити позивач, мають площу 11,8 кв.м та 12,4 кв.м, тому позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст.57, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 365, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати квартиру №21, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, буд. 6, обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №21, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, буд. 6.

Визначити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування квартирою №21, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, буд. 6.

Виділити ОСОБА_1 в окреме користування житлову кімнату площею 11,8 кв.м, а ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,4 кв.м, а всі інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні сторін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3