З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"30" січня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Сенько Л.Ю.,
за участі секретаря Зданевич Г.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житлом,
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона та неповнолітня ОСОБА_3, опікуном якої є позивач, являються власниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а саме 3/4 належить позивачу на підставі договору дарування від 07.09.2004 року та свідоцтва про право власності на житло, а 1/4 належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину від 23.09. 2004 року. У даній квартирі є тимчасово зареєстрована ОСОБА_5 яка не була знята з реєстрації після закінчення терміну тимчасової прописки, до 23.05.2009 року. З лютого 2008 року відповідач ОСОБА_5 хоча і зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1, але фактично не проживає. Відповідач виїхала на постійне місце проживання до Росії, де до цього часу і проживає, однак із тимчасової реєстрації не була знята. Із 2008 року відповідач не проживає у квартирі позивача.
Позивач ОСОБА_1 в наданій до суду 30.01.2017 року підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. У разі відсутності відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Просила дану справу розглянути у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_5, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Заперечень до суду не надала. Заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке.
Поняття права власності визначено ст.316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України.
В статті 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3, опікуном якої є позивач (а.с.5), являються власниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а саме 3/4 квартири належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 2-2026 від 07 вересня 2004 року (а.с.8) та свідоцтва про право власності на житло (а.с.13), а 1/4 квартири належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину №2-2227 від 23 вересня 2004 року (а.с.11). В квартирі АДРЕСА_1 значиться зареєстрованою ОСОБА_5 на строк до 23.09.2009 року (а.с.7). Згідно акту комісії в складі в.о. паспортиста ОСОБА_6, майстра дільниці ОСОБА_7 від 28.10.2016 року при перевірці встановлено, що по АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2. При опитуванні сусідів виявлено, що ОСОБА_2 не проживає по даній адресі з лютого 2008 року, що також засвідчили сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.14).
За відомостями адресно - довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).
Відповідно до ст.7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1 ст.109 Житлового Кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.
Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав на проживання та користування відповідача у квартирі АДРЕСА_1.
Враховуючи наведене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.15, 316, 317, 319, 321, ч.1 ст. 383, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.3,10,11, 58-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.109, 150 ЖК України, ст.7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя