Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1971/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт Н» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 рокуі

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт Н» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» та з урахуванням уточнень до позовної заяви (т.1 а.с. 204) просило:

- визнати недійсним договір оренди землі № 38 від 05 серпня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0538, загальною площею 3,93га.;

- визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,93 га, кадастровий номер :02:000:0538, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт Н» та ОСОБА_2 поновленим.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Агроконтракт-Н» ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, а також представники СТОВ «Агролан» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали письмові заперечення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 005583 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 538, площею 3,93 гектари, розташованої на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0538.

08 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 було укладений договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років.

Дану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

05.08.2014 року між відповідачами ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 38, відповідно до якого ОСОБА_2 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 538 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Капітанівської селищної ради, площею 3,93 га, кадастровий номер :02:000:0538, строком на 5 років.

Договором оренди землі від 08 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

ТОВ «Агроконтракт - Н» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу ОСОБА_2 листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-2 від 05.04.2013 року та за вих. № 10 від 08.02.2014 року з відповідними доказами поштового відправлення вказаних листів на адресу ОСОБА_2

Позивач в період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2, та після закінчення строку дії такого, тобто після 28 травня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконував свої обовязки орендаря, використовував земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачував відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000208 за 2014 рік у відповідності до якої ОСОБА_2 отримала орендну плату від позивача за весь 2014 рік 20 березня 2015 року.

Письмове повідомлення на імя ОСОБА_2, щодо продовження договору оренди від 05 квітня 2013 року, підписане ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності за № 21-02-2013 від 21.02.2013 року, якою ТОВ «Агроконтракт Н» надало право ОСОБА_7 від імені позивача підписувати вказані письмові повідомлення.

ОСОБА_2 двічі повідомляла позивача про небажання продовжувати строк дії договору шляхом направлення листів - повідомлень від 23 листопада 2013 року та від 26 квітня 2014 року.

30 червня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 38 від 05 серпня 2014 року, державна реєстрація, якого здійснена 05.07.2017 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95791701 від 30.08.2017 року.

03 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 05.07.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95791701 від 30.08.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що незалежно від обставин фактичного виконання сторонами договору оренди землі, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна, оскільки до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права і цей висновок не відповідає обставинам справи.

За приписами ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення сторонами договору оренди) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, визначено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладено на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до вказаного Указу Президента України, Держкомзем видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

Тимчасовим порядком була передбачена процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2, укладений 08 грудня 2008 року, був зареєстрований 28 травня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» - спеціальним органом, структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав би керуватись нормативно-правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

З огляду на викладене висновок суду про те, що договір оренди землі від 08 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та «Агроконтракт-Н», не пройшов державної реєстрації, є безпідставним.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Таким чином договір оренди землі, укладений 08 грудня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28 травня 2009 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклала договір оренди землі № 38 з СТОВ «Агролан», відповідно до якого передала в оренду товариству спірну земельну ділянку строком на пять років (т.2 а.с.76-77).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 08 грудня 2008 року та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Зміст оспорюваного договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору.

Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки вважає, що цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2, ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені ст. 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого ст.777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Пунктом 9.3.4. договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1. цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 договору оренди землі, встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Договір оренди землі укладено строком на 5 років та зареєстровано 28 травня 2009 року, а тому строк його дії до 28 травня 2014 року.

До закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, позивач, з метою скористатися своїм переважним правом щодо поновлення договору оренди, двічі направляв ОСОБА_2 листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди № 1, а саме від 05 квітня 2013 року за № ЛП-2 та від 08 лютого 2014 року за № 10 (т.1 а.с.13,14).

Доказів які б підтверджували направлення позивачем листа-повідомлення від 05 квітня 2013 року суду не надано.

Проте, зворотнім повідомлення про вручення поштового відправлення на імя ОСОБА_2, квитанцією про відправлення поштою рекомендованого листа та описом вкладення підтверджується , що лист-повідомлення №10 від 08 лютого 2014 року з проектом додаткової угоди № 1 на адресу відповідача ОСОБА_2 відправлено 20 березня 2014 року та отримано особисто ОСОБА_2 21 березня 2014 року (т.1 а.с.14-17).

Отримання відповідачем ОСОБА_2 листа-повідомлення №10 від 08 лютого 2014 року з пропозицією поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди № 1 встановлено судом першої інстанції і рішення суду в цій частині ніким не оскаржувалось.

У додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки від 08 грудня 2008 року, орендарем запропоновано ОСОБА_2 встановити розмір орендної плати 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з безоплатним наданням послуг по оранці та культивації до 25 соток городів, виданням 500 кг соломи та наданням допомогу на поховання у розмірі 700 грн. у випадку смерті орендодавця.

Доводи відповідачів про те, що листи повідомлення, на які посилається позивач та проект додаткової угоди до договору оренди землі були підписані неповноважною особою ОСОБА_7, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців директором (підписантом) ТОВ «Агроконтракт-Н» зазначений ОСОБА_8, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Довіреністю № 21-02-2013 виданою 21 лютого 2013 року ТОВ «Агроконтракт-Н» в особі директора ОСОБА_8, уповноважено ОСОБА_7 від імені товариства, зокрема, укладати, змінювати, розривати цивільно-правові, трудові угоди, визначаючи умови правочинів на власний розсуд та з урахуванням обмежень щодо вчинення правочинів, визначених Статутом товариства. Уповноважено бути представником товариства перед юридичними та фізичними особами, вчиняти будь-які юридично значимі дії в межах повноважень директора товариства. Для виконання цієї довіреності надано повноваження подавати та підписувати від імені товариства заяви, пояснення тощо, одержувати необхідні довідки, документи, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. У довіреності зазначено, що викладений перелік прав, наданих представнику, не є вичерпним. Довіреність дійсна до 31 грудня 2014 року (т.2 а.с.4).

Протоколом № 19/04-2013 загальних зборів учасників ТОВ «Агроконтракт-Н» від 19 квітня 2013 року підтверджується, що тимчасово виконуючим обовязки директора ТОВ «Агроконтракт-Н» з 22 квітня 2013 року призначено ОСОБА_7 та надано йому повноваження без доручення діяти від імені товариства, зокрема, укладати усі види договорів, сума яких не перевищує 10000,00 грн., а також, які не стосуються відчуження основних засобів, без рішення Зборів Учасників (т.2 а.с.5).

Відповідно до ОСОБА_6 з ЄДРПОУ ОСОБА_7 з 12 серпня 2013 року є керівником ТОВ «Агроконтракт-Н» (т.2, а.с.65-73).

Вказаними доказами підтверджується, що станом на 08 лютого 2014 року ОСОБА_7, підписав лист-повідомлення на адресу ОСОБА_2, щодо поновлення договору оренди землі від 08 грудня 2008 року та проект додаткової угоди договору оренди землі, як уповноважена особа ТОВ «Агроконтракт-Н».

У запереченнях на позовну заяву та на апеляційну скаргу представники відповідачів, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог та апеляційної скарги вказують на те, що ОСОБА_2 неодноразово повідомляла позивача про небажання продовжувати строк дії договору шляхом направлення листів-повідомлень від 23 листопада 2013 року та 26 квітня 2014 року, що підтверджується журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» а саме: що товариством отримано лист від ОСОБА_2 за вх. № 154 від 29 квітня 2014 року.

На підтвердження зазначених доводів до матеріалів справи долучено копії листів-повідомлень ОСОБА_2 про відмову у продовженні договору оренди землі від 23 листопада 2013 року та 26 квітня 2014 року з квитанціями про поштове відправлення (т.2 а.с.50,51).

Оригінали зазначених листів-повідомлень та квитанції про поштові відправлення надавалися для огляду в суді апеляційної інстанції.

Представник позивача пояснив в суді апеляційної інстанції, що копії листів-повідомлень ОСОБА_2 в товаристві не збереглися.

Згідно запису в книзі реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт Н» 29.04.2014 року за №154 зареєстровано повідомлення ОСОБА_2 про розірвання договору (т.1.а.с.92 на зв.).

Представники відповідачів стверджують, що направлялися листи-повідомлення про відмову у продовженні договору оренди землі, а не про його розірвання.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Агроконтракт-Н» лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди 21.03.2014 року, а лист-повідомлення щодо відмови у продовженні договору оренди землі, на який посилаються представники відповідачів, датований 26 квітня 2014 року.

Наведе свідчить, що орендодавець ОСОБА_2 надала відповідь на лист-повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» про поновлення договору оренди землі поза межами місячного строку, встановленого ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони не заперечували, що ТОВ «Агроконтракт-Н» виконувало умови договору щодо сплати орендної плати і лише за 2014 рік виплатило орендодавцю ОСОБА_2 у березні 2015 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин справи, виплату орендної плати за 2014 рік в березні 2015 року не можна вважати, що орендар неналежно виконував обовязки за умовами договору, в розумінні ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Докази того, що позивач недобросовісно або неналежним чином виконував обовязки з договором оренди, у справі відсутні.

Повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» про свій намір продовжувати орендні відносини після закінчення договору оренди, свідчать про те, що позивач мав намір використати своє переважне право на поновлення договору перед третіми особами.

Матеріалами справи підтверджується, що орендодавець ОСОБА_2 не повідомила ТОВ «Агроконтракт-Н» про свій намір укласти договір оренди з іншим орендарем, а реалізація переважного права попереднього орендаря можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

Орендодавець ОСОБА_2 не надала доказів, що вона зверталася до позивача з пропозицією укласти договір оренди землі на інших умовах і вони з позивачем не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, як того вимагають положення ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Отже за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі» є порушеним, а така поведінка орендодавця, як укладення договору №38 від 05 серпня 2014 року з ТОВ «Агролан» є недобросовісною.

Свобода договору полягає у вільному волевиявленні осіб на вступ у договірні відносини.

Після укладення договору, цей договір виступає засобом регулювання поведінки сторін у цивільних правовідносинах. Свобода договору не є абсолютною, вона існує в рамках нормативно-правових актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості.

Отже, з урахуванням цих положень, відповідач ОСОБА_2, як орендодавець, мала б керуватись та дотримуватись умов укладеного договору оренди землі з ТОВ «Агроконтракт-Н та положеннями ст.33 Закону України «Про оренду землі» і з урахуванням того, що договором не передбачено розірвання договору в односторонньому порядку, не укладати договір оренди землі з СТОВ «Агролан» до припинення правовідносин з орендарем за договором оренди землі від 08 грудня 2008 року в установленому законом порядку.

Згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди; на період дії строку договору оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки та після закінчення строку дії договору, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору виконував свої обовязки орендаря, використовував земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачував відповідачу орендну плату.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2539цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПКУ України є обовязковою для всіх судів України.

Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи є доводи відповідачів, що позивач після закінчення строку дії договору оренди землі не користувався спірною земельною ділянкою і не мав наміру користуватись.

Доказом того, що позивач користувався після закінчення строку дії договору оренди землі спірною земельною ділянкою, є пояснення представників відповідачів, які не заперечували, що товариство використовувало земельну ділянку і у вересні 2014 року зібрало врожай.

Також доказом цього є сплата позивачем та отримання ОСОБА_2 орендної плати за повний 2014 рік.

Укладення договору оренди землі між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» 05 серпня 2015 року, зайняття спірної земельної ділянки новим орендарем на початку 2015 року, створило ТОВ «Агроконтракт-Н» перешкоди в подальшому користуванні спірною земельною ділянкою.

Таким чином, вищезазначені обставини підтверджують наявність підстав для визнання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» недійсним, а також для поновлення договору оренди землі від 08 грудня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н».

Разом з тим, оскільки встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 30 червня 2017 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, державна реєстрація якого здійснена 05 липня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, так як цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі, укладеного 04 серпня 2014 року між ОСОБА_9 та СТОВ «Агролан» є правильним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Так як рішення суду в частині позову про визнання договору оренди землі від 08 грудня 2008 року підлягає задоволенню, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову позивачем та за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2893,80 грн. (1378 грн.+1515,80 грн. (1378 грн.х110%)).

Керуючись ст.209, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,93 га, кадастровий номер :02:000:0538, укладений 08 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокорнтракт-Н2 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» 2893 грн. 80 коп. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.В.Гайсюк

ОСОБА_10