Справа №636/2748/17
Провадження №2/636/1589/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого -

судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, в якому вони перебували з 17.01.2009 року по 22.10.2012 рік у них є двоє неповнолітніх дітей, дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є дитиною - інвалідом.

Після розірвання шлюбу з відповідачем їх спільні діти залишилася проживати з нею.

З травня 2017 року сину ОСОБА_4 необхідне лікування за кордоном, а саме в Міжрегіональному центрі відновлювальної медицини та реабілітації в місті Москва РФ.

Однак без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, вона не може виїхати за межі України з дитиною, яка терміново потребує лікування.

Таку згоду від відповідача вона не може отримати оскільки, вже довгий час батько дітей не приймає ніякої участі в їх житті, його місце перебування не відоме з 2011 року.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.05.2013 року ОСОБА_2, як боржника по сплаті аліментів, було оголошено в розшук. В ході розшукових міроприємств до цього часу не вдалося встановити місце його перебування.

З огляду на це, просить суд надати дозвіл на тимчасовий неодноразовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька та без його супроводу на протязі 2017-2018 років.

До судового засідання позивачка надала письмову заяву якою позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного.

У відповідності ст.214 ЦПК України при ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались як вимоги, так і заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі з 17.01.2009 року. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22.10.2012 року шлюб між ними було розірвано.

Від даного шлюбу у них є неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розлучення батьків залишилися проживати разом з матір'ю.

Згідно до медичного висновку №62 КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» від 22.11.2016 року ОСОБА_4 є дитиною - інвалідом з захворюванням СЦП.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації Міжрегіонального центру відновлювальної медицини та реабілітації в місті Москва РФ від 31.05.2017 року, хворий ОСОБА_4 потребує довготривалого лікування та періодичного огляду в вищезазначеному закладі.

Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Батько дитини - ОСОБА_2 тривалй час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, не приймає участі у їх житті та в даткових витратах на їх лікування, навчання, тощо.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.05.2013 року ОСОБА_2, як боржника по сплаті аліментів, було оголошено в розшук. В ході розшукових міроприємств до цього часу не вдалося встановити місце його перебування.

В зв'язку з тим, що місце знаходження відповідача не відоме, позивачка не може отримати від нього дозвіл, необхідний для виїзду їх неповнолітнього сина на лікування за межі України.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і гармонійного розвитку. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.155 СК України).

Пунктом 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно п.п.3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212,214,215 ЦПК України, ст.ст. 7,141,155,160,161 СК України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Міжнародною Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року суд, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст. 2 Протоколу № 4 «Європейської конвенції з прав людини», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в місті Чугуєві Харківської області, за межі державного кордону України в супроводі матері - ОСОБА_1 без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2 в період з 01.09.2017 рік по 31.12.2018 рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня його проголошення - апеляції.

Суддя: підпис.

Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.

Суддя: