Єдиний унікальний номер 242/4979/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1651/2017
Головуючий в 1 інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

секретар: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 19 червня 2010 року Донецьким міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 457, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1, в інтересах якої дії ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В якій просила рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позивних вимог ОСОБА_3

Доводами апеляційної скарги наведено, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції дійшов висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування обставин справи. А надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо. Оскаржуване рішення є передвчасним та його не можна визнати законним та обґрунтованим.Зазначила, що судом при винесені рішення не враховано того, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за час перебування у шлюбі народилося двоє дітей. Виносячи рішення про розірвання шлюбу судом не досліджувалось питання можливості його розірвання при наявності двох неповнолітніх дітей у подружжя та не встановлено які правові наслідки матиме судове рішення.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином( а.с.179,180), суду не надали доказів про поважність причин неявки у судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України вважаються такими що не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та це вбачається із матеріалів справи,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 року, згідно свідоцтва про шлюб І-ЖД № 264352 від 13.09.2016 року, виданого повторно Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 457 (а.с.12) Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-26).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання сторін і збереження родини є неможливим, шлюб розпався та збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України.

Апеляційним судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 року( свідоцтво про шлюб І-ЖД № 264352 від 13.09.2016 року, видане повторно Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 457, а.с.12). Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-26).

Відповідачка мешкає в м. Одеса, що підтверджується довідкою від 23.07.2015 року за № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення (а.с.24), позивач також в місті Одеса, проте мешкають за різними адресами.

Позивач, звертаючись до суду вважав, що сім'я з відповідачкою розпалася остаточно, що між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки подальше її збереження буде суперечити їх інтересам, оскільки відсутні взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Суперечки про місце проживання дітей, їх утримання і розподіл спільного майна немає.

Заперечень проти позову, відповідачка не надавала, проте просила суд надати строк для примирення ( а.с.110). У заяві про надання строку на примирення( а.с.110), вказувала на те, що через непорозуміння та постійні сварки подальше спільне життя родини виявилося під загрозою. Вона впевнена, що діти повинні зростати у повній родині з батьками. Розірвання шлюбу може травмувати психіку малолітніх дітей та негативно вплинути на їх подальший розвиток.

Ухвалою судді від 7 червня 2017 року в інтересах збереження сімї сторонам надано строк для примирення два місяці( а.с.118).

Відповідно до наданого позивачем листа від 07.08.17 року( а.с.119) видно, що сторони не прийшли до примирення.

Крім того, звертаючись до суду з клопотанням про передачу справи з одного суду до іншого, яке надійшло до суду першої інстанції 2 серпня 2017 року від позивачки, остання надала суду копію позовної заяви ОСОБА_3 до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей з якої видно, що відповідачка обмежує його спілкування з дітьми( а.с.124,125).

Суду надана також ухвала про відкриття провадження за вказаним позовом( а.с.127, 129).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сімєю та спільно виховують дітей.

Сімейним Кодексом закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом

його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст. 55 СК України:

1. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

2. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері.

Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька.

3. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

4. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

У відповідності до чч.3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Системний аналіз наявних у справі доказів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що суд першої інстанції правильно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам їх родини, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, та вирішив питання про розірвання шлюбу з врахуванням вимог ст. 112 СК України, а саме: з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяв до уваги наявність малолітніх дітей.

Якщо в подальшому виникне питання щодо виховання або утримання дітей відповідачка не позбавлена права і можливості звернутися в установленому законом порядку до суду з відповідними позовними вимогами до відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.О.Груіцька

Судді: Н.С.Краснощокова

ОСОБА_7