АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/9713/16-ц Головуючий суддя І інстанції Зяброва О. Г.
Провадження № 22-ц/790/6057/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

За участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкоду спілкуванні з дитиною, визначення графіку спілкування з дитиною та зобов'язання не чинити перешкод

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом, в якому позивач після уточнень, а потім зменшення позовних вимог та остаточно просив суд усунути перешкоди, які чиняться йому з боку відповідача у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 та встановити наступний графік спілкування з дитиною без присутності матері, з можливістю відвідувати з дитиною місце проживання позивача, різноманітні громадські заклади та установи: щовівторка і щочетверга з 18-00 години до 20-00 години; перша, третя субота місяця з 09-00 години до 10-00 години першої, третьої неділі місяця; друга, четверта неділя місяця з 12-00 години до 19-00 години; в день народження сина (21 травня) - з 13-00 години до 17-00 години; у період шкільних осінніх канікул - першу половину канікул, починаючи з 09-00 години першого дня і до 20-00 години останнього дня; у період шкільних зимових канікул - другу половину канікул, починаючи з 09-00 годин першого дня і до 20-00 години останнього дня; у період шкільних весінніх канікул - першу половину канікул, починаючи з 09-00 годин першого дня і до 20-00 години останнього дня; у період шкільних літніх канікул : з 09-00 години 01 червня по 20-00 годину 15 червня, з 09-00 години з 04 липня по 20-00 годину 19 липня, з 09-00 години 10 серпня по 20-00 годину 25 серпня; в період хвороби дитини протягом однієї години з 09-00 години до 20-00 години за місцем знаходження дитини, а також зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у час визначений для побачень, спілкування та спільного відпочинку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено такий спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина- Сазонова ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши час: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, ОСОБА_3. В іншій частині позову -відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його змінити та визначити спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши час: щовівторка та щочетверга з 18-00 години до 19-30 години у присутності матері-Валової ОСОБА_7. При цьому посилалась, що рішення необгрунтоване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповністю з'ясовані судом обставини, що мають значення для справи.

У своїх запереченнях представник ОСОБА_4- ОСОБА_8 зазначила, що мати та батько мають рівні права та обов'язки у вихованні дитини, конфлікт стосовно квартири пов'язаний з відсутністю доказів, що батько негативно впливає на дитину спеціальність позивача сприяє, не доведено, що спілкування з батьком негативно впливає на дитину.

Суд правильно врахував, що напружені відносини між сторонами може негативно впливати на дитину спілкування батька з дитиною без участі матері.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 158 СК України встановлює, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню Інтересів дитини.

Питання забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження. Дорослі, поринаючи у свої власні проблеми, скуті взаємними образами, почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Тоді ж як в більшості випадків кардинально змінюється саме життя дитини: це і нове оточення, часто нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тоді ж як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, забезпечення інтересів дитини, недопущення порушення її прав є головним фактором при визначенні місця проживання дитини.

Судовим розглядом встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час батьки дитини проживають окремо та шлюбні стосунки не підтримують, дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, з 05 серпня 2015 року батько дитини - ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_9.

Батьки малолітньої дитини - ОСОБА_5 не можуть дійти згоди щодо визначення участі батька у спілкування та вихованні сина, з цього приводу у них постійно виникають непорозуміння та сварки, дані обставини підтверджуються також пояснення свідків по справі.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 161 Сімейного Кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини орган опіки і піклування або суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, , брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте суд не зв'язаний висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку Управління служб у справах дітей Департаменту політики Харківської міської ради від 01.03.2017 року №176, як представника органу опіки та піклування з урахуванням рекомендації Комісії, вважають за доцільне встановити наступний порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши час: 1 (перша), 3 (третя) субота місяця з 09-00 (дев'ятої) до 13-00 (тринадцятої) години, та 2 (друга), 4 (четверта) неділя місяця з 16-00 (шістнадцятої) до 19-00 (дев'ятнадцятої) години, щовівторка та щочетверга з 18-00 (вісімнадцятої) до 20-00 (дев'ятнадцятої) години у присутності матері (а.с. 143-144).

На обліку у лікаря - нарколога та психіатра позивач ОСОБА_4 не перебуває, не судимий, характеризується позитивно з місця роботи та проживання.

Частинами 1,2 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При цьому статтею 18 Конвенції «Про права дитини», визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що визначення способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною встановлення побачень з сином: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, ОСОБА_3 буде позитивно впливати на психологічний стан і розвиток дитини та відповідати інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законний, обґрунтований.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку.

З вересня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина мешкає разом з матір'ю.

На час розгляду справи, між сторонами існує конфліктна ситуація, про що позивач та відповідач не заперечують, що негативно впливає на дитину.

Суд першої інстанції правильно та відповідно до наведених норм матеріального права взяв до уваги, що батьки мають рівні права та обов'язки стосовно піклування за дитиною. При цьому визначений судом порядок участі батька у спілкуванні та вихованні буде сприяти її повноцінному і гармонічному розвитку, в інтересах дитини уберегти її від негативного впливу від напружених і конфліктних стосунків батьків, які проявляються при їх одночасному спілкуванні з дитиною. При цьому у справі відсутні належні і допустимі докази про те, що батько, не взмозі за відсутності матері забезпечити дитині належний догляд та піклування.

Висновки суду належним чином вмотивані, ґрунтуються на матеріалах справи, відповідають нормам матеріального права і доводами скарги не спростовуються.

З огляду на це, та з урахуванням пріоритету інтересів дитини, а також висновку Управління служб у справах дітей Департаменту та соціальної політики Харківської міської ради, а також варіанти вже існуючого та можливого спілкування з дитиною батька в майбутньому, виходячи із балансу інтересів дитини та її батьків, суд правильно встановив порядок участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина.

Крім того, у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням відносин, які в даний час склалися між сторонами по справі, а також насамперед інтересів дитини, зустрічі батька із сином за відсутності матері в повній мірі будуть відповідати інтересам дитини, оскільки дитина п'ятирічного віку є достатньо самостійною, психологічно сформованою особистістю.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на той факт, суд вийшов за межі розглянутого графіку спілкування ОСОБА_4 з сином, що він є гарним лікарем-психіатром, але це не значить, що він гарний батько, цей факт свідчить про неможливість позивача брати участь у вихованні сина, судова колегія вважає безпідставними, оскільки апелянтом не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту, крім цього відповідачем не спростовано висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо можливості позивача приймати участь у вихованні сина.

Визначаючи способи участі одного з батьків у вихованні, суд може залишити або змінити той порядок, який було встановлено органом опіки і піклування.

При визначенні порядку спілкування та участі у вихованні батьком (матір'ю) з дитиною суд узяв до уваги вік дитини, стан її здоров'я, прихильність до кожного з батьків і інші обставини, здатні вплинути на фізичне й психічне здоров'я дитини, на її моральний розвиток.

У даному випадку у справі відсутні належні і допустимі в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України докази про необхідність побачення батька з дитиною у присутності іншої особи, суд першої інстанції з цього питання виклав у рішенні відповідні мотиви, які доводами скарги не спростовані.

Частиною 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд при встановленні способу спілкування у даному випадку дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, враховуючи інтереси дитини.

Визначений судом першої інстанції спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідає інтересам дитини, в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому, з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2017 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії