Справа №265/4007/17
Провадження №2/265/1199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А. В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на кооперативну квартиру,

треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Орджонікідзевський-170», Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій будинок-53», ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, житлова площа якої 27,5 кв.м, загальна площа 45,5 кв.м.

В обгрунтування позову зазначає, що згідно ордеру, виданого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради № 84/3 від 06 березня 1991 року, вона отримала у користування квартиру АДРЕСА_2 і була членом ЖБК «Орджонікідзевський-170». Свій пайовий внесок за квартиру сплатила у повному обсязі, отже набула право власності на неї. Однак у реєстрації права власності на спірну квартиру їй було відмовлено у звязку з невідповідністю поданих нею документів вимогам чинного законодавства. На думку позивача, вона є законним власником вказаної квартири, адже сплатила за неї повну вартість. Звертається з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Позивач до зали суду не прибула, надавши заяву, якою позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягає, просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності, до зали суду не прибула, надала письмові пояснення щодо позову, у яких зазначила, що будівництво та прийняття в експлуатацію житлового будинку 53 по вулиці Київській в місті Маріуполі відбулось у 1991 році житлово-будівельним кооперативом «Орджонікідзевський-170». При здійсненні державним реєстратором пошуку у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що датою реєстрації ОСББ «Мій будинок 53» є 10 березня 2016 року. Дані про юридичних осіб, правонаступниками яких є ОСББ «Мій будинок-53», відсутні. Отже у звязку з тим, що ОСББ «Мій будинок - 53» не є правонаступником ЖБК, який здійснював будівництво житлового будинку № 53 по вулиці Київській в місті Маріуполі, довідка, видана головою ОСББ не є правовстановлюючим документом, а тому правові підстави для реєстрації права власності позивачки відсутні. При цьому у поясненнях зазначено, що проти позовних вимог відповідач не заперечує та просить розглядати справу за відсутності представника, з урахуванням наданих пояснень та відповідно чинного законодавства.

Представники третіх осіб - Житлово-будівельного кооперативу «Орджонікідзевський-170», та Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій будинок-53» до суду не прибули з невідомих причин.

Третя особа, ОСОБА_2 до зали судових засідань не прибув, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

В п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

З ордеру на житлове приміщення серії КО № 000106 від 27 березня 1991 року вбачається, що ОСОБА_1 та членам її родини: ОСОБА_2 (син) , на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 06 березня 1991року № 84/3, було надано право на вселення до квартири АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, виданого на імя ОСОБА_1, квартира складається з двох кімнат, житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 45,5 кв.м.

Як вбачається з довідки за № 46/17, виданої головою правління ОСББ «Мій будинок-53» від 14 липня 2017 року, ОСОБА_1 була членом ЖБК «Орджонікідзевський-170» з січня 1989 року по березень 1992 року. Була вселена у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення № 000106, виданого виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 27 березня 1991 року на підставі рішення виконавчого комітету від 06 березня 1991 року № 84/3. Фактична вартість квартири 60001 руб, первісний внесок 1814 руб, остаточний платіж 4187 руб.

Згідно довідці голови правління ОСББ «Мій будинок-53» ОСОБА_1 з 10 березня 2016 року є членом вказаного ОСББ. Вартість квартири АДРЕСА_4 (6001 руб) сплачена останньою у повному обсязі шляхом внесення першого внеску в сумі 1814 руб., а також сплати залишку у розмірі 4187 руб.

Державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій будинок 53», що здійснює комплексне обслуговування будинку № 53 по вулиці Київській в місті Маріуполі, проведено 10 березня 2016 року. Дані, що ОСББ «Мій будинок-53» юридично є правонаступником ЖБК «Орджонікідзевський -170», відсутні.

Проте суд не вбачає підстав піддівати сумніву достовірність даних, що містяться у досліджених вище довідках, лише з причини відсутності доказів щодо правонаступництва ОСББ «Мій будинок-53» після ЖБК «Орджонікідзевський-170».

Будь-яких доказів на спростування тієї обставини, що позивач ОСОБА_1, будучи членом ЖБК «Орджонікідзевський-170», повністю сплатила вартість квартири АДРЕСА_1, суду не надано.

Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_1 на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена ні видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обовязкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивач отримала від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому сплатила повну вартість за неї, але не отримала свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його в Маріупольському БТІ, що стало підставою виникнення даного спору.

За змістом ст. 392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, фактичного набутого нею у 1992 році.

Враховуючи той факт, що на теперішній час право власності позивача не визнається, проте на переконання суду таке право вона набула на законних підставах, суд вважає необхідним захистити її права та визнати за нею право власності на вказану квартиру в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на кооперативну квартиру задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна