АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5758/17 Головуючий 1-ї інстанції Шишкін О.В.
Справа № 2-5086/10 Доповідач Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2012 року за позовом відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИЛА:

03 лютого 2010 року відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1490/08, відповідно до умов якого останній отримав з метою придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4 Sport грошові кошти в сумі 19 402,00 євро, з терміном користування до 21 липня 2015 року та відсотковою ставкою в розмірі 11 відсотків річних (далі кредитний договір).

Також, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав автомобіль Mitsubishi Outlander 2.4 Sport, рік випуск 2008, колір чорний, обєм двигуна 2378, номер шасі (кузова, рами) JMBXRCU5W8U000863, тип ТЗ Легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль) в заставу ПАТ «ВіЕйБі Банк» (далі договір застави).

21 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання відповідає перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором (далі договір поруки).

Починаючи з 21 квітня 2009 року відповідач припинив виконувати належним чином покладені на нього обовязки за кредитним договором.

Позивачем було направлено на імя відповідача лист-претензію, який останнім виконано не було.

Станом на 03 лютого 2010 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 054,47 євро, де: заборгованість за кредитом 18 262,98 євро; заборгованість по процентах 2 791,49 євро, що, станом на 12 січня 2010 року за курсом НБУ становить 244 412,88 грн., заборгованість по сплаті щомісячної комісії 2 100,20 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом 10 826,18 грн.

Таким чином, станом на 03 лютого 2010 року борг за кредитним договором становить 257 339,26 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 257 339,26 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2012 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 257 339,26 грн., судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Вказує, що під час ухвалення рішення судом неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи. Матеріали справи не містять даних, що свідчать про направлення позивачем на імя відповідача та поручителя письмової вимоги про погашення боргу. Позов до поручителя поданий з пропуском встановленого законом строку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_2 неодноразово не зявився в судове засідання, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 55-57, 76, 80, том 2).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, представника ПАТ «ВіЕйБі Банк», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ПАТ «ВіЕйБі Банк» та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 257 339,26 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено кредитний договір та договір поруки. ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, зважаючи на що, станом на 03 лютого 2010 року утворилася заборгованість в розмірі 257 339,26 грн., яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як поручителя.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 21 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1490/08, відповідно до умов якого позивачем на користь ОСОБА_2 надані грошові кошти в сумі 19 402,00 Євро на придбання автомобіля Mitsubishi, модель Outlander 2.4 Sport, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 7-12, том 1).

Відповідно до п. 1.2. даного кредитного договору кредитні кошти надані строком по 21 липня 2015 року включно, якщо тільки інший строк користування не буде встановлено домовленостями сторін чи умовами цього договору (а.с. 7, том 1).

17 листопада 2008 року була укладена додаткова угода до кредитного договору № 1490/08 від 21 липня 2008 року, якою було збільшено обсяг відповідальності за основними зобовязаннями, а саме збільшений розмір відсотків річних та встановлена щомісячна плата за управління кредитом (а.с. 22, том 1).

21 липня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки (а.с. 26, 27, том 1).

17 листопада 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору поруки від 21 липня 2008 року, яким було збільшено обсяг відповідальності за основним зобовязанням (а.с. 28, том 1).

Матеріали справи не містять будь-яких даних, з яких достовірно вбачається, що сторонами за кредитним договором було встановлено інший строк користування кредитними коштами, тобто строк виконання зобовязання за кредитним договором не змінювався.

20 лютого 2009 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до кредитного договору, відповідно до умов якого, у разі погашення позичальником зобовязань за кредитним договором до 01 квітня 2009 року, в частині простроченої заборгованості, банк не нараховуватиме та не вимагатиме від нього сплати неустойки з підстав, що мали місце до зазначеної дати. Основний договір продовжує свою дію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 21, том 1).

Судом встановлено, що умови додаткового договору виконані не були.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що остаточною датою погашення заборгованості за кредитним договором є 21 липня 2015 року, яка передбачена основним договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, станом на дату подання позовної заяви, а саме 03 лютого 2010 року, виникла заборгованість в розмірі 257 339,26 грн. Даний розмір підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1490/08 від 21 липня 2008 року, вбачається, що заборгованість утворилася з 21 лютого 2009 року (а.с. 55, том 1).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Заборгованість за кредитним договором утворилася з 21 лютого 2009 року (саме з цієї дати у позивача виникло право звернення до суду з позовом та розпочатий перебіг строку позовної давності), а позов було подано до суду 03 лютого 2010 року, зважаючи на що, загальна позовна давність тривалістю у три роки для предявлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_2 не пропущена.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору поруки від 21 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1, остання солідарно відповідає перед кредитором (позивачем) за виконання ОСОБА_2 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором № 1490/08 від 21 липня 2008 року (а.с. 26, 27, том 1).

Відповідно до п. 3.3. даного договору поруки порука припиняється на підставі та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором (а.с. 26, том 1).

Відповідно до ч. 1-3 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, настання строку виконання зобовязання та відмова кредитора прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем, переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

У даних спірних цивільно-правових правовідносинах, що виникли між сторонами, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено будь-яких, зазначених в ч. 1-3 ст. 559 ЦК України, підстав, наявність яких свідчить про припинення поруки на підставі зазначеної статті.

Отже, з правового аналізу вищевказаного договору поруки та норми закону вбачається, що порука загалом не припинена, оскільки строк її дії визначений та погоджений сторонами до 21 липня 2015 року.

Проте, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що порука є припиненою по окремим платежам.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя.

В постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як було зазначено вище, заборгованість за кредитним договором утворилася з 21 лютого 2009 року, зважаючи на що, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя встановлюється з цієї дати.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що порука за кредитним договором є припиненою в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тобто з 21 лютого 2009 року по 21 серпня 2009 року.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням дати подачі позовної заяви (03 лютого 2010 року), колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1, як поручителя, з 21 серпня 2009 року.

Колегія суддів, дійшла висновку, що солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає грошова сума в розмірі 128 669,34 грн., де заборгованість за кредитом 106 003,63 грн., заборгованість по відсотках 16 202,62 грн., штраф 5 413,09 грн., комісія 1 050,00 грн.

Заява про застосування строків позовної давності від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшла 01 вересня 2017 року (а.с. 194-196).

Оскільки заочне рішення ухвалене у відсутності відповідача ОСОБА_1, то колегія суддів вважає, що ця заява підлягає урахуванню при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що банком не була направлена поручителю вимога про порушення умов виконання боржником зобовязань за кредитним договором, оскільки дана обставина не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про не визначення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки немає відомостей про реалізацію автомобілю, який був предметом застави за кредитним договором, та вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

При розгляді справи було встановлено, що розмір заборгованості був визначений позивачем станом на лютий 2010 року, тоді як автомобіль був переданий виконавчою службою на реалізацію в квітні 2012 року (а.с. 119, том 1).

Отже, заборгованість за кредитним договором була визначена без врахування реалізації автомобілю.

Крім того, при розгляді справи було встановлено, що станом на 30 серпня 2012 року, час ухвалення заочного рішення суду, що оскаржається, вказаний автомобіль реалізований не був.

Доводи представника ОСОБА_1, викладені в суді апеляцій інстанції, що оскільки в забезпечення виконання умов кредитного договору був укладений договір застави автомобілю, а позивач зобовязаний звернути стягнення на предмет застави, а потім звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки визначення способу захисту порушених прав належить позивачеві.

У звязку зі зміною рішення суду в частині стягнення з боржника та поручителя судових витрат по сплаті судового збору, підлягає зміні рішення суду першої інстанції і в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує з відповідачів судовий збір на користь позивача в наступних розмірах: з ОСОБА_2 1 365,00 грн., з ОСОБА_1 455,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, ч.4 ст. 559 ЦК України, ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2012 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 128 669,34 грн., де: заборгованість за кредитом 106 003,63 грн., заборгованість по відсотках 16 202,62 грн., штраф 5 413,09 грн., комісія 1 050,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» грошову суму в розмірі 257 339,26 грн., де: заборгованість за кредитом 212 007,26 грн., заборгованість по відсотках 32 405, 23 грн., штраф 10 826,18 грн., комісія 2 100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» судовий збір в розмірі 1 365,00 грн., з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» судовий збір в розмірі 455,00 грн.

В іншій частині заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2012 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3