АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1168/17 Справа № 202/3774/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій щодо нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2008-080, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 26100 доларів США з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2010 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачкою ОСОБА_3 договору поруки від 25 квітня 2008 року. У зв'язку із неналежним виконанням божником зобов'язань за кредитним договором, станом на 24 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 158878,30 доларів США, яка складається з наступного:

- 19369,51 доларів США - заборгованості за кредитом;

- 54465,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 9372,89 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 75670,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2008-080 від 24 квітня 2008 року, укладеного між сторонами, у розмірі 118249,90 доларів США та сплачений судовий збір.

В межах розгляду даної справи, ОСОБА_2 у вересні 2016 року звернулась до суду першої інстанції із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій щодо нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір строком до 25 квітня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором було укладено між сторонами договір застави автотранспорту, за умовами якого вона передала банку у заставу автомобіль марки Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є власністю ОСОБА_2 На початку 2009 року у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість за даним кредитним договором, у зв'язку із чим 23 квітня 2009 року передала автомобіль представнику банку. Заочним рішенням суду від 21 листопада 2011 року було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, реалізацію якого банком було здійснено лише у 2015 року, у зв'язку з чим, ОСОБА_2 вважає, що збільшення розміру заборгованості допущено з вини кредитора через несвоєчасну реалізацію заставного майна.

А тому, відповідач за первісним позовом просила суд визнати неправомірними дії банку щодо нарахування з 23 квітня 2009 року ОСОБА_2 процентів, штрафних санкцій, неустойки, комісійної винагороди за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року, укладеного між сторонами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у задоволенні первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено:

- визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування з 23 квітня 2009 року боржнику процентів, штрафних санкцій, неустойки, комісійної винагороди за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2

- стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги банку та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №2008-080, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 26100 доларів США і сплатою 17% річних та кінцевим терміном повернення 25 квітня 2010 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку із неналежним виконанням боржником зобов'язання за вказаним кредитним договором, станом на 24 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 158878,30 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави автотранспорту №2008-080/1, згідно до умов якого остання передала належний їй автомобіль Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який на початку 2009 року було добровільно передано боржником за актом приймання-передачі ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою його подальшої реалізації для погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року.

Згідно із цим актом автомобіль перебував у технічно справному стані, його передано представникам банку з оригіналом технічного паспорту та комплектом ключів.

Станом на 2010 рік банк оцінив автомобіль у 11000 доларів США.

ОСОБА_2 звернулася до банку із проханням самостійно реалізувати автомобіль за 15000 доларів США, однак їй було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

21 листопада 2011 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шляхом його продажу з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, який було продано лише 08 вересня 2015 року за 5982,91 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №2008-080, в забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним № 2008-080 від 25 квітня 2008 року.

Згідно ст. ст. 554, 559 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання або після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд керувався положеннями ЦК України та виходив з того, що, по-перше, у наданих позивачем розрахунках заборгованості, містяться суперечності та невідповідності щодо заявленої заборгованості у позовних вимогах та наявної згідно наданих розрахунків, у яких відсутні зарахування реалізованих від продажу автомобіля коштів, а по-друге сплинув строк дії договору поруки, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3, як поручителя.

В свою чергу, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування боржнику процентів, штрафних санкцій, неустойки, комісійної винагороди за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року, суд першої інстанції виходив із наданих відповідачем доказів на підтвердження факту прийняття кредитором від боржника предмету застави для його подальшої реалізації та ухилення банку від обов'язку по вчиненню дій для реалізації вказаного автомобіля, що зумовило виникнення прострочення заборгованості.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження письмових доказів та дійсних обставин справи, які мають значення для її вирішення, а тому оскаржуване рішення, на думку банку, є незаконним і необґрунтованим.

Серед основних доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом є посилання на надані розрахунки щодо основної заборгованості ОСОБА_2, а також, додаткові розрахунки із відображенням внесених коштів, отриманих за рахунок реалізації заставного автомобіля Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Однак, слід звернути увагу, що у розрахунках наданих банком дійсно відрізняється сума комісії та пені, зокрема, у позовній заяві заявлено заборгованість з пені у розмірі 75670 доларів США, а згідно розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви ця заборгованість становить 35041,60 доларів США, яку представники банку ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції - пояснити не змогли.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в частині визнання неправомірними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування боржнику процентів, штрафних санкцій, неустойки, комісійної винагороди за спірним кредитним договором та приходить до висновку про правильне застосування судом першої інстанції положень ст. 613 ЦК України, відповідно до якої боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Крім того, пунктом 21 договору застави автотранспорту передбачено, що заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність заставодержателя, продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою або на публічних торгах.

Матеріалами справи підтверджується добровільна передача ОСОБА_2 заставного майна у власність банку з метою її реалізації в рахунок погашення заборгованості та підтверджується звернуте стягнення на вказаний автомобіль за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» утримався від дій по реалізації автомобіля Toyota Auris, 2007 року випуску, що дає підстави для висновку про незаконне нарахування процентів, пені і санкцій в період з 2009 року (момент добровільної передачі майна) по 2015 рік (момент фактичного продажу банком).

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова