АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6827/17 Справа № 194/223/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.08.2011 року станом на 14.11.2016 року в розмірі 26038 грн. 51 коп., з яких: тіло кредиту 5253,68 грн.; проценти за користування кредитом 7561,45 грн., пеня 11507,26 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1216,12 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ БК «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.121-125).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на позивача (а.с.132-138).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 09.08.2011 року та отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13). Копія анкети-заяви від 07.09.2009 року не збереглася, однак згідно до вказаної заяви, банк відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку "Універсальна" за номером 656542, про що свідчить довідка ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 98).

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 14-48).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У відповідності до п. 1.1.2.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку, клієнт зобовязаний звернутися до банку для розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) банк про це протягом тридцяти пяти днів з моменту списання (зворот а.с. 19).

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.5.5 умов кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 14.11.2016 року має заборгованість в розмір 26038,51 грн., з яких: тіло кредиту 5253,68 грн.; проценти за користування кредитом 7561,45 грн., пеня 11507,26 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1215,12 грн. (а.с. 9-11).

Крім того, з довідки видно, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був підписаний кредитний договір № б/н від 07.09.2009 року, за яким були надані кредитні картки 07.09.2009 року, 20.07.2011 року, 24.09.2013 року (а.с. 98).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції застосувавши положення ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, виходив із їх законності та обґрунтованості.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про стягнення заборгованості в частині пені в розмірі 11507,26 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення.

Однак, колегія суддів не вважає за доцільне застосування вказаної норми та звертає увагу на вимоги позивача щодо стягнення не тільки пені, а і штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаного не врахував й в достатньо повному обсязі не дослідив умови кредитного договору щодо відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним й не встановив, що за умовами договору пеня та штраф нараховується банком за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошового зобовязання, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для одночасного стягнення пені та штрафів.

У звязку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що кредитна угода оформлена анкетною-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 09.08.2011 є нікчемною внаслідок недотримання сторонами вимог закону щодо письмової форми, а також відсутність підпису ОСОБА_4П на другій сторінці анкети заяви, що також на думку апелянта свідчить про нікчемність договору. У звязку з чим апелянт не виконувала умови кредитного договору вважаючи їх нікчемними. Крім того, посилалася на невірний спосіб захисту обраний позивачем, оскільки ч.2 ст. 218 ЦК України передбачено, що перед тим, як звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитною угодою б/н від 09.08.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» мав звернутися до суду з позовом про визнання зазначеної угоди дійсною.

Вказані доводи колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу положень ст. 10, 60 ЦПК України апелянт зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається. Разом з цим, в доводах апеляційної скарги апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи.

Так, факт отримання грошей відповідач не заперечує, підписання анкети-заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами .

Згідно п. 1.1.1.37 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Заява-анкета про надання послуг звернення клієнта до Банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та правил. Якщо клієнт приєднується до цих Умов та правил не в повному обсязі, він додатково складає заяву про надання окремих послуг, які надаються Банком за Умовами та правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначено вище, 09.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін, які його підписали.

Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач на момент підписання Анкети, не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконувала його умови.

В іншій частині доводи апелянта зводяться до тлумачення чинного законодавства та незгоди з висновками суду по оцінки доказів, тоді як, відповідно до ст.212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Оскільки судом першої інстанції не було враховано вимоги закону в частині стягнення пені, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог вимог.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пені в сумі 11507,26 грн. скасувати та в задоволені позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді