Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3713/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 2 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бехівської сільської ради Коростенського району, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до Бехівської сільської ради Коростенського району, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення. Зазначала, що її батьки працювали в Коростенській дистанції колії та на підставі протоколу №15 від 02.07.1966 року їм було надано квартиру АДРЕСА_1, а відповідачеві було виділено квартиру №16 за тією ж адресою. Вона проживала разом з матір'ю, а в період з 31.08.1968 року по 23.06.1978 року навчалась у школі-інтернаті. В цей період мати та відповідач обмінялись житловими приміщеннями. Її мати ОСОБА_3 померла 27.08.2014 року. Відповідач на даний час проживає у даній спірній квартирі №11. Вона вирішила приватизувати квартиру №16, але при її зверненні з даного питання до Коростенського відділу приватизації їй було відмовлено, оскільки за її матір'ю рахується квартира №11, а за відповідачем квартира №16. Враховуючи вищевикладене, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження №465 від 26.01.1988 року в частині видачі свідоцтва про право власності на квартиру №11 та свідоцтво про право власності №2254 від 28.01.1998 року, що знаходиться по вул. Шевченка (Леніна),4 в с.Сокорики Коростенського району; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру №11, що знаходиться по вул. Шевченка (Леніна),4 в с.Сокорики Коростенського району та належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності №2254 від 28.01.1998 року; усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою №11, що знаходиться по вул. Шевченка (Леніна),4 в с.Сокорики Коростенського району шляхом виселення відповідача з даного жилого приміщення.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повній мірі зроблено аналіз зібраних матеріалів, не дана належна оцінка доказам, та прийнято рішення яке порушує її права на розпорядження майном, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що її матері ОСОБА_3 було виділено жиле приміщення - квартиру №11, що знаходиться по вул. Шевченка (Леніна),4 в с.Сокорики, яку вона тимчасово обміняла на квартиру №16 за тією ж адресою. ОСОБА_3 померла, а відповідач продовжує користуватися квартирою №11 та не бажає її повертати.

У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до норм ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З листа КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» №68 від 17.03.2017 року вбачається, що згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року, приватизована квартира №11 в житловому будинку №4 по вул.Шевченка (раніше Леніна) на ст.Сокорики Коростенського району Житомирської області зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №2254 про право власності на житло від 28.01.1998 року, виданого згідно розпорядження від 26.01.1998 року за №465.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у кв.№16 в будинку №4 по вул.Шевченка (Леніна) в с.Сокорики.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами відповідно до правилст. 57 ЦПК Україниє будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3, була наймачем квартири №11 в житловому будинку №4 по вул.Шевченка (Леніна) в с.Сокорики Коростенського району Житомирської області. Посилання ОСОБА_1 на протокол №15 від 02.07.1966 року Коростенської дистанції колії за яким, на її думку ОСОБА_3 була виділена саме спірна квартира є безпідставним, оскільки із змісту протоколу вбачається, що комісія вирішила просити керівництво відділення колії задовольнити прохання робітників ПЧ-13 і виділити в будинку на ст. Сокорники 12 квартир.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді