ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1479/16-ц
Провадження № 2/483/34/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Чаус Л.В.

при секретарі Шилінскас О.В.,

за участю відповідачки ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

14 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах ОСОБА_4 з вказаною позовною заявою до ОСОБА_1 Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2002 року комунальне підприємство «Лиман» в особі ОСОБА_3 та приватний підприємець ОСОБА_2 уклали договір оренди нежилого приміщення, а саме 1/16 частини адміністративного будинку площею 53,50 кв.метрів та гаражу, які розташовані в м. Очаків, по вул. Торговій (колишня вул. Луначарського), 29, на строк 25 років, з оплатою 107 грн. 00 коп. щомісячно. 07 жовтня 2011 року КП «Лиман» припинило своє існування та скасовано його державну реєстрацію як субєкта підприємницької діяльності. 11 травня 2016 року на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року право власності на вищевказане нерухоме майно, яке складається з 1/16 частки адміністративної будівлі літ «Е-1» площею 50,3 кв. метрів та гаражу літ. «Д-1» площею 33,0 кв. метрів, зареєстровано за ОСОБА_4 На пропозицію переукласти договір оренди з новим власником ОСОБА_2 не відповіла. На теперішній час вже більше двох років приміщення займає і використовує приватний підприємець ОСОБА_1, яка відмовляється звільнити приміщення, посилаючись на укладений між нею та ОСОБА_2 договору суборенди. Вважає, що ОСОБА_2 не мала правових підстав на укладення договору суборенди, оскільки договір оренди є недійсним, а ОСОБА_1 використовує вищевказане нерухоме майно безпідставно, та посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить витребувати нерухоме майно з незаконного володіння відповідачки.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися. До судового засідання надійшла заява представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення.

В судовому засіданні, яке відбулося 21 грудня 2016 року, представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що статтею 388 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік випадків, за яких майно може бути витребуване у добросовісного набувача. Вона є добросовісним набувачем спірного майна відповідно до договору суборенди.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні, вважаючи позов безпідставним, пояснила, що при укладенні договору оренди між нею та КП «Лиман» їй було передано оригінал свідоцтва про право власності на майно та оригінал технічного паспорту, які по теперішній час знаходяться у неї. Право на укладення нею договору суборенди передбачено умовами договору оренди, а ліквідація орендодавця не є підставою для припинення договору оренди. Крім того, позивачка стала власником майна лише у травні 2016 року, на час укладення договору оренди була одним із засновників КП «Лиман», якій належала абсолютна частка підприємства, тому всі рішення, які приймало КП «Лиман» відносно майна, що є предметом позову, приймалось з волі та за рішенням теперішнього власника майна. Також вказала на те, що на гараж, переданий їй в оренду, договір суборенди не укладався.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно копії договору оренди нежилого приміщення від 01 вересня 2002 року, та копії акту приймання-передачі від 01 вересня 2002 року, кооперативне підприємство «Лиман» (далі - КП «Лиман») в особі директора підприємства ОСОБА_3 передало в тимчасове користування приватному підприємцю ОСОБА_2 на строк 25 років 16/100 частин адміністративної будівлі площею 53,5 кв. метрів (приміщення №№ 2-1, 2-2, 3-3, 2-4, 2-5) та гараж літ. Д, розташовані по вул. Луначарського (на теперішній час вул. Торгова), 29 в м. Очакові Миколаївської області (а.с. 7-8).

01 квітня 2014 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір суборенди на 16/100 частини адміністративної будівлі, розташованої по вул. Луначарського, 29 в м. Очакові, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 на підставі зазначеного вище договору оренди від 01 вересня 2002 року (а.с. 70).

Згідно повідомлення про припинення юридичної особи від 07 жовтня 2011 року, за рішенням суду реєстрація субєкта підприємницької діяльності КП «Лиман» припинена (а.с. 12).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2013 року право власності на нерухоме майно, передане в оренду ОСОБА_2, визнано за ОСОБА_4 (а.с. 57).

На підставі вищевказаного рішення суду, 11 червня 2016 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 16/100 будівлі, яка складається з нежитлового приміщення літ Е-1, позначеного в плані №1, 2, загальною площею 50, 30 кв. метрів та цілого гаражу за літерою Д-1 загальною площею 33, 0 кв. метрів. по вул. Торговій (колишня вул. Луначарського), 29 в м. Очакові Миколаївської області (а.с.13).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

ОСОБА_3, посилаючись на положення ЦК України, який діє з 01 січня 2004 року (далі - ЦК України), обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 не мала правових підстав на укладення договору суборенди, оскільки договір оренди є недійсним, а тому ОСОБА_1 використовує вищевказане нерухоме майно безпідставно.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину, а тому положення ЦК України щодо недійсності правочину не можуть застосовуватися до договору оренди, укладеного до 01 січня 2004 року.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні.

Представник позивача не надав суду жодних доказів того, що договір оренди укладено з порушеннями, які б свідчили про його недійсність на момент укладення. Крім того, позовна вимога про визнання договору оренди недійсним не заявлялась.

Водночас, відповідно до умов п. 7.2 договору оренди, орендар має право, зокрема, здавати орендований обєкт в суборенду без згоди орендодавця.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, речові права та їх обтяження, зокрема право власності, підлягають державній реєстрації.

Таким чином, на час укладення 01 квітня 2014 року договору суборенди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позивачка ОСОБА_4 не набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки таке право у неї виникло з моменту його реєстрації, тобто з 11 червня 2016 року.

Крім того, як вбачається з тексту договору суборенди, гараж літ. «Д-1» в суборенду ОСОБА_2 не передавався.

Посилання представника позивачки на ст. 781 ЦК України про припинення договору оренди суд також не приймає до уваги, оскільки доказів про звернення позивачки до ОСОБА_2Д з вимогою щодо припинення договору та повернення майна після реєстрації права власності на спірне майно суду не надано.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що твердження представника позивачки про відсутність у ОСОБА_2 підстав на укладення 01 квітня 2014 року договору суборенди з ОСОБА_1 та безпідставність користування цим майном останньою є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрат слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - 1/16 частки адміністративної будівлі літ «Е-1» площею 50,3 кв. метрів та гаражу літ. «Д-1» площею 33,0 кв. метрів, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Торгова (колишня вул. Луначарського), 29, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а у разі подання скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: