Провадження № 2/127/5143/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Лисої К.Д. ,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_8 приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2017 року частково недійсним та скасування реєстрації права власності на квартиру, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_5

Свої вимоги мотивував тим, що 06 квітня 2017 року позивач ОСОБА_6 купила у відповідача ОСОБА_7 квартиру № 2 у м. Вінниця по вул. Ватутіна, 22, що підтверджено договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 У зазначеному договорі частка квартири, що належить позивачу зазначена як ціла квартира, натомість співвласник зазначеної квартири ОСОБА_5 звинуватила ОСОБА_6, що остання позбавила її права власності. При цьому ОСОБА_9 звернулась до нотаріуса ОСОБА_8 з вимогою про внесення змін до Реєстру речових прав на нерухоме майно. Нотаріус відмовив у вчиненні такої дії, адже попередня власниця ОСОБА_7 придбала також цілу квартиру за нотаріально посвідченим договором в 2014 році. При цьому представник позивача зазначає, що ОСОБА_5 на праві власності належить 61/100 частки зазначеної квартири, отже наявна помилка. За наведеного, з посиланням на положення ст. 215 ЦК України, просить визнати частково недійсним договір від 06 квітня 2017 року купівлі-продажу квартири № 2 у м. Вінниця по вул. Ватутіна, 22, а саме слова «прийняла у власність (купила) квартиру» та зазначити вірно «прийняла у власність (купила) 39/100 частки квартири», скасувати реєстрацію право власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19847687.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити. Крім того уточнив, що договір, який позивач просить визнати частково недійсним від 06 квітня 2017 року купівлі-продажу квартири, має були визнаний недійсним з підстав передбачених ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову визнала, не заперечувала щодо його задоволення.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили суд його задовольнити

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 в судове засідання не зявилась, хоча про дату час та місце його проведення повідомлялась належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами ЦК України стосовно визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 06 квітня 2017 року посвідчено договір купівлі-продажу квартири укладений між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець). Відповідно до умов зазначеного договору продавець передала у власність, а покупець прийняла у власність квартиру №2 в житловому будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниця загальною площею 17,29 кв. м. Відчужувана квартира належить продавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 липня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 657, право власності зареєстроване 14 липня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6324570, реєстраційний номер обєкта нерухомості 01. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 31000,00 грн., а розрахунок за квартиру проведений до підписання договору. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за № 859 (а. с. 53, зворот).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 квітня 2017 року № 84435534, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 06 квітня 2017 року проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_6 на розмір частки 1 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 17,29 кв. м. (а. с. 5).

При цьому в матеріалах справи міститься лист КП «ВМБТІ» від 27 березня 2017 року № 1404, відповідно до якого за матеріалами інвентаризаційної справи № 2665 на багатоквартирний будинок № 22 по вулиці Ватутіна в м. Вінниця станом на 29 грудня 2012 року реєстрація права власності на квартиру №2 проведена наступним чином: за ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 зареєстрована на праві спільної сумісної власності 39/100 часток квартири, що складала 2/125 часток будинку на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 1998 року; за ОСОБА_5 зареєстрована 61/100 частка квартири, що складала 1/40 часток будинку на підставі договору дарування частини квартири від 04 липня 2001 року (а. с. 124).

Представником позивачки ОСОБА_1 заявлено зокрема і позовну вимогу про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2017 року в частині розміру частки придбаної позивачкою ОСОБА_6 квартири, адже 61/100 частки зазначеної квартири зареєстрована за третьою особою ОСОБА_5 ОСОБА_11 вимогу обґрунтовує з посиланням на положення ст. 215 та ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За твердженням представника позивачки сторонами в момент укладання договору купівлі-продажу квартири недодержано вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З наведеного вбачається, що предметом доказування в контексті заявленої позовної вимоги є наявність обставин, які свідчать про те, що дії сторін правочину не були спрямовані на настання правових наслідків, які обумовлені таким договором.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, відповідно до ст.ст. 662, 689 691 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

З наведеного вбачається, що реальними правовими наслідками за договором купівлі-продажу є зокрема передання покупцеві товару, прийняття товару покупцем та проведення оплати за ціною встановленою в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,

З наданих представником позивачки доказів не вбачається, що укладений між сторонами правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а навпаки, позивачкою ОСОБА_6 проведено оплату товару за ціною передбаченою договором ще до підписання договору купівлі-продажу, про що сторони зазначили в останньому. Крім того, покупець прийняла товар, адже здійснила державну реєстрацію свого права на нерухоме майно, фактично поживає у квартирі №2 що є предметом договору, про що зазначила у позовній заяві щодо місця свого фактичного проживання. Продавець ОСОБА_7 в свою чергу виконала свій обовязок щодо передання товару, що також підтверджується і обставиною зняття її з реєстрації в м. Вінниця, по вул. Ватутіна 22/2 з 06 квітня 2017 року (а. с. 21).

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Інших доказів, які свідчать про наявність обставин недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, суду не надано. Твердження представника позивачки про те, що в договорі від 06 квітня 2017 року наявна помилка щодо розміру частки відчуженої квартири АДРЕСА_2 не є підставою для визнання договору недійсним, адже не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема і щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Наразі, представником позивачки не надано доказів та не обґрунтовано в чому саме полягає порушення, чи не визнання, чи оспорювання прав позивачки внаслідок укладання договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2017 року.

Крім того, суд не приймає визнання позову представником відповідачки, що передбачено положеннями ст. 174 ЦПК України, адже таке визнання позову суперечить вимогам закону.

За наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2017 року.

Позовна вимога про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19847687, є похідною вимогою від первинно заявленої про визнання правочину частково недійсним в задоволенні якої судом відмовлено, а тому і похідна вимога задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 655, 662, 689, 691 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 15, 16, 60, 208, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_14