АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2016 року даний позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002767 від 16 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 55 000,00 грн.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»( далі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО») ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Відповідач посилається на порушення норм матеріального права, безпідставне не урахування судом того,що сторони є вільними в укладені договору, що усі істотні умови договору погоджені ними,що договір підписаний позивачем без застережень. Вказує, що ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг» не містять вимог про обов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, укладених з фізичною особою, предметом яких є транспортні засоби. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив дану справі зі справами Верховного Суду України, який не надавав висновку щодо несправедливості саме договорів фінансового лізингу, що укладало ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з фізичними особами. Окрім того адміністративний платіж був передбачений договором і не сплачувався за окремим договором, є авансовим, на що позивач погодився при укладанні договору.

До суду апеляційної інстанції сторони,будучи належним чином повідомленими ( а.с.73-74.78-79), двічі не з'явилися. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів суд виходив з тих підстав, що умови оспорюваного договору не відповідають вимогам закону та беззаперечно є несправедливими, оскільки внаслідок припинення договору з ініціативи лізингодавця лізингоодержувач не отримає транспортного засобу і при цьому понесе невиправдані витрати - неповернення йому сплаченої суми, що свідчить про існування явного, істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд також вважав встановленим, що при укладенні між сторонами оспорюваного договору мало місце умисне замовчування представником ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим позивач був введений в оману щодо прав ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» на укладання договору фінансового лізингу, а інформація під час пропонування продукції споживачу надана у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб у порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» ,що вплинуло на свідомість його вибору.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 16.11.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (лізингодавець) та позивачем (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №002767 (з додатками), за умовами якого відповідач зобов'язався придбати для позивача транспортний засіб - автомобіль марки Toyota Corolla, комплектація Active, об'єм двигуна 1, 6, Тип КПП : АТ, привід передній вартістю 550 000 грн.

На виконання умов даного Договору позивачем, згідно квитанції № 56 від 16.11.2015, були внесені кошти в сумі 55 000,00 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто» в якості адміністративного платежу.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу 55 000 грн. за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Позивач також зазначав, що договором передбачена додаткова сплата відсотків та викуп авто після сплати всіх платежів, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник лізингової компанії не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір. В подальшому він неодноразово дзвонив на телефонні номери лізингової компанії, зокрема за номером, вказаним в договорі, однак в телефонній розмові йому повідомляли, що не знають таку компанію.

Згідно з додатком 1 до договору вартість предмета лізингу становить- 22 088, 35 дол. США ; авансовий платіж - 11 044, 18 дол. США; адміністративний платіж - 2 208, 84 дол.США; комісія за передачу - 662, 65 дол.США.

Пунктом 12 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу визначено порядок розірвання договору та порядок повернення коштів,відповідальність сторін за не виконання умовдоговору.

Зокрема,у п.12.1 зазначено,що у разі розірвання договору лізингоодержувачем, адміністративний платіж йому не повертається, з нього утримуються 40 % авансових платежів в якості штрафних санкцій.

Щодо повернення лізингодавцю коштів внесених ним на виконання договору у разі припинення цього договору з ініціативи лізингодавця до передачі предмету лізингу відповід-них положень цей договір не містить.

Надання можливості відповідачу не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а вказаним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу платіж за організацію договору, порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку ,що зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» й доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та на його правильність не впливають.

Крім того,договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).У даному випадку оспорюваний договір не був нотаріально посвідченим.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Судом першої інстанції встановлено ,що станом на дату укладання між сторонами договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг,а відтак ,відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним,що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/44805/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 1577 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.