Справа № 527/129/17
провадження № 2-з/527/1/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м.Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Левицька Т.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до агрофірми «Пустовійтове» товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно промислова компанія «Полтавазернопродукт» про розірвання договору оренди землі, в якому прохає суд розірвати договір оренди землі № 166 від 01.10.2016 року.

13.01.2017 року ОСОБА_1 також звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, яка згідно ухвали суду від 16 січня 2017 року була залишена без руху для усунення недоліків..

31.01.2017 року позивачем були усунені недоліки (сплачений судовий збір).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 прохає заборонити агрофірмі «Пустовійтове» товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно промислова компанія «Полтавазернопродукт» вчиняти будь які дії повязані з підготовкою та обробкою земельної ділянки для отримання сільськогосподарської продукції на земельній ділянці площею 5,01 га, кадастровий номер :00:014:0007, розташованої на території Обознівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, яка належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ПЛ № 025784, виданого 16.01.2004 року Глобинською районною державною адміністрацією, до вирішення позову.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що в ній взагалі відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, в тому числі тих фактів, що відповідач має намір чи здійснює дії , які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Т. В. Левицька