АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/415/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: представника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Кота А.М., представника управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Козака О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до посадової особи відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області головного державного виконавця Кота Андрія Михайловича, управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої посадовою особою органу державної влади,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунка, відкритого у Державній казначейській службі України, в рахунок відшкодування витрат та моральної шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 2840,76 грн., з яких 828,88 витрати, 2011,88 грн.- моральна шкода, на користь ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.06.2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом видано йому виконавчий лист по адміністративній справі №822/38/16 щодо примусового виконання рішення цього ж суду від 17.02.2016 року про зобов'язання посадової особи Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в особі ОСОБА_4 надати позивачу відповідь на запит від 19 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». 29 червня 2016 року вказаний виконавчий лист із заявою ОСОБА_3 було надіслано на виконання у відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Головний ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 30

Доповідач: Янчук Т.О.

державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області А.М. Кіт виніс постанову від 05 липня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, постанова про відмову у відкриття провадження вп №51578962 від 05.07.2016 року скасована, визнано її протиправною.

Вважає, що такими діями державного виконавця йому заподіяно моральну шкоду та спричинені реальні збитки, оскільки він змушений добиватись виконання рішення суду в судовій інстанції, отримував нервові стреси, погіршувалось його самопочуття, він змушений додатково витрачати свій час, звертатись до суду та змінювати усталений спосіб свого життя. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінив у суму 2011,88 грн. Крім того, ним було понесені витрати, які складаються з: переміщення автобусним сполученням між містами Шепетівка-Хмельницький, вартість 70 грн., послуги адвоката-307,63 грн., витрати на відрядження 1 доба-275,60 грн., залучення третіх осіб 121,50 грн, листування із судовими інстанціями 6 відправлень, що склало 54,15 грн., а всього 828,88 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_3 та його представники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області - Кіт А.М., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди, її розміру, не надано таких доказів щодо наявність матеріального шкоди, а також причинного зв'язку між шкодою та протиправною діяльністю державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Встановлено, що 24.06.2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом видано йому виконавчий лист по адміністративній справі №822/38/16 щодо примусового виконання рішення цього ж суду від 17.02.2016 року про зобов'язання посадової особи Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в особі ОСОБА_4 надати позивачу відповідь на запит від 19 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» .

05 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 05.07.2016 року, визнано її протиправною.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою державного виконавця від 18 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.06.2016 року №822/38/16).

26 серпня 2016 року відділом примусового виконання рішень отримано повідомлення боржника від 23.08.2016 року про повне та фактичне виконання рішення суду, де зазначено, що ОСОБА_3 Старокостянтинівським районним судом на його запит від 19.10.2015 року надано відповідь від 23.08.2016 року за вихідним номером 1.11/77/2016 та долучено копію вказаної відповіді.

Державним виконавцем 31 серпня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виконанням судового рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року №6-48цс13.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних відносин) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (абз.1 ч.2 ст.11 Закону № 06-XIV).

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1176 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільно-правового правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між ними.

Так, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 05 липня 2016 року скасована та визнана протиправною.

Установивши, що постанова державного виконавця скасовано, та визнана протиправною, суд першої інстанції не перевірив доводів позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди та зробив передчасний висновок про те, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відмовою у відкритті виконавчого провадження, яка полягала у невиконанні у встановлений законом термін, постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, позивачу заподіяна моральна шкода.

Моральна шкода, заподіяна позивачу, виражалася у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, змін усталеного способу життя, позивач був змушений звертатися до суду з приводу визнання протиправною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.07.2016 року.

Тому, з урахуванням вимог розумності, справедливості та виваженості, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди у сумі 300 грн.

Щодо відшкодування понесених позивачем витрат, то як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3, із посиланням на ст.ст.84-86 ЦПК України просив стягнути витрати: на переміщення автобусним сполученням між містами Шепетівка-Хмельницький 70 грн., послуги адвоката - 307,63, витрати на відрядження - 275,60 грн., залучення третіх осіб - 121,50 грн., листування із судовими інстанціями - 54,15 грн.

Згідно з ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Ордер серія ХМ №019313 від 20.09.2016 року виданий адвокатом Гіппіусом О.Б., квитанцію від 20.09.2016 року про оплату послуг адвоката Гіппіуса О.Б. в розмірі 307,63 грн.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник позивача ОСОБА_3, Гіппіус О.Б., є адвокатом та брав участь у справі на підставі договору про надання правової допомоги № 020 від 20.09.2016 року.

Станом на грудень місяць 2016 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1600 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з журналів судового засідання, безпосередньо в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області представник позивача - адвокат Гіппіус О.Б. затратив 2 год. 50 хв. Тобто, дійсно граничний розмір витрат на правову допомогу в суді складає 1813,33 грн. (1600грн.х40:100х2год.50хв.=1813,33грн). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: ордер серія ХМ №019313 від 20.09.2016 року виданий адвокатом Гіппіусом О.Б., квитанцію від 20.09.2016 року про оплату послуг адвоката Гіппіуса О.Б. в розмірі 307,63 грн.

Крім того відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин на користь ОСОБА_3 стягнути судові витрати, а саме витрати на правову допомогу з урахуванням частково задоволеної позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 45 грн. 87 коп. ( 300 грн. х100% : 2011,88 грн. =14,91 % ; 307,63 грн. х14,91 % :100=45 грн. 87 коп.).

Що стосується відшкодування інших судових витрат, то оскільки належних доказів щодо понесення таких витрат по даній справі позивачем не надано, то підстав для їх стягнення не вбачається.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.21 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб де5ржавної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження відповідачами у таких справах є відповідний орган ДВС, до ск4ладу якого входить державний виконавець, та відповідний територіальний орган Державного казначейства України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 300 грн. на відшкодування моральної шкоди та 45 грн. 87 коп. в рахунок сплати судових витрат шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук