Справа № 462/3817/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Залізничний районний суд м. Львові в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Гула М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про розяснення рішення,

ВСТАНОВИВ :

Залізничним районним судом м. Львова 01 листопада 2016 року ухвалено рішення, яким стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 36863 /тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят три/ грн. 47 коп. невиплаченої заробітної плати, крім того, стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в доход держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до суду з заявою про розяснення судового рішення, а саме надати розяснення чи сума, що підлягає стягненню із ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 36863,47 грн. винесена з чи без врахування утримання податків, обовязкових платежів та зборів.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як вбачається з судового рішення від 01.1 1.2016 року воно є чітким та зрозумілим і містить в резолютивній частині необхідну інформацію для його виконання.

В своїй заяві відповідач наводить ряд норм податкового законодавства, що регулює оподаткування доходів громадян суть яких зводиться до того, що обов'язок сплати податків та обов'язкових платежів лежить на особі, що здійснює виплату доходів. Дійсно, відповідно до н. 168.1.1 ПК України Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в етапі 167 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку відповідач не виплачує позивачу дохід, сплата коштів відбувається вже в межах виконавчого провадження, а операція з перерахування коштів на депозитний рахунок органу виконавчої служби не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, військовим збором чи іншими платежами.

Суд враховує, що позовні вимоги заявлені за період з січня 2010 року по січень 2015 року в той же час як військовий збір введено для сплати з 03 серпня 2014 року коли набрав чинності Закон України від 31 липня 2014 року № 1621 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів". тобто якби належні позивачу суми були виплачені вчасно, то сплати військового збору не було б.

Також, податок з доходів фізичних осіб за заявлений період становив 15% від доходу, а станом на зараз вже складає 18 %. змінювалися також і ставки ЄСВ.

За умови своєчасної і правильної виплати заробітної плати позивачу з його зарплати не утримувався б військовий збір, якого тоді не існувало та утримувався б ПДФО за меншою ставкою, однак з вини відповідача відбулася невиплата заробітної плати, а тому весь тягар збитків які виникають в звязку з його протиправною діяльністю він має нести самостійно.

Слід також зазначити, що відповідач в заяві при посиланні на ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо сплати ЄСВ посилається на норму Закону, а саме ч. 2 ст. 7. яка не поширює свою дію на предмет позову у даній судові справі. Так. в ч. 2 ст. 7 Закону мова йде про виплату коштів присуджених судом за вимушений прогул працівника, однак у даній судовій справі предметом позову є не середній заробіток за вимушений прогул, а невиплачена заробітна плата.

Не правомірним є посилання відповідача на ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки останнє відкрито 20.02.2017 року і редакція вказаної статті є зовсім іншою.

Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Відповідно до статті 221 ЦПК ( 1618-15 ) роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом. що ухвалив рішення. і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснений рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження рішення суду виконане і виконавче провадження закінчено.

Суд вважає, що рішення суду від 01 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати не має недоліків, так як в ньому достатньо чітко викладені обставини, що робить рішення суду зрозумілим, і воно не ускладнює його реалізацію державним виконавцем.

За таких обставин заява про роз'яснення рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» відмовити у розясненні рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.М.Румілова