Справа №702/142/17
Провадження №2/702/90/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Чорненької Д.С.,

при секретарі: Шковира А.М.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідач: представник ФГ «Матвіїха» не з»явився;

відповідач: державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Матвіїха», державного реєстратора Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача 14.02.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів оренди земельниї ділянок та зобов»язання вчинити дії. Підставою своїх вимог вважає те, що позивач, ОСОБА_1, є власником земельної ділянки 2,6594 га, яка знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 15 червня 2010 року та земельної ділянки 2,736 га, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 10.10.2001 р. У вересні 2009 року позивач нібито уклав з відповідачем договори оренди вищевказаних земельних ділянок, але до даного часу орендар ФГ «Матвіїха» не надав орендодавцеві ОСОБА_1 його примірники договорів оренди землі. Враховуючи те, що позивач за даним позовом, в подальшому не мав намір здавати в оренду належні йому земельні ділянки, він у грудні 2016 року звернувся по юридичну допомогу з метою з'ясувати можливість дострокового розірвання договору оренди землі, і йому стало відомо, що даний договір є недійсним, так як він особисто його не підписував, і окрім того, до даного часу відповідач не надав позивачеві його примірник договору. Ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння, і користування земельною ділянкою... Згідно до ч.4 ст.203 ЦК України-правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі. Частиною 2 ст.207 ЦК України визначені вимоги щодо письмової форми правочину, а саме те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Під підписанням правочину потрібно розуміти скріплення тексту оригінальною позначкою, притаманною лише даній особі. Відповідно до ст.5 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про міжнародні переказні векселі і міжнародні прості векселі» від 9 грудня 1988 року, підпис означає власноручний підпис або його факсиміле, або інше еквівалентне посвідчення автентинтичності інших засобів. Отже, виходячи з вищенаведеного є усі підстави визнати дані правочини (договори оренди землі ) недійсними, так як є видиме недодержання в момент укладання договорів вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою ст.203 ЦК України. При укладенні договорів оренди повністю недотримані вимоги щодо письмової форми (ст.208 ЦК України та ст.14 ЗУ «Про оренду землі), змісту та умов договору оренди землі. Договори оренди землі між позивачем ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФГ «Матвіїха» (Орендар) вчинений у неналежній формі, про що свідчить недійсність підпису стороною позивача. Просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений у вересні 2009 року між позивачем-ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», щодо земельної ділянки 2,6594 га, яка знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 15.06.2010 року; визнати недійсним договір оренди землі, укладений у вересні 2009 року між позивачем-ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», щодо земельної ділянки 2,736 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10.10.2001 року, яка знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради; зобов'язати державного реєстратора Монастирищенської районного державної адміністрації в Черкаській області скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, щодо земельної ділянки 2,6594 га, яка знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 15.06.2010 року та зобов'язати державного реєстратора Монастирищенської районного державної адміністрації в Черкаській області скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, щодо земельної ділянки 2,736 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10.10.2001 року, яка знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради та стягнути судові витрати.

На адресу суду 23.02.2017 року від відповідача ФГ «Матвіїха» надійшло заперечення, відповідно до якого в провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області знаходиться справа №702/142/17 за позовом ОСОБА_1 до ФГ „Матвіїха", третя особа: державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов'язання вчинити дії. ФГ „Матвіїха" заперечує проти вказаного позову з наступних підстав. Однією з підстав для визнання договорів оренди землі недійсними позивач зазначив ненадання йому примірників цих договорів. Однак, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки всім орендодавцям, які передали свої земельні ділянки в оренду ФГ «Матвіїха», після державної реєстрації договорів були надані примірники договорів оренди цих земельних ділянок. 12 жовтня 2009 року із ОСОБА_1 були укладені два договори оренди землі, згідно з якими він передав в оренду ФГ «Матвіїха» земельні ділянки площею 2,7359 га та 2,6594 га. Вказані договори зареєстровані у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про, що у державному реєстрі земель вчинено запаси від 10.12.2010 року за №01 та від 20.12.2010 року за №66. Іншою підставою для визнання договорів оренди землі недійсними позивач вказав те, що він нібито не підписував зазначені договори. Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ч.3 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Всупереч вказаним нормам права, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що підписи на договорах оренди земельних ділянок виконані не ним. Отже, його твердження в цій частині є необґрунтованими і бездоказовими, а тому не можуть братися судом до уваги. З тексту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, шо він усвідомлював факти укладення ним договорів оренди належних йому земельних ділянок ФГ «Матвіїха», але в грудні 2016 року він прийшов до висновку, що в подальшому не має наміру здавати ці земельні ділянки в оренду. Отже, ОСОБА_1 не заперечує, що з моменту укладення договорів оренди земельних ділянок і до грудня 2016 року у нього було бажання здавати належні йому земельні ділянки в оренду ФГ „Матвіїха". Це підтверджується і тим, що протягом 2010-2016 років ОСОБА_1 систематично одержував від ФГ „Матвіїха" орендну плату за користування належними йому двома земельними ділянками, і при цьому, не звертався до орендаря чи до правоохоронних органів з будь-якими запереченнями, зауваженнями, претензіями, заявами, скаргами щодо використання цих земельних ділянок. Факти отримання ОСОБА_1 орендної плати за три останні роки підтверджуються відповідними відомостями та видатковими касовими ордерами. Вважають, що в грудні 2016 року ОСОБА_1 змінив свої наміри щодо належних йому земельних ділянок не самостійно, а внаслідок недобросовісної конкуренції та обіцянок з боку ТОВ „Атлантик Терра". Такий висновок підтверджується, зокрема тим, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 подала та є його представником в суді ОСОБА_2, яка в кінці лютого 2017 року звернулася до ФГ „Матвіїха" з листом від 15 лютого 2017 року, в якому безпідставно вимагала передати ТОВ „Атлантик Терра" земельні ділянки загальною площею 20,8 га. Вказаний лист ОСОБА_2 підписала, як юрисконсульт ТОВ „Атлантик Терра". Отже, в даній справі ТОВ „Атлантик Терра" діє з власних корисливих мотивів, використовуючи окремих осіб-мешканців с.Матвіїха, як засоби для отримання права користування належними їм земельними ділянками у протиправний спосіб. Згідно з ч.2 ст.128 ЦПК України відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі. Просить відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ „Матвіїха", третя особа: державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов'язання вчинити дії (т.1 а.с.45-47).

На адресу суду 11.08.2017 року від відповідача ФГ «Матвіїха» надійшла заява про застосування строків давності, відповідно до якої згідно з ухвалою суду від 02 березня 2017 року про відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом 14 лютого 2017 року. При цьому, ОСОБА_1 просить визнати недійсними два договори оренди землі, укладені між ним та ФГ „Матвіїха" 12 жовтня 2009 року, зареєстровані у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру" 10 грудня 2010 року. Відповідно до змісту ст.256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Як передбачено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч.1 ст.254 ЦК України). Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У своєму позові ОСОБА_1 вказує дві підстави для визнання договорів оренди землі недійсними та скасування їх державної реєстрації: відсутність у нього примірників договорів та те, що він особисто ці договори не підписував. З тексту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує фактів укладення ним договорів оренди землі із ФГ „Матвіїха" у жовтні 2009 року та що з моменту укладення цих договорів і до грудня 2016 року, у нього було бажання здавати належні йому земельні ділянки в оренду ФГ „Матвіїха". Це підтверджується і тим, що протягом 2010-2016 років ОСОБА_1 систематично одержував від ФГ «Матвіїха» орендну плату за користування належними йому двома земельними ділянками, і при цьому, не звертався до орендаря чи правоохоронних органів з будь-якими запереченнями, зауваженнями, претензіями, заявами, скаргами щодо використання цих земельних ділянок. Факти отримання ОСОБА_1 орендної плати за належні йому земельні ділянки підтверджуються відповідними відомостями та видатковими касовими ордерами, копії яких були надані раніше суду. Отже, ОСОБА_1 повинен був, і міг бачити та усвідомлювати, чи є у нього примірники договорів оренди землі та чи його підписи стоять на цих договорах. Таким чином, перебіг строку позовної давності, протягом якого ОСОБА_1 мав право звернутися до суду з позовом про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування їх державної реєстрації, почався 12 жовтня 2009 року та сплив 12 жовтня 2012 року. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом більше як через 7 років і 4 місяці з дня укладення оспорюваних договорів оренди землі, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач не заявив, про підстави зупинення чи переривання перебігу позовної давності суду не повідомив. За таких обставин вбачаються підстави для застосування судом позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.Просить застосувати позовну давність у справі №702/142/17 за позовом ОСОБА_1 до ФГ ..Матвіїха", третя особа: державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування їх державної реєстрації та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ „Матвіїха", третя особа: державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування їх державної реєстрації, в зв'язку із спливом позовної давності (т.1 а.с.220,221).

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2017 року державного реєстратора Монастирищенської РДА притягнуто в якості співвідповідача.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, просить його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримала та дала письмові пояснення, які відповідали обґрунтуванню позовних вимог та додатково зазначила про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, так як позивач про порушення свого права - наявності підробленого підпису від його імені дізнався у 2016 році, коли звернувся з питанням укладення договору оренди із іншим господарським товариством. Вважає, що підстави для застосування наслідків пропуску строку давності відсутні.

У судове засідання представник відповідача ФГ «Матвіїха» не з'явився, просить справу розглядати у його відсутність, надані заперечення підтримав повністю, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У судове засідання представник відповідача державного реєстратора Монастирищенської районної державної адміністрації не з»явився по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду, повідомлений у встановленому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Допитаний за його згодою в якості свідка позивач ОСОБА_1 показав суду, що договори оренди його земельних ділянок з відповідачем він не підписував, що підтверджує висновок експертизи. Він отримував орендну плату від відповідача, але цей факт не підтверджує того, що він знав про наявінсть договорів оренди знемлі. У листопаді 2016 року він хотів укласти договори оренди його земельних ділянок з іншим ТОВ, а для цього потрібно було зареєструвати його земельні ділянки в державному земельному кадастрі. Тому він підписав два попередні договори з іншим ТОВ та пішов у ДЗК з"ясувати можливість реєстрації його земельних ділянок, де він і дізнався про наявність спірних договрів оренди. Крім цього, звертає увагу суду на той факт, що державний акт на одну із земельних ділянок він отримав 15.06.2010 року, а договір оренди на цю земельну ділянку укладено 12.10.2009 року та зареєстровано 10.12.2010 року, тобто на момент укладення договору він не був власником цієї земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання позивача, допитаного в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному об»ємі, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.10 ЦПК України, які роз»яснювались судом сторонам та відповідають положенням ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданих 15.06.2010 року та 10.10.2001 року, є власником земельних ділянок площею 2,6594 га, 2,736 га, що розташовані на території Леськівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.9,10).

Згідно договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Матвіїха», ОСОБА_1 надав ФГ «Матвіїха» в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в адмінмежах Леськівської сільської ради площею 2,7359 га та 2,7061 га строком на 10 років, які зареєстровані у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 10.12.2010 року за №01 та 20.12.2010 року за №66, відповідно (т.1 а.с.65-70).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Отже, суд приходить до висновку, що договір оренди землі є двостороннім договором, однією зі сторін якого є орендодавець, тобто особа, у власності якої перебуває земельна ділянка і яка має право передати її в строкове, платне користування іншій особі орендарю, отримуючи за це орендну плату. Для укладення двостороннього договору необхідна воля обох сторін, яка має бути виражена в письмовій формі, як того вимагає ст.14 Закону України «Про оренду землі».

Виходячи з системного аналізу вказаних норм ЦК України та Закону України «Про оренду землі», вбачається, що оспорювання особою підпису в договорі та встановлення обставин про те, що він не підписаний особою, яка зазначена в договорі, є підставою для визнання цього договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, як підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення особи.

Суд вважає, що дані договори оренди землі відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України підлягають визнанню недійсними, так як при їх укладені не дотримано вимог частин 2-3 ст.203 ЦК України, оскільки, згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №700/1192/17-23 від 23.10.2017 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис сторін» «Орендодавець» договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Матвіїха», який міститься в матеріалах реєстраційної справи з кадастровим НОМЕР_3, зареєстрованого 20.12.2010 року за №66 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис сторін» «Орендодавець» договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Матвіїха», який міститься в матеріалах реєстраційної справи з кадастровим НОМЕР_4, зареєстрованого 10.12.2010 року за №01 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (т.1 а.с.201-206).

Факт отримання позивачем орендної плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, оскільки одержання орендної плати відбувалося в подальшому після укладення договору і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому.

Суд вважає, що заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає до задоволення, так як суду надано докази-показання позивача, що про наявність підпису від його імені в договорах та їх реєстрацію він дізнався у листопаді 2016 року, а подані документи відповідачем, цього факту не спростовують, вони лише свідчать про факт користування земельними ділянками позивача та отримання за це ним плати.

Крім цього, суд вважає, що доводи сторони відповідача про відсутність порушення прав позивача та отримиання ним орендної плати, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд не може легалізовувати порушення закону будь-якою особою при внесенні ними у офіційні документи недостовірної інформації, лише з тої підстави, що сторони знали про наявність такого договору, а також надавати можливість сторонам надалі вчиняти злочин, передбачений ст.358 КК України - використання підроблених документів.

Тому суд вважає, що позов у частині визнання договорів оренди недійсними підлягає до задоволення.

Суд вважає, що оскільки позовні вимоги про зобов'язання державного реєстратора Монастирищенської районного державної адміністрації в Черкаській області скасувати державну реєстрацію договорів оренди землі є похідними від позовних вимог про визнання договорів оренди недійсними, а тому позов в цій частині також підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача ФГ «Матвіїха», оскільки державний реєстратор не реєстрував дані договори і судом його вини у реєстрації таких договорів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 3-5,10,11,15,33,60,61,88,169, 203,209, 212-218, 291-296, 360-7 ЦПК України, ст.ст.203,215,216 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-75цс15 від 03.02.2016 року, правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-48цс15 від 22.04.2015 року, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між позивачем-ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», зареєстрований у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», площею 2,7359 га, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 10.12.2010 р. за №01.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між позивачем- ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», зареєстрований у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», площею 2,7061 га, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2010 року за №66.

Зобов»язати державного реєстратора Монастирищенської районної державної адміністрації скасувати державну реєстрацію договору оренди, укладеного між позивачем-ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», площею 2,7359 га, та який зареєстрований у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 10.12.2010 р. за №01.

Зобов»язати державного реєстратора Монастирищенської районної державної адміністрації скасувати державну реєстрацію договору оренди, укладеного між позивачем-ОСОБА_1 та відповідачем-ФГ «Матвіїха», та який зареєстрований у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», площею 2,7061 га, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2010 р. за №66.

Стягнути із ФГ «Матвіїха» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7 366 (сім тисяч триста шістдесят шість) гривень 40 коп.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів через Монастирищенський районний суд Черкаської області до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо скаргу не було подано.

Суддя: Д. С.Чорненька