Справа № 379/837/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.

за участю секретаря: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2008 року в розмірі 34433,77 грн., з якої: 3954,78 грн. - заборгованість за кредитом; 25701,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн- штраф (фіксована частина); 1627,80 грн. - штраф ( процентна складова) та судові витрати в розмірі 1600 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду.

Відповідач, якому було вручено повістку про виклик до суду, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала клопотання про застосування строків позовної давності, зазначивши, що дійсно 19 червня 2008 року вона отримала банківську картку НОМЕР_1 «УНІВЕРСАЛЬНА» від ПАТ КБ «ПриватБанк», де був кредитний ліміт 1500 грн. та базова кредитна ставка 3%. Дане підтверджується безпосередньо її АНКЕТОЮ-ЗАЯВОЮ від 19.06.2010 року, якої копія надана до суду безпосередньо представником позивача.

Пізніше 22 лютого 2010 року вона замінила попередню банківську картку на іншу за НОМЕР_2 «УНІВЕРСАЛЬНА» від ПАТ КБ «ПриватБанк», де був вже кредитний ліміт 2000 грн. та базова кредитна ставка 3%. Дане підтверджується безпосередньо її АНКЕТОЮ-ЗАЯВОЮ від 22.02.2010 року, копія якої копія надана до суду безпосередньо представником позивача.

Через деякий час вона загубила останню картку, про що повідомила банк. Працівник банку, зокрема спеціаліст Таращанського відділення ОСОБА_2 повідомив їй, що банківську картку буде анульовано та розрахунки по ній проводитися не будуть. Їй не повідомляли про заборгованості перед банком. З 2010 року вона жодних повідомлень про наявність боргу перед Банком не отримувала.

На початку 2012 року вона почала отримувати від банка SMS повідомлення де було зазначено, що вона має заборгованість по банківській картці за НОМЕР_2 «УНІВЕРСАЛЬНА» від ПАТ КБ «ПриватБанк», в сумі 3963.94 грн.

Звернувшись до Банку за наданням роз'яснення, щодо причин виникнення боргу на той час їй було повідомлено, що з 2010 року по її картковому рахунку рахується пеня 3963.94 в сумі грн. Тоді ж працівник банку повідомив їй, що вона має можливість частинами гасити заборгованість через кассу банку та в подальшому ця сума змінюватися не буде, оскільки картка вже давно анульована, як втрачена. З данного часу вона, послухавши пораду працівника місцевого відділення банку, зробила декілька платежів, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» через деякий час знову розпочав надсилати їй повідомлення уже з зазначенням значно більшої суми.

Тоді ж звернувшись до Таращанського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», вона розпочала вимагати надати їй роздруківку щодо руху коштів на її картці до дати її блокування. Проте їй було відмовлено по причині того, що головний офіс знаходиться в місті Дніпропетровську і їй потрібно письмово звертатися саме туди. З того часу вона ніяких відношень з ПАТ КБ «Приват Банк» не мала та в майбутньому мати не хоче. Їй достовірно відомо, що в цей період на який вказує позивач, як дату виникнення заборгованості, через непрофесійні дії (злочинну халатність) працівники Таращанського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», незаконно нарахували їй пеню по давно заблокованій картці та тепер в судовому порядку через сім років намагаються її стягнути через суд.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

А відтак відповідно п 9.12 договору № б/н від 19 червня 2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, зазначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, що у свою чергу означає, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 19 червня 2011 року, проте позивач звернувся до суду 14.06.2017 року.

Тому, відповідач просить суд розглядати справу у її відсутність, застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач отримала відповідно до договору б/н від 19.06.2008 кредит у розмірі 4200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яку позивач зазначає 09/2017.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В довідці про зміну умов кредитування вказано всі зміни кредитного ліміту.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом N0 СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Останній платіж в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором було внесено відповідачем 02.12.2014 року в сумі 300.00 грн.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2008 року станом на 31.05.2017 року рахується в розмірі 34433,77 грн., з якої: 3954,78 грн. - заборгованість за кредитом; 25701,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн- штраф (фіксована частина); 1627,80 грн. - штраф ( процентна складова).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 530, 612, 631, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, необхідною умовою укладення правочину такого як надання кредитних коштів є укладення кредитного договору, натомість договір на який посилається позивач, був укладений шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг.

Дане підтверджується матеріалами справи про отримання відповідачем 19.06.2008 року банківської картки НОМЕР_1 «УНІВЕРСАЛЬНА» від ПАТ КБ «ПриватБанк», де був кредитний ліміт 1500 грн. та базова кредитна ставка 3%. ( а.с.8)

22 лютого 2010 року відповідач замінила попередню банківську картку на іншу за НОМЕР_2 «УНІВЕРСАЛЬНА» від ПАТ КБ «ПриватБанк», де кредитний ліміт встановлений 2000 грн. та базова кредитна ставка 3%. Дане підтверджується безпосередньо АНКЕТОЮ-ЗАЯВОЮ від 22.02.2010 року ( а.с. 32).

В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 4200 грн за договором № б/н від 19.06.2008 є безпідставною, за відсутності кредитного договору як такого. Анкета-заява не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів.

Згідно зі змісту заяви клієнта від 22.10.2010 року / а.с.32/ та Умов і правил надання банківських послуг,строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом/ кредитом, кредитною лінією/ є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності / повернення/. П.2.1.1.2.10 при отриманні картки клієнт зобов'язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. П.2.1.1.2.11строк дії картки вказано з її лицьового боку/ місяць і рік/. Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред'явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12

Однак, заява клієнта та інші матеріали, надані банком, свідчать про те, що відповідачем дійсно отримана картка 19.06.2008 року НОМЕР_1 «УНІВЕРСАЛЬНА» та 22.02.2010 картка за НОМЕР_2 «УНІВЕРСАЛЬНА», проте із матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт відповідачу змінювався із 2008 року 6 разів ( 20.06.2008 -1500 грн, 10.07.2010 - 3000 грн; 29.09.2010 - 4200 грн; 03.03.2015 -3960 грн; 19.08.2015 -3960 грн).

Позивач не надав доказів анкет-заяв, договорів про згоду відповідача на зміну кредитного ліміту з 29.09.2010, тобто матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем.

Крім того, наданий суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 19.06.2008 та за договором б/н від 20.06.2008 не містить даних про те, за якою ж карткою зроблено цей розрахунок.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про недоведеність обставин справи, позивачем та неналежного виконання ОСОБА_1 покладених на неї за кредитним договором обов'язків.

Відповідно до п.1.1.7.31. вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, встановленим є те, що останній платіж відповідачем було здійснено 02.12.2014, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи, отже з 02.12.2014 року у позивача виникло право на звернення до суду, оскільки були порушені позичальником умови договору.

Тобто, застосувати строк позовної давності у суду на даний час не має підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 258, 261, 264, 266, 267, 509, 525, 526, 610, 611, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61,209-218,292,293 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» в задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:С. А. Потеряйко