АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2280/17 Справа № 202/4757/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці у звязку із невиконанням рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2015 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці у звязку з невиконанням рішення суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року по цивільній справі № 202/8178/14-ц, позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволені, та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 09 квітня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 568, та за додатковим договором № 1 від 28 травня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 811, до договору позики від 09 квітня 2014 року, в загальному розмірі 11200 євро, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2014 року (100 ЄВРО = 1 642.0503 ГРН.) становило 183904,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму штрафу в загальному розмірі 11200 євро, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2014 року (100 ЄВРО = 1 642.0503 ГРН.) становило 183904,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 28.06.2014 року по 28.10.2014 року у сумі 1839грн. 04коп. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 1218грн. 00коп. з кожного в рахунок суми сплаченого судового збору. В решті позову в задоволені позову відмовлено. До даного часу вказане рішення не виконано, та виникла заборгованість за договором з урахуванням умов додаткового договору № 1 до договору позики, з урахуванням курсової різниці, яка станом на 26.03.2015 року становить 213 449 грн. 14коп., з яких: заборгованість за курсовою різницею, несплаченого боргу, станом на 26.03.2015 року в сумі 104 944 грн.00коп.; суми штрафу за невиконання умов договору позики від 09 квітня 2014 року, за курсовою різницею, не сплачена станом на 26.03.2015 року у сумі 104 944 грн.00коп., суми 3% річних за невиконання грошового зобовязання за період з 28.10.2014 року по 26.03.2015рокуу сумі - 3 561,14 грн. Загалом заборгованість складає 213 449,14грн., яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 09 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 568, та за додатковим договором № 1 від 28 травня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 811, станом на 26.03.2015 року, за курсовою різницею в сумі: 104 944 грн.00коп.- сума боргу; 104 944 грн.00коп.- сума штрафу; проценти за період з 28.10.2014 року по 26.03.2015 року в сумі 3 561,14 грн., що загалом становить 213 449 грн. 14 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З таким рішенням не погодились відповідачі, звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовну відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року по цивільній справі № 202/8178/14-ц позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 09 квітня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 568, та за додатковим договором № 1 від 28 травня 2014 року до договору позики від 09 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 811, в загальному розмірі 11200 євро, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2014 року (100 ЄВРО = 1 642.0503 ГРН.) становило 183904,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму штрафу за невиконання умов договору позики від 09 квітня 2014 року, та додаткового договору № 1 від 28 травня 2014 року, до договору позики від 09 квітня 2014 року, в загальному розмірі 11200 євро, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2014 року (100 ЄВРО = 1 642.0503 ГРН.) становили 183904,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 % річних від прострочених суми боргу за період з 28.06.2014 року по 28.10.2014 року у сумі 1839 грн. 04 коп. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 121 грн. 00 коп. з кожного в рахунок суми сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виконавчі листи, були отримані представником позивача та предявлені до виконання до Індустріального ВДВС ДМУЮ та на сьогоднішній день боржники рішення в добровільному порядку не виконали.

Позивач заявив вимогу щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці, яка за своєю правовою природою є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язана зі здороженням валюти Євро в якій була надана позика.

Під час винесення 12 листопада 2014року рішення, за інформацією НБУ станом на 28 жовтня 2014 року 100 ЄВРО дорівнювало 1 642.0503 грн.

За період невиконання боржниками своїх зобовязань, курс ЄВРО по відношенню до гривні України станом на 26.03.2015р. вже становить 25,79 грн. за 1-ЄВРО.

Внаслідок неналежного виконання боржниками зобовязань за договором позики від 09 квітня 2014 року, з урахуванням умов Додаткового договору № 1 до договору позики від 09.04.2014 року, за курсовою різницею, виникла заборгованість, за період з 28.10.2014р. по 26.03.2015р., яка складається за курсовою різницею з: суми позики - 104 944 грн.00коп.; суми штрафу - 104 944 грн.00коп.; процентів за період з 28.10.2014 року по 26.03.2015 року в розмірі 3 561,14 грн. Загалом за розрахунками Позивача, заборгованість за договором позики від 09 квітня 2014 року за курсовою різницею станом на 26.03.2015 року становить 213 449,14 ( двісті тринадцять тисяч чотириста сорок девять ) гривень 14 копійок.

Встановивши наведені обставини, місцевий суд керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 550, 610, 1054 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Однак, повністю з таким висновком місцевого суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року по цивільній справі № 202/8178/14-ц з відповідача вже стягнуто суму штрафу у фіксованому розмірі, за невиконання умов договору позики від 09 квітня 2014 року, та додаткового договору № 1 від 28 травня 2014 року, до договору позики від 09 квітня 2014 року, тобто судом було вирішено вимогу щодо стягнення штрафу у розмірі визначеному договором, а від так, повторне стягнення коштів в рахунок штрафу за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором позики, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки оскаржуваним рішенням стягнуто курсову різницю стягнутого штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за договором позики, який стягується разово, за фактом порушення та у фіксованому розмірі - у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, оскільки подвійне стягнення штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

Що стосується позовних вимог про стягнення суми 3% річних за невиконання грошового зобовязання за період з 28.10.2014 року по 26.03.2015року у сумі - 3 561,14 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з п.п. а) п.2 договору позики від 09.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачами, сторони за цим договором домовились про те, що цей договір є безпроцентним (а.с.95).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, сторони визначили розмір процентів умовами договору позики, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, щодо нарахування 3% річних, від так, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Посилання апеляційної скарги на неправомірність вимог щодо стягнення курсової різниці боргу за договором позики апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Ураховуючи те, що вищезазначені положення договору позики узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не суперечать ним, при укладенні договору позики та додаткових договорів до нього, відповідачі не заперечували проти його умов, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики, за курсовою різницею в сумі: 104 944 грн. 00коп.

Решта посилань апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів по справі, виключне право на оцінку яких, згідно ст.212 ЦПК України, належить суду.

Отже, з урахуванням обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення та ухвалення нового, про часткове задоволення позову.

Враховуючи ті обставини, що позов задоволено частково, згідно ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 підлягають стягненню по 596,82 грн. з кожного, на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат, пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_4) заборгованість за договором позики від 09 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 568, та за додатковим договором № 1 від 28 травня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 811, станом на 26.03.2015 року, за курсовою різницею в сумі: 104 944 грн.00коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) по 596,82 грн. з кожного, на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_4) в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6