АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6336/17 Справа № 191/11/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, мотивуючи тим, що 21 листопада 2007 року між закритим акціонерними товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-300/635/2008 за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 63.088 доларів США 45 центів з плаваючою процентною ставкою 11,99% з кінцевим терміном повернення 23 листопада 2037 року.

Вказували, що за умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 квітня 2012 року ПАТ «ОТП Банк», у відповідності ст.ст.512,514,1077-1079,1082,1084 ЦПК України, відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-300/635/2007 від 21 листопада 2007 року.

Зазначали, що банк виконав умови кредитного договору надавши визначену суму кредитних коштів, а ОСОБА_2 допустив порушення взятих на себе зобов'язань.

Посилаючись на те, що станом на 05 листопада 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 868.099 грн. 87 коп., просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 залишок заборгованості за кредитним договором у розмірі 868.099 грн.87 коп.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 21 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-300/635/2008 за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 63.088 доларів США 45 центів з плаваючою процентною ставкою 11,99% з кінцевим терміном повернення 23 листопада 2037 року (а.с.5-6,7-13).

21 грудня 2010 року між сторонами було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору від 21 листопада 2007 року №ML-300/635/2008, згідно з яким до кредитного договору №ML-300/635/2007 від 21 листопада 2007 року були внесені зміни та доповнення (а.с.73-75).

В 2011 році ЗАТ «ОТП Банк» надав згоду ОСОБА_3 на продаж належної йому квартири АДРЕСА_1, яка була предметом іпотеки, тобто забезпечувала виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 21 листопада 2007 року, для дострокового погашення кредиту (а.с.76).

27 квітня 2012 року ПАТ «ОТП Банк», у відповідності до ст.ст.512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-300/635/2007 від 21 листопада 2007 року (а.с.16-50).

23 серпня 2012 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е., ОСОБА_2 було здійснено продаж квартири, яка забезпечувала належне виконання зобов'язань за кредитним договором та погашення заборгованості за відсотками. Продаж вчинено за 332.370 грн. (а.с.77)

На погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №МL-300/635/2007 від 21 листопада 2007 року ОСОБА_2 платіжним дорученням №1 від 23 серпня 2012 року перерахував ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошові кошти в розмірі 303.734 грн. (а.с.78,79)

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено у повній мірі заявлені позовні вимоги та пропущено строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у заявленому ними викладі є безпідставними та вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на пропуск строку позовної давності, оскільки відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим.

У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Тобто, положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином виконував вимоги законодавства та витребовував у позивача докази по даній справі (а.с.84,89).

Втім дані ухвали суду позивачем були залишені без виконання та належного реагування.

До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, з якого не можливо встановити наявну суму заборгованості.

З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не вбачається на погашення яких саме складових заборгованості були направлені грошові кошти від продажу квартири.

Відсутній деталізований розрахунок заборгованості, який би надавав змогу задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не доводять суму заборгованості, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на пропуск строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини посилання на підстави відмови у задоволенні позову - пропуск строків позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.