Справа № 750/9956/17
Провадження № 2/750/2523/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення компенсації за невикористані відпустки,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 17.10.2017 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані відпустки за 2015-2017 роки в сумі 43973 грн. 28 коп.

В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року було визнано незаконним наказ УДППЗ «Укрпошта» про звільнення позивача з роботи 02 квітня 2015 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору та його поновлено на посаді в.о. директора ЧД УДППЗ «Укрпошта». Також даним рішенням стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48411 грн. 15 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 7542 грн. 45 коп. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області було змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнутих на користь позивача сум, зменшено загальну суму стягнення з 55953 грн. 45 коп. до 48411 грн. 15 коп. В частині поновлення на роботі залишено без змін. Позивач зазначив, що він отримав виконавчий лист та звернувся до Державної виконавчої служби, неодноразово звертався до відповідача, проте рішення суду про його поновлення на роботі не виконане.

Крім того, позивач зазначає, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 липня 2015 року №728 Міністерство інфраструктури України згідно наказу від 11 листопада 2015 року №465 «Про реорганізацію Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» у Публічне акціонерне товариство постановило реорганізувати Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» (), шляхом його перетворення у Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», 100 відсотків акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню.

Наказом ПАТ «Укрпошта» від 03 квітня 2017 року №967/к його поновлено на посаді виконуючого обовязки директора ЧД УДППЗ «Укрпошта», вказаний наказ він отримав 15.04.2017 по пошті рекомендованою кореспонденцією та 18.04.2017 (перший робочий день після отримання наказу) він прибув до ЧД ПАТ «Укрпошта», однак йому не було надано можливість приступити до виконання своїх посадових обов'язків за основним місцем роботи (проспект Миру, 28 м. Чернігів).

Позивач оскаржив наказ про поновлення на роботі від 03.04.2017 №967/к до суду, однак рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 15.09.2017 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.07.2017, яким було задоволено його позов, та відмовлено позивачу у задоволенні позову про визнання незаконним і скасування наказу ПАТ «Укрпошта» від 03.04.2017 №967/к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1»

Позивач зазначає, що оскільки вказане рішення було проголошено 15.09.2017 близько 12.00, а тому він о 14.00 прибув до ЧД ПАТ «Укрпошта» до начальника відділу кадрів ОСОБА_3, запросивши зайти з ним голову профкому ОСОБА_4, в присутності якої повідомив про вихід на роботу та вручив трудову книжку ОСОБА_3, яка його відвела до робочого місця за адресою: м. Чернігів, вулиця Кирпоноса, 40. У цей же день позивач подав заяву про надання з 18.09.2017 чергової відпустки.

18.09.2017 позивач о 08.20 прибув до приймальні директора філіалу ЧД ПАТ «Укрпошта» Дорошенко О.М. з метою отримання копії наказу про надання відпустки, проте Дорошенко О.М. повідомила, що позивач звільнений та видала завірену копію наказу від 15.09.2017 №918/к, згідно якого його звільнено з роботи за прогул без поважних причин.

Також в обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що оскільки його незаконно 02.04.2015 було звільнено з роботи та згідно судового рішення поновлено, проте наказ про поновлення видано лише 03.04.2017, а тому за період з 02.04.2015 по 02.04.2017 він мав право на дві щорічні основні відпустки по 26 днів на рік, дві щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці по 7 діб на рік, право на які він мав ще до незаконного звільнення. Також позивач має право на додаткову відпустку як інвалід війни 3 групи по 14 калдендарних днів на рік згідно ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» і за 2015, 2016 та 2017 рік він їх не використав, адже наказ про поновлення на роботі відповідачем винесено лише 03.04.2017. Позивач розрахував середній заробіток за два фактично відпрацьовані місяці (лютий - березень 2015 року) з розміру 16693 грн. 55 коп. і шляхом ділення цієї суми на 41 календарний день (відпрацьовані дні за ці два місяці) визначив, що середній заробіток для нарахування компенсації за невикористані відпустки за один день складає 407 грн. 16 коп. Оскільки загальна кількість днів основної та додаткових відпусток за вказаний вище період становить 108 календарних днів, а тому позивач просить стягнути 43973 грн. 28 компенсації за невикористані відпустки.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що при звільненні позивача нараховано компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку по 03.04.2017 за 48 календарних днів в розмірі 12000 грн., а після відрахування податків сума до виплати становить 9660 грн., які позивач не отримує, а тому відповідач перерахував неотримані позивачем розрахункові на депозитний рахунок приватного нотаріуса. Розмір компенсації розрахований виходячи з посадового окладу позивача 7375 грн., як це передбачено останнім абзацом пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Проте, відповідач заперечує право позивача на отримання компенсації за щорічні додаткові відпустки, так як позивач фактично не працював, а тому не набув право на відпустку за особливий характер праці (за ненормований робочий день). Крім того, відповідач у запереченні зазначив, що додаткова відпустка тривалістю 14 календарних днів, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не відноситься до щорічної і норми Закону України «Про відпустки» в даному випадку не застосовуються, виплата грошової компенсації в разі її не використання чинним законодавством не передбачена.

Також представник відповідача зазначила, що розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку позивачем здійснений з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року визнано незаконним наказ УДППЗ «Укрпошта» від 01 квітня 2015 року №175/к про звільнення ОСОБА_1 з роботи 02 квітня 2015 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та поновлено позивача на посаді виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2015 року рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року в частині стягнення з УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати в сумі 7542 грн. 45 коп. скасовано та відмовлено у задоволенні позову в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення загальної суми та судового збору змінено зменшивши загальну суму стягнення з відповідача на користь позивача з 55953 грн. 45 коп. до 48411 грн. 15 коп. та збільшивши суму стягнення судового збору на користь держави з 559 грн. 53 коп. до 971 грн. 31 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 11 листопада 2015 року «Про реорганізацію Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» у публічне акціонерне товариство» реорганізовано УДППЗ «Укрпошта» (под. ) шляхом його перетворення у ПАТ «Укрпошта», 100 відсотків акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню. Визначено ПАТ «Укрпошта» правонаступником майна, прав та обов'язків УДППЗ «Укрпошта». Установлено, що статутний капітал ПАТ «Укрпошта» формується шляхом включення до нього вартості майна УДППЗ «Укрпошта», крім майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу. Встановлено строк заявлення кредиторами своїх вимог до УДППЗ «Укрпошта» - протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про прийняття рішення щодо реорганізації УДППЗ «Укрпошта».

Згідно наказу в.о. генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 03 квітня 2017 року №967/к на виконання рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року у справі №750/3663/15-ц за позовом ОСОБА_1 до УДППЗ «Укрпошта» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано наказ УДППЗ «Укрпошта» від 01 квітня 2015 року №175/к «По особовому складу», поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обв'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 02 квітня 2015 року на підставі рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року у справі №750/3663/15-ц. Пунктом 3 наказу визначено, що виконуючому обовязки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 необхідно приступити до виконання посадових обов'язків на раніше встановлених умовах оплати праці. Пунктом чотири даного наказу передбачено забезпечити внесення відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку (а.с.14).

Відповідачем також введено до штатного розпису Чернігівського дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» посаду виконуючого обовязки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», як це передбачено наказом №388 від 30 березня 2017 року «Про організацію роботи з виконання рішення».

Наказом в.о. генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 03 квітня 2017 року №411 «Про деякі питання управління філією Чернігівська дирекція ПАТ «Укрпошта», з метою поточної організації управління Чернігівською дирекцією ПАТ «Укрпошта», та враховуючи рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року, крім іншого, наказано директору Чернігівської дирекції ПАТ «Укрпошта» Дорошенко О.М.: забезпечити робочим місцем виконуючого обовязки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1; розробити та затвердити посадову інструкцію виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з урахуванням завдань, покладених на філію; забезпечити належний контроль за дотриманням трудової дисципліни виконуючим обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 Пунком 2 цього наказу встановлено, що вказівки, доручення, розпорядження директора філіалу Чернігівська дирекція ПАТ «Укрпошта» Дорошенко О.М. є обов'язковими до виконання виконуючим обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 та такими, що мають пріоритет над вказівками, дорученнями, розпорядженнями та наказами інших посадових осіб філії.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач оскаржував наказ №967/к від 03.04.2017 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1» з тих підстав, що йому не було видано довіреності на підставі якої він міг би виконувати свої посадові обовязки, він не допущений до свого основного місця роботи, не надано корпоративний зв'язок з генеральним директором, не видано службове посвідчення, яке надавало б право доступу до підпорядкованих структурних підрозділів, наказ не містить дати з якої позивач фактично допущений до виконання посадових обовязків, розміру посадового окладу та, крім того, його поновлено на неіснуючому підприємстві, що суперечить п.99 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області у справі №750/4070/17 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2017 року та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його порзову до ПАТ «Укрпошта» про визнання незаконним і скасування наказу про поновлення на роботі.

Суд в мотивувальній частині рішення прийшов до висновку, що наказ від 03 квітня 2017 року №967/к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1» видано відповідачем у точній відповідності до рішення суду по справі № 750/3663/15-ц, не суперечить вимогам закону.

15.09.2017, вийшовши на роботу, ОСОБА_1 подав три заяви про надання йому щорічної основної відпустки з розрахунку 26 календарних днів за період з 06.05.2014 по 06.05.2017 та щорічної оплачуваної додаткової відпустки за особливий характер праці (з розрахунку 7 календарних днів) за період з 06.05.2014 по 06.05.2017 згідно ст. 8 Закону України «Про відпустки». Також позивач просив врахувати, що у 2014 році після незаконного звільнення 10.10.2014 йому було виплачено грошову компенсацію за 14 днів додаткової відсутки, у 2015 році після незаконного звільнення 02.04.2015, позивачу також виплачувалася компенсація за 16 днів відпустки (а.с.29-32)

Проте, наказом №918/к від 15.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.15)

Відповідачем 03.10.2017 складено акт, згідно якого в цей день о 16 год. 05 хв. за поштовою адресою позивача були доставлені поштові перекази на суми: 1135,16 грн. (нарахована заробітна плата за квітень, вересень 2017 року); 9660 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 42106,58 грн.- на виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27.09.2017 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року. В акті зазначено, що двері квартири ніхто не відчинив, а тому поштове повідомлення було вкинуто до поштової скриньки позивача.

Оскільки позивач не отримав нараховані йому суми, відповідач платіжним дорученням №3121 від 19.10.2017 перерахував призначені ОСОБА_1 кошти в сумі 10795,16 грн. на депозит нотаріуса.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону ).

Також вказаною правовою нормою визначені соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу);

Статтею16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. (Закон доповнено ст. 16-2 згідно із Законом №426-VIII від 14.05.2015)

Посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 12.01.2010 підтверджується, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.9)

Оскільки позивач у 2015, 2016 та 2017 роках не працював через звільнення і своєчасно не був поновлений на роботі, адже наказ про поновлення виданий лише 03.04.2017, а тому суд вважає, що позивач має право на вказану додаткову відпустку, яка відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» відноситься до щорічної відпустки (інші додаткові відпустки, передбачені законодавством).

Також ст.8 Закону України «Про відпустки» передбачено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; 2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Позивач до свого звільнення мав право на отримання вказаного виду щорічної додаткової відпустки і, як він зазначає, у 2014 та 2015 роках він отримував компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Оскільки позивача поновлено на роботі з 02.04.2015, а тому за період з 02.04.2015 по 02.04.2017 він має право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої ст.8 Закону України «Про відпустки», і той факт, що він не був своєчасно поновлений на роботі, не може обмежити право позивача на отримання компенсації за невикористані відпустки.

Статтею 24 (ч.1) Закону України «Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Оскільки позивач за період з 02.04.2015 по 02.04.2017 (наказ про поновлення №967/к виданий 03.04.2017) мав право на отримання двох щорічних основних відпусток по 26 календарних днів, а за два періоди 52 календарних дні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута компенсація за 52 дні невикористаної щорічної основної відпустки.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що обрахування компенсації за невикористані відпустки має відбуватися виходячи з посадового окладу позивача 7375 грн., як це передбачено останнім абзацом пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, а загалом сума компенсації за невикористану щорічну основну відпустку має становити (7375х12:354х52)= 13000 грн. (з даної суми не вирахувані обов'язкові податки та збори).

Оскільки невикористані позивачем додаткові відпустки відносяться до щорічних (ст.4 Закону України «Про відпустки), а згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а тому суд вважає за необхідне стянути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки, передбачені ст.8, 16-2 Закону «України «Про відпустки» (14 днів відпустки за особливий характер праці) та 42 дні додаткової відпустки ветерану війни (2015,2016, 2017 роки), а всього разом з невикористаною основною щорічною відпусткою (52 дні) за 108 календарних днів (7375х12:354х108)= 27000 грн. (з даної суми не вирахувані обов'язкові податки та збори).

У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення компенсації за невикористані відпустки задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 27 000 грн. (двадцять сім тисяч грн.) компенсації за невикористані відпустки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: