АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/893/17 Справа № 173/535/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2014 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2659/14, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 28116 грн. із строком до 16 листопада 2016 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 48032,33 грн., з яких: 20472,00 грн. - залишок заборгованості по кредиту; 27560,00 грн. - проценти за користування кредитом за прострочення платежів. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором було укладено договір поруки №2659/14 від 17 листопада 2014 року між позивачем та відповідачами, які взяли на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями позичальника, ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, КС «Союз-Дніпро» просило суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2659/14 від 17 листопада 2014 року у розмірі 48032,03 грн. та 1378,00 грн. - судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги КС «Союз-Дніпро» було задоволено:

- стягнуто солідарно з ОСОБА_3З, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 48032,00 грн., з яких 20472,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом та 27560,03 грн. - заборгованість за відсотками;

- стягнуто з відповідачів на користь КС «Союз-Дніпро» понесені судові витрати в сумі 459,33 грн. з кожного.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КС «Союз-Дніпро».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року між КС «Союз-Дніпро» (Кредитор) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено кредитний договір №2659/14, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит в сумі 28116 грн. строком на 24 місяці, с кінцевим терміном повернення до 16 листопада 2016 року, відповідно до графіку погашення заборгованості.

Відповідно до положень ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

17 листопада 2014 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено договір поруки №2659/14, згідно якого останні взяли на себе зобов'язання за виконання ОСОБА_3 обов'язку щодо повернення кредиту за кредитним договором №2659/14 від 17 листопада 2014 року, враховуючи суму основного боргу, штрафу, пені. Вказаним договором було передбачено солідарну відповідальність Поручителів та Позичальника за порушення обов'язків.

Згідно до ст. ст. 526, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору сторони дійшли згоди, що при порушені Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2 цього Договору більше ніж на 15 календарних днів, Кредитор нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Згідно з розрахунком позивача за порушення строків сплати кредиту позивачем нараховано процент за користування кредитом в сумі 32635,03 грн. з урахуванням фактично сплаченої суми в розмірі 5075,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом становить 27560,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із наданих КС «Союз-Дніпро» доказів стосовно порушення відповідачем передбаченого законодавством і кредитним договором порядку погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального права, зокрема, в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №2659/14 від 17 листопада 2014 року, при цьому вказуючи на надмірно стягнуту суму у 9923,97 грн. в порядку дострокового погашення заборгованості.

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянта, оскільки право позивача на дострокову вимогу погашення кредиту передбачено положеннями ст. ст. 1050, 1048 ЦК України та умовами кредитного договору №2659/14 від 17 листопада 2014 року, за виконання боржником якого, поручились ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Крім того, КС «Союз-Дніпро» неодноразово направляло боржникові та поручителям вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, копії яких містяться в матеріалах даної цивільної справи, на що сторони ніяк не відреагували та у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду першої інстанції за захистом своїх прав.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, вірно було застосовано та детально проаналізовано положення ст. 559 ЦК України, а також, норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова