Справа № 161/8892/16-ц Провадження № 22-ц/773/200/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Шевчук Л.Я., Осіпука В.В.

секретар судового засідання Галицька І.П.

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство далі- ПАТ) «УкрСиббанк» з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Покликалось на те, що 30 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 з додатковими угодами № 1 від 30.07.2007 року та № 2 від 27.02.2009 року. За умовами вказаного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 40 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 202 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 9000 строком до 30 липня 2014 року зі сплатою 13,5% річних.

26 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 з додатковою угодою № 1 від 27.02.2009 року. Згідно вказаного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 30 000 доларів США, що еквівалентно 145 851 грн., у формі кредитної лінії шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 9000 строком до 26 вересня 2018 року зі сплатою 16,0% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань позичальника за кредитними договорами № 0 від 30.07.2007 року та № 0 від 26.09.2008 року між банком та з ОСОБА_1 було укладено Іпотечні договори від 30.07.2007 року та від 26.09.2008 року, що посвідчені приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_3, запис в реєстрі № 1417 та № 1684 відповідно. Згідно іпотечних договорів відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 432,7 кв.м., житловою площею 270,6 кв.м., що розташований за адресою: Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 29, та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1111 га, що знаходиться на території с. Підгайці Підгайцівської сільської ради.

В звязку з невиконанням позичальником умов кредитних договорів, щодо несвоєчасної сплати кредиту та процентів виникла заборгованість за кредитними договорами. Позивач звернувся до суду із позовами про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованості по вказаним кредитним договорам.

Рішеннями Луцького міськрайонного суду від 18.04.2013 року та 23.09.2013 року позови задоволено.

Дані рішення судів ні в добровільному , ні в примусовому порядку боржником не виконані.

Загальна сума заборгованості позичальника станом на 01.07.2016 року за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2007 року складає 42 885,33 доларів США та по пені в розмірі 448 851,04 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 20 284,10 доларів США, заборгованість за процентами 22 601,23 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 234 659,54 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 214 191,50 грн.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1Г, станом на 01.07.2016 року за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.09.2008 року складає 52 138,07 доларів США та по пені в розмірі 435 382,08 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 24 218,71 доларів США, заборгованість за процентами 27 919,36 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 171 509,46 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 263 872,62 грн.

На підставі наведеного, позивач просив суд, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 432,7 кв.м., житловою площею 270,6 кв.м., що розташований за адресою: Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 29, та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1111 га, що знаходиться на території с. Підгайці Підгайцівської сільської ради, з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббаанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобовязань: за Кредитним договором № 0 від 30.07.2007 року по кредиту та процентам в розмірі 42 885,33 доларів США та по пені в розмірі 448 851,04 грн., за Кредитним договором № 0 від 26.09.2008 року по кредиту та процентам в розмірі 52 138,07 доларів США та по пені в розмірі 435 382,08 грн. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 432,7 кв.м., житловою площею 270,6 кв.м., що розташований за адресою: Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 29, та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1111 га, що знаходиться на території с. Підгайці Підгайцівської сільської ради, з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббаанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобовязань: за Кредитним договором № 0 від 30.07.2007 року по кредиту та процентам в розмірі 42 885,33 доларів США та по пені в розмірі 448 851,04 грн., за Кредитним договором № 0 від 26.09.2008 року по кредиту та процентам в розмірі 52 138,07 доларів США та по пені в розмірі 435 382,08 грн.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити у звязку з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2007 року між АКІБ«УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 з додатковими угодами № 1 від 30.07.2007 року та № 2 від 27.02.2009 року. За умовами договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 40 000,00 доларів США, що еквівалентно 202 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 9000 строком до 30 липня 2014 року зі сплатою 13,5% річних. Відповідач зобовязувався повернути позику та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку погашення кредиту, що є невідємним додатком до Кредитного договору (а.с. 40-53).

26 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 з додатковою угодою № 1 від 27.02.2009 року. Згідно вказаного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 30 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 145 851,00 грн., у формі кредитної лінії шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 9000 строком до 26 вересня 2018 року зі сплатою 16,0% річних Відповідач зобовязувався повернути позику та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку погашення кредиту, що є невідємним додатком до Кредитного договору (а.с. 18-39).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що банк взяті за умовами кредитних договорів зобовязання виконав, надавши позичальнику обумовлені договорами суми коштів.

Статтями 1048, 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

В звязку з невиконанням позичальником умов кредитних договорів, щодо своєчасної сплати кредиту та процентів виникла заборгованість за кредитними договорами. Позивач звернувся до суду із позовами про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованості по вказаним кредитним договорам, рішеннями Луцького міськрайонного суду від 18.04.2013 року та 23.09.2013 року позови задоволено (а.с. 66-68, 69-71).

Так заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.04.2013 року з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором від 30.07.2007 року, яка станом на 24.01.2013 року становила 25910,70 доларів США, з яких 20284,10 доларів США тіло кредиту, 4289,89 доларів США прострочені відсотки, 1052, 27 дол. США пеня за прострочення сплати тіла кредиту та 284,44 дол. США пеня за прострочення сплати відсотків.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.09.2013 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсиббанк» стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 26.09.2008 року станом на 11.03.2013 року в розмірі 32670,21 дол. США, що еквівалентно 261132,99 грн. , яких 24218, 71 дол. США тіло кредиту, 8451,50 дол. США відсотки, 12151,02 грн. пеня.

Дані рішення набрали законної сили, однак відповідач ОСОБА_1 вказані рішення суду не виконав ні в добровільному, ні в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Таким наявність судових рішення, які не виконанні боржником не свідчить про виконання зобовязання.

Відповідно до п. 1.2.8 договору про надання споживчого кредиту від 26 вересня 2008 року кінцевий термін повернення кредиту 26 вересня 2018 року, відповідно до умов кредитного договору від 30.07.2007 року кінцевим терміном повернення коштів визначено 30 липня 2014 року.

Загальна сума заборгованості позичальника станом на 01.07.2016 року за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2007 року складає 42 885,33 доларів США та по пені в розмірі 448 851,04 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 20 284,10 доларів США, заборгованість за процентами 22 601,23 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 234 659,54 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 214 191,50 грн. (а.с. 93-104).

Загальна сума заборгованості Позичальника станом на 01.07.2016 року за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.09.2008 року складає 52 138,07 доларів США та по пені в розмірі 435 382,08 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 24 218,71 доларів США, заборгованість за процентами 27 919,36 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 171 509,46 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року 263 872,62 грн. (а.с. 81-92).

Детальний рух коштів та відповідні розрахунки за кредитними договорами відображений у довідках розрахунках заборгованості за кредитами (а.с. 81-104). У даних довідках відмічені суми коштів, які вносились відповідачем у добровільному порядку, які були зараховані від реалізації заставного майна та списані з рахунків боржників при примусовому виконанні рішень суду про стягнення заборгованості.

Дані розрахунки банку відповідачем жодними доказами не спростовані, будь-яких власних розрахунків, які б могли спростувати наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості ОСОБА_1 не подавав, клопотань про призначення бухгалтерської експертизи відповідач не заявляв. При цьому в суді апеляційної інстанції відповідач вказував, що уже тривалий період часу існуючу заборгованість перед банком у добровільному порядку не погашає у звязку з скрутним матеріальним становищем.

Таким чином, банк вважаючи своє право порушеним цілком правомірно звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно в межах строків позовної давності та у передбачений законом спосіб.

Доводи відповідача про пропущення банком строків позовної давності є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та умовами, укладених між сторонами договорів. Такий вид забезпечення кредитного зобовязання як звернення стягнення на іпотеку є додатковою вимогою по відношенню до вимоги про стягнення коштів за кредитними договорами, предявлення та задоволення позову про стягнення коштів за кредитними договорами і предявлення позову про стягнення основної суми заборгованості ніяким чином не впливає на перебіг строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Іпотека виникає на підставі, зокрема, договору. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань позичальника за кредитними договорами № 0 від 30.07.2007 року та № 0 від 26.09.2008 року банком було укладено з ОСОБА_1 Іпотечні договори від 30.07.2007 року та від 26.09.2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_3, запис в реєстрі № 1417 та № 1684 відповідно (а.с. 58-62, 53-57). Згідно іпотечних договорів відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 432,7 кв.м., житловою площею 270,6 кв.м., що розташований за адресою: Луцький район, с. Підгайці, вул. Хрещата, 29, та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1111 га, що знаходиться на території с. Підгайці Підгайцівської сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Пунктом 1.3 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань Боржника - ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 26 вересня 2008 року, Кредитним договором №0 від 26 вересня 2008 року, Кредитним договором № від 26 вересня 2008 року, щодо повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 33 цього Закону та ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно умов п.4.1. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобов'язань за цим договором та Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі в т.ч. рішення суду (п.4.2. Договору іпотеки).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав умови кредитних договорів і не сплатив заборгованість, з рахуванням вищенаведених положень законодавства та умов договору іпотеки в іпотекодержателя виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з викладеного, давши правильну оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано задовольнив позов і звернув стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не встановив початкову ціну за якою слід реалізувати іпотечне майно, вказавши, що початкове ціна визначається, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Так само частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку», суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 грудня 2016 року № 6-2839цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до звіту, що надана позивачем про оцінку вартості домоволодіння з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Україна, Волинська обл., Луцький район, село Підгайці, вулиця Хрещата, 29, яке відповідно до договору Іпотеки було передано ОСОБА_1 в іпотеку «УкрСиббанку» становить 2685923 гривень.

Відповідно до висновку про вартість майна, що подана відповідачем, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по вул. Хрещата, 29 в с. Підгайці Луцького району Волинської області становить 4744000 грн.

Вважаючи, що вартість іпотечного майна на яке звертається стягнення відповідно до висновку, який наданий позивачем більш наближена до тієї вартості, що визначена в іпотечних договорах за домовленістю сторін, суд бере її за основу при ухвалені даного рішення, як початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а саме 2685923 грн.

Тому, виходячи з вищенаведених обставин справи та положень законодавства, резолютивну частину рішення слід доповнити вказівкою про грошове вираження початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у вказаній сумі, встановленій звітом про оцінку іпотечного майна.

Оскільки, судом першої інстанції не визначено і не зазначено у рішенні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах у грошовому вираженні, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року в даній справі змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення після третього речення, реченням такого змісту: «Грошове вираження початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановити в сумі 2685923 (два мільйона шістсот вісімдесят пять тисяч девятсот двадцять три) гривень».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: