Справа № 466/9482/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/5207/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою АДРЕСА_2 (ос.), аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 2 000 грн. щомісячно.

Вирішено стягнення аліментів проводити з часу пред'явлення позову 11 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що він з часу окремого проживання приймає участь у вихованні доньки, її матеріальному утриманні. На даний час він не працює та перебуває у важкому матеріальному становищі, йому вдається знайти тимчасову роботу з невеликою заробітною платою, допомоги по безробіттю він не отримує, проживає на квартирі, сплачує комунальні послуги. Вважає, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржуване рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 грн., жодним чином не врахував його матеріальний стан та те, що донька значний час перебуває з ним. Також зазначає, що обов'язок утримувати дітей чинним законодавством покладено на обох батьків, а тому позивачка також повинна приймати у цьому участь, проте, нею не надано суду доводів на підтвердження того, що утримання доньки на місяць вимагає саме 2000 грн. та не долучено відповідних розрахунків чи підтверджуючих документів. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 713,00 грн., щомісячно, з часу звернення з позовом до суду, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини до 6 років.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази мають бути належними та допустимими (ст.ст.57-59 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов»язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно кошти на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 2000.00 грн., оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року внесено доповнення до статті 182 СК України, яку доповнено пунктом 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; та пунктом 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Вищезгаданим законом внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України і встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Шевченківському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про що зроблено актовий запис №561, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Зі свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які записані батьками у свідоцтві про народження від 30 квітня 2013 року (серія НОМЕР_2), виданого Шевченківським ВДРАЦС ЛМУЮ.

Як вбачається з довідки з місця проживання та склад сім`ї, виданої ЛКП «Рясне402» 33141 від 27.10.2016 року, в будинку АДРЕСА_3 зареєстровано 15 осіб, серед яких позивачка ОСОБА_4, а також її донька ОСОБА_5, чим підтверджується проживання дочки сторін разом з матір»ю. Доводи апелянта про те, що дочка частину місяця проживає разом з ним, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Довідкою про доходи, виданою медичним коледжом «Монада» підтверджується,що середньомісячний дохід позивачки у 2016 році становить 1271.45 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не надає кошти на утримання доньки, ОСОБА_5, а тому такі підлягають стягненню в примусовому порядку в сумі 2000 грн. щомісячно, та зважаючи на те, що між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дитини в грошовій формі, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, та з врахуванням вимог ст. ст. 180, 181, 184 СК України дійшов до вірного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2, в користь ОСОБА_4, коштів на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з врахуванням того, що судом першої інстанції встановлено і це не заперечував відповідач в суді апеляційної інстанції, що він проживає окремо, їх малолітня дочка проживає разом із матір`ю та знаходиться на її матеріальному утриманні, а твердження відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований і немає постійного заробітку не є підставою для відмови в позові.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 2000.00 грн. щомісячно, такий висновок суду не достатньо обґрунтований, судом не в повній мірі з`ясовано, чи відповідає такий розмір аліментів дійсному майновому стану відповідача, який не має постійної роботи та постійного заробітку, його можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Разом з тим, розмір аліментів, які відповідач погоджується сплачувати, а саме, 500.00 грн., з врахуванням рівності обов`язку батьків по утриманню дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений ч.2 ст. 182 СК України, не забезпечить прожитковий мінімум, визначений законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач, батько дитини, є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає, крім того, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено наявності об'єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем постійних доходів, можливості працевлаштуватися на високооплачувану роботу, щоб забезпечити належне виконання ним обов'язку з матеріального утримання своєї малолітньої доньки.

Враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до шести років, і який батьки повинні забезпечити дитині, беручи до уваги пояснення відповідача про те, що немає можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки немає постійного місця праці, має тимчасові заробітки, а відтак не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, колегія суддів з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, визначений оскаржуваним рішенням суду, слід зменшити з 2000.00 грн. до 1200 грн., а відтак оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід змінити.

Оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов»язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи відсутність будь - яких протипоказань для офіційного працевлаштування відповідача, в тому числі і на високооплачувану роботу для поліпшення його матеріального стану, колегія суддів вважає, що визначений апеляційним судом розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості відповідача працевлаштуватися на високо оплачувану роботу і його можливості сплачувати аліменти в розмірі лише 500.00 грн. щомісячно, є безпідставними, необґрунтованими, оскільки відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він за станом здоров'я чи інших обставин, що мають значення для визначення можливості сплачувати аліменти, не взмозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж 500.00 грн., розмірі, оскільки він є працездатним, а тому повинен брати участь в утриманні дитини у більшому розмірі, ніж 500.00 грн. щомісячно.

Відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б були правовою підставою для задоволення апеляційної скарги та сплати ним аліментів у розмірі по 500.00 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду слід змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2000 грн. до 1200 грн. щомісячно, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року - змінити, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою АДРЕСА_2 (ос.), на доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2000 грн. до 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки о суду і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.