Справа № 359/3345/17
Провадження № 2/359/1615/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Вознюка С.М.,

при секретарі - Пугач Д.О.,

за участю представника позивача - адвоката Довбаша С.М., відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,-

в с т а н о в и в :

25 квітня 2017 року представник позивача Довбаш С.М. звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15.08.2014 року відповідач ОСОБА_2 отримала від чоловіка позивача - ОСОБА_4 в борг грошові кошти в розмірі 6500 доларів США, що еквівалентно 173745 грн., строком на 5 місяців, тобто до 15.01.2015 року, про що написала розписку. В зазначений строк відповідач гроші не повернула. Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_3, як єдиний спадкоємець, зверталась до відповідача з вимогою повернути гроші, проте ОСОБА_2 в добровільному порядку повернути гроші відмовляється. Тому представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 173745 грн. боргу відповідно письмової розписки від 15.08.2014 року, а також сплачений судовий збір в розмірі 1737,45 грн.

У судовому засіданні представник позивача Довбаш С.М. позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що в борг брала лише 5000 доларів США, а інші суми були включені померлим чоловіком позивача як відсотки за користування у зв'язку зтим, що вона своєчасно не змогла погасити борг.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, для ведення свого бізнесу в торговому павільйоні за адресою : АДРЕСА_3, строком з 05 березня 2013 року по 05.03.2014 року та зобов'язалась кожен місяць сплачувати відсотки в розмірі 6% (300 доларів США), що підтверджується розпискою (а.с. 31).

Крім цього, 15 серпня 2014 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти в борг у розмірі 6500 доларів США, строком на п'ять місяців з 15 серпня 2014 року по 15 січня 2015 року для ведення свого бізнесу в торговому павільйоні за адресою : АДРЕСА_3, а ОСОБА_2 зобов'язалась повністю повернути грошові кошти. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.8).

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що у строк, визначений розписками ОСОБА_2 не повернула грошові кошти.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику».

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 05 березня 2013 року та 15 серпня 2014 року були укладені договори позики.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 21 липня 2015 року (а.с. 5).

Як вбачається з довідки №434/02-14 від 04.04.2016 року виданої Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, єдиною спадкоємицею після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 (а.с.7, 9).

Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Наявність у позивача боргового документу - розписки про отримання ОСОБА_2 коштів підтверджує факт невиконання ним своїх зобов'язань по поверненню позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного процесуального кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У судовому засіданні встановлено, що розписку від 15 серпня 2014 року відповідач писала під тиском з боку ОСОБА_4, грошових коштів в розмірі 6500 доларів США в борг не отримувала.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в розмірі 5000 доларів США.

При цьому суд також враховує, що за змістом ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні та, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, вираження у договорі грошового зобов'язання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З квитанції № 18281743-1 від 25 квітня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 1737,45 гривень. Позов ОСОБА_3 задоволений частково. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1275 гривень 32 копійки.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.625, ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2), - 5000 доларів США за розпискою, що становить 127532 (сто двадцять сім тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 05 коп. та 1275 грн. 32 коп. сплаченого судового збору, а всього 128807 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот сім) грн. 37 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.08.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області С.М.Вознюк