Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась дочка ОСОБА_7, у зв'язку з чим мати дитини ОСОБА_8, з якою позивач знаходиться у фактично шлюбних відносинах, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв'язку зі зміною обставин, стягнення аліментів у визначеному судовим рішенням від 15 липня 2011 року розмірі ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище. На час ухвалення рішення про стягнення аліментів позивач мав постійне місце роботи та регулярний дохід, проте з червня 2015 року не має регулярного доходу та на даний час не може влаштуватись на постійну роботу з достатнім заробітком.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2011 року на користь відповідача на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 475 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року, позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Після винесення вказаного вище рішення у позивача від цивільного шлюбу з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина ОСОБА_7

Позивач не працює та не має стабільного заробітку. На виконання рішення суду державним виконавцем позивачу нараховуються аліменти у розмірі 1099,33 грн. на двох дітей.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із відсутності у позивача постійного місця роботи та регулярного заробітку, а також народження дитини, яка перебуває в останнього на утриманні.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова