Справа№592/3636/17
Провадження №2/592/1231/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., секретар судового засідання - Шипиленко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління "Центр надання адміністративних послуг у м.Суми" про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування запису державної реєстрації та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним уточненим позовом до суду, який мотивує тим, що відповідно до договорів купівлі - продажу від 18.10.2002 р., від 18.12.2002 р., від 12.06.2003 р., укладених між нею та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вона набула право власності на 44/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до договору купівлі - продажу від 04.03.2002 р., укладеного між нею та ПП «Відродження-С», вона набула право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 89,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Інші власники на вказаний житловий будинок відсутні. Отже, фактично вона є власником всього будинку. З метою будівництва підвалу (вириття котловану, будівництво стін підвалу та інше) під вказаним будинком 03.06.2003 р. нею було укладено договір з ТОВ «Рембудмонтаж» ЛТД, згідно якого вона сплатила 11387 грн. за будівельні роботи за вказаним договором. За таких підстав, вона особисто під будинком, який належить їй на праві власності, збудувала підвальне приміщення, яке є допоміжним приміщенням та призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Крім того, у збудованому нею підвальному приміщенні нею було проведено систему опалення. В жовтні 2016 р. у збудованому нею підвальному приміщенні під її будинком розпочалися будівельні роботи. На її звернення, хто саме і на яких підставах проводить будівельні роботи, Департамент ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 26.10.2006 р. повідомив, що підвальне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 109,2 кв.м, належить територіальній громаді м.Суми на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.2015 р. НОМЕР_1. Враховуючи той факт, що вона є власником нежитлового приміщення, загальною площею 89,8 кв.м, та 44/100 часток житлового будинку разом з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, підвальне приміщення, загальною площею 21,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, яке збудоване нею, повинно належить їй на праві власності, як особі яка його збудувала. Крім житлових та нежитлових приміщень, у будинку, який належить їй на праві власності, наявне підвальне приміщення, загальною площею 75,5 кв.м, яким раніше розпоряджалося Управління комунального майна СМР. З 25.04.1997 р. на підставі рішення ВК СМР від 15.04.1997 р. №197 вказане підвальне приміщення було передано ПВКП «НІКЕ», засновником якого є вона на підставі договору оренди №ФМ-045. Під час будівництва підвалу, вона користувалась тим, що її підприємство орендує підвальне приміщення, а тому вхід до підвалу нею було облаштовано через підвальне приміщення, яке перебувало в оренді ПВКП «НІКЕ». Рішенням господарського суду Сумської області від 25.09.2014 р. ПВКП «НІКЕ» виселено із займаного нежитлового приміщення, площею 75,5 кв.м, по АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорту від 23.01.1997 р.,- загальна площа підвального приміщення під будинком АДРЕСА_1 становила 75,5 кв.м. Відповідно до технічного паспорту від 15.07.2005 р.,- загальна площа підвального приміщення складає 109,2 кв.м з урахуванням збудованої нею частини підвалу, площею 21,1 кв.м. Таким чином, наявність вказаних технічних паспортів доводить факт побудови нею частини підвального приміщення, внаслідок чого збільшилась загальна площа підвалу в цілому. У зв'язку з цим, позивач просить суд визнати свідоцтво про право власності від 19.01.2015 р. НОМЕР_1 недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності за територіальною громадою м.Суми на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 109,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1; скасувати запис про державну реєстрацію права власності територіальної громади м.Суми на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 109,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, проведену на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.2015 р. НОМЕР_1; визнати за нею право власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 21,1 кв.м (довжиною 6,64 кв.м, шириною 2,98 кв.м, висотою 2,6 кв.м), за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача, ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідача, Сумської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - Управління "Центр надання адміністративних послуг у м.Суми", в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Ромась І.М., в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що спірне приміщення було побудовано ПВКП «НІКЕ», доказом чого є звернення даного підприємства (на той момент орендар приміщення) від 11.04.2007 р., в якому він просить надати дозвіл на побудову кімнати у зв'язку з виробничою необхідністю. До заяви доданий план реконструкції приміщення, на якому зображено саме те приміщення, на яке зараз заявляє свої права позивач. Після цього звернення було проведено огляд орендованого приміщення, під час якого було встановлено, що дане приміщення, площею 21,1 кв.м, вже побудовано та використовується для розміщення бару. А отже, у відповідності до договору оренди, поліпшення проведені орендарем у разі розірвання договору оренди залишаються у власності орендодавця, а у разі, якщо вони зроблені без згоди останнього, вони компенсації не підлягають. Таким чином, при припиненні договору оренди спірне приміщення залишається в комунальній власності. У зв'язку з цим, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі - продажу від 18.10.2002 р., 18.12.2002 р., 12.06.2003 р., - ОСОБА_1 набула право власності відповідно на 20/100, 18/100 та 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10, 11, 12).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 04.03.2002 р.,- ОСОБА_1 набула право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 89,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

25.04.1997 р. ПВКП «НІКЕ», засновником якого є позивач, та Відділом комунального майна виконавчого комітету СМР народних депутатів, правонаступником якого є відповідач у справі, був укладений Договір №ФМ-045 від 25.04.1997 р. (а.с.76-79).

03.09.2002 р. між Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради та ПВКП «НІКЕ» було укладено зміну №2 до договору оренди №ФМ-045 від 25.04.1997 р. (а.с.90-91).

Відповідно до п.п.1. Договору №ФМ-045 від 25.04.1997 р., - орендодавець передає, а орендар приймає на умовах, визначених договором, в оренду нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення кафе.

Згідно п.2.1 зміни №2 до договору оренди №ФМ-045 від 25.04.1997 р., - об'єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею 75,5 кв.м.

Відповідно до технічному паспорту від 23.01.1997 р.,- загальна площа підвального приміщення під будинком АДРЕСА_1 становила 75,5 кв.м (а.с.13).

Правовідносини, які виникли між сторонами в результаті укладення договору оренди комунального нежитлового приміщення за своєю природою є орендними правовідносинами, а отже спеціальним законодавчим актом, який регулює такого характеру орендні правовідносини, є Закон України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закон України «Про оренду державного та комунального майна»,- орендодавцями є, крім інших, органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно перебуває у комунальній власності.

Статтею 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на дату укладення Договору оренди) передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.09.2014 р. виселено Приватне виробничо - комерційне підприємство «НІКЕ» з займаного нежитлового приміщення, площею 75,5 кв.м, по АДРЕСА_1 з поверненням приміщення Управлінню майна комунальної власності Сумської міської ради (а.с.26-27).

Відповідно до п.7.7 зміни №2 до договору оренди №ФМ-045 від 25.04.1997 р., - якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця покращення об'єкту оренди, які неможливо відокремити від об'єкта оренди інакше як із завданням йому шкоди, то в разі розірвання договору з вини орендаря ці покращення залишаються у власності орендодавця.

В п.7.8 зміни №2 до договору оренди №ФМ-045 від 25.04.1997 р. зазначено, що вартість покращень об'єкта оренди, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які можуть бути відокремленими від нього інакше як із завданням йому шкоди, компенсації не підлягають.

11.04.2007 р. ПВКП «НІКЕ» звернулося до начальника Управління майна комунальної власності СМР з листом, в якому просило надати дозвіл на прибудову кімнати до орендованого ним приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.93).

Листом №1079/01-08 від 15.05.2007 р. управління повідомило ПВКП «НІКЕ», що питання, викладене у зверненні (щодо надання дозволу на проведення ремонтних робіт), буде внесене на розгляд профільної постійної комісії СМР (а.с.95).

25.05.2007 р. працівниками сектора контролю за використанням комунального майна, за участю депутата СМР - Чепіка В.І., було оглянуто підвальне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Під час огляду встановлено, що роботи по прибудові нежитлового приміщення, площею 21,1 кв.м, вже виконані фактично; ПВКП «НІКЕ» використовує це приміщення, як для розміщення бару. Роботи виконані без відповідних дозвільних документів, необхідних на проведення вищевказаних робіт, про що було складено службову записку (а.с.96).

Відповідно до технічного паспорту від 15.07.2005 р.,- загальна площа підвального приміщення складає 109,2 кв.м з урахуванням збудованої частини підвалу, площею 21,1 кв.м. (а.с.15-17).

З копії акту перевірки виконання умов договору оренди нежитлового приміщення від 04.11.2008 р. вбачається, що орендарем ПВКП «НІКЕ» на час перевірки орендарем виконана реконструкція нежитлового приміщення, площею 21,1 кв.м (а.с.97-98).

Таким чином, ПВКП «НІКЕ», власником якого є ОСОБА_1, в порушення п.3.2.10 зміни №2 до договору оренди №ФМ - 045 від 25.04.1997 р. побудувало приміщення, площею 21,1 кв.м, без будь - яких дозвільних документів орендодавця.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2015 р. вбачається, що нежитлове приміщення (кафе), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 109,2 кв.м, належить до комунальної власності територіальній громаді м.Суми (а.с.55, 56).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України,- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають в повному обсязі, оскільки спірне приміщення було побудовано ПВКП «НІКЕ», доказом чого є звернення даного підприємства від 11.04.2007 р. №6, в якому воно просило надати дозвіл на прибудову кімнати у зв'язку з виробничою необхідністю; після цього звернення, працівниками відповідача було проведено огляд орендованого приміщення, під час якого було встановлено, що дане приміщення, площею 21,1 кв.м, вже побудовано без будь - яких дозвільних документів, чим порушено п.п. 7.7 та 7.8 договору оренди даного приміщення (в редакції зміни 2, 3 від 03.09.2002 р.).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 62, 64, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління "Центр надання адміністративних послуг у м.Суми" про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування запису державної реєстрації та визнання права власності відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв