Справа № 161/795/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/546/17 Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Будінвест 2», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку, про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з ТзОВ «Оріон Будінвест 2» моральну шкоду, заподіяну трудовим каліцтвом, у розмірі 50 000 грн. та з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку пожиттєві щомісячні платежі в сумі 3200 грн. у відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що, незважаючи на отримання суми страхового відшкодування, він має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тому просив задовольнити позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Оріон Будінвест 2» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ТзОВ «Оріон Будінвест 2» в дохід держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач через свого уповноваженого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив це рішення скасувати частково та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просили її задовольнити.

Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін з таких підстав.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

За змістом ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові №6-26цс12 від 18 квітня 2012 року.

Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу № 23-к від 01.10.2012 року був прийнятий на роботу у ТзОВ «Оріон Будінвест 2» на посаду підсобного робітка, а звільнений з роботи з 31.10.2012 року згідно наказу №25/1-к від 31.10.2012 року.

18.10.2012 року під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Зазначена обставина стверджується Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) від 20.05.2013 року (а.с.3-5, 6-8). Згідно з довідкою від 23.05.2013 року серії №0004385 на підставі акта № 1074/19 огляду МСЕК позивачу ОСОБА_1 вперше внаслідок даної травми встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та третя група інвалідності з повторним оглядом 23.05.2014 року (а.с.29).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач протягом 2012-2016 років неодноразово звертався за медичною допомогою і перебував на лікуванні через наслідки отриманої виробничої травми, що підтверджено належними письмовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки виробнича травма позивача повязана із незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Такий правовий висновок міститься в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 р., в якому зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.1993 року, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення в користь позивача ОСОБА_1 з роботодавця ТзОВ «Оріон Будінвест 2» на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, 50 000. грн.

В апеляційній скарзі відповідач покликається на п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (станом на жовтень 2012 року), яким передбачено відшкодування Фондом моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку і було припинено з 01 січня 2008 року, та рішенням Конституційного Суду України в справі за №10-рп/20008 від 22.05.2008 року визнано неконституційним, а отже моральна шкода підлягає стягненню.

Однак, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, тобто скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, що виключає обовязок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку по відшкодуванню моральної шкоди.

Разом з тим, Конституційним Судом України вказано у рішенні від 08.10.2008 року у справі № 1-32/2008, що зазначені зміни до базового Закону відповідають Конституції України з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст..237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, оскільки вказаний Закон звужує права осіб, потерпілих від нещасних випадків на виробництві, тому він не має зворотної дії в часі, і таким чином, ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними нормами права та встановленими обставинами у справі.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело б або могло би призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді