Справа № 303/1339/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, приватні нотаріуси Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт Оксана Олександрівна, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи наступним. 24 червня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №305/76-Ж-08, відповідно до якого ОСОБА_6 (дружина позивача) є майновим поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 Предметом цього договору іпотеки є будинок загальною площею 167,50 кв.м. з житловою площею 67,30 м.кв. з господарськими спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 а також земельна ділянка, на якій розташована вищевказане нерухоме майно, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № НОМЕР_1.

Зазначав, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і він, як співвласник указаного майна, не надавав згоди своїй дружині на передачу цього майна в іпотеку, підпис ОСОБА_1 на нотаріально посвідченій згоді на передачу нерухомого майна в іпотеку - виконано не ним, при цьому позивач на момент підписання вказаної письмової заяви перебував за межами території України на заробітках у Російській Федерації.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Оскаржуваним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року, ухвалене за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2, скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016, та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Представник Банку рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Апелянти та інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились повторно, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Судова колегія відхилила клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. Він був присутній у попередньому судовому засіданні - 1 грудня 2016 року, дата наступного судового засідання з ним узгоджувалась, а його неявка як представника сторони не є поважною причиною для неявки самого позивача ОСОБА_1 Зважаючи на те, що позиція апелянтів апеляційному суду відома, оскільки викладена у позовній заяві та в апеляційних скаргах, у порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, справа розглянута у відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача та позицію представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 08 вересня 1984 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 08.09.1984 (т. 1 а.с.10).

24 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 305/76-Ж-08, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, а позичальниця зобов'язалася сплатити 14% річних та повернути кредит у строк до 23.06.2018.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника 24 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 (дружиною позивача) було укладено договір іпотеки №305/76-Ж-08, відповідно до умов якого остання виступила майновим поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 та передала в іпотеку житловий будинок загальною площею 167,50 кв.м., житловою площею 67,30 м.кв., з належними до нього господарськими спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 а також земельну ділянку, на якій розташована вищевказане нерухоме майно, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.7-8).

Зазначені житловий будинок та земельна ділянка були придбані ОСОБА_6 згідно договорів купівлі продажу від 06 червня 2008 року № 1795 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 червня 2008 року № 1798.

Відповідно до письмової заяви від 24 червня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О., зареєстрованої в реєстрі № 279, ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_6 на передачу в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» належного їм і на праві спільної сумісної власності нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.159).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року за клопотанням представника позивача призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Висновком експерта від 16 грудня 2014 року № 3125 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 та записи прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_1, розташовані у заяві від імені ОСОБА_1, наданій приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О. про надання згоди його дружині ОСОБА_6 на право передачі в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанку» належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна із датою складання 24 червня 2008 року, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, де під порядковим номером № 279 зареєстрована заява, виконані ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 174-179).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року за клопотанням позивача було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком експертів від 17 липня 2015 року № 5144/5145/15-32 підпис від імені ОСОБА_1 в графі «підпис» у заяві від 24 червня 2008 року, складений від імені ОСОБА_1, на ім'я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О. виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Рукописний запис ОСОБА_1 в графі «підпис» у заяві від 24 червня 2008 року, складений від імені ОСОБА_1 на ім'я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О., виконаний імовірно не ОСОБА_1, а іншою особою. Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в графі «підпис» у заяві від 24 червня 2008 року, складений від імені ОСОБА_1 на ім'я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О., самим ОСОБА_1 або іншою особою не виявилося можливим з причин, зазначених у п. 3 дослідницької частини висновку експертів (у зв'язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_1 співставних за часом виконання з досліджуваним підписом, а також виконаних аналогічним пишучим приладом) (т. 1 а. с. 227-237).

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги те, що категоричного висновку про виконання підпису у заяві від 24 червня 2008 року не позивачем - експертами при проведенні повторної експертизи - не зроблено. Також судова колегія враховує, що при проведенні експертизи, за результатами якої складено висновок від 16 грудня 2014 року № 3125 та у якому було зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 та записи прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_1 виконані ОСОБА_1, експертом досліджувались як заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1, на ім'я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О., так і реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, в той час як при проведенні повторної експертизи досліджувалась лише заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1, на ім'я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О.О.

Також встановлено, що після укладення договору іпотеки від 24 червня 2008 року житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 кілька разів були відчужені, а саме за договорами купівлі-продажу від 30 грудня 2009 року № 4416 (будинку) та № 4418 (земельної ділянки) - власником став ОСОБА_7; згідно договорів купівлі-продажу від 16 березня 2010 року № 519 (будинку) та № 520 (земельної ділянки) - власником стала ОСОБА_8; згідно договорів купівлі-продажу від 31 грудня 2010 року № 904 (будинку) та № 905 (земельної ділянки) - власником став ОСОБА_9 (син позивача ОСОБА_1.) (т. 2 а.с. 73-75, т. 1 а.с. 48-49, 53-54).

Щодо вказаних договорів діє презумпція чинності правочинів (ст. 204 ЦК України), актуальним власником нерухомого майна наразі є ОСОБА_9, а право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1, на яке посилався позивач, припинилося у зв'язку з відчуженням майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

При цьому, 14 січня 2011 року між ОСОБА_9 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 24 червня 2008 року №305/76-Ж-08, відповідно до якого ОСОБА_9 є іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки, оскільки іпотека є дійсною для особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,-- належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, відповідно до п. 6 ст. З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-533цс16, який відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, судова колегія враховує при розгляді даної справи.

Із урахуванням того, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, позивач не довів тої обставини, що під час укладення договору щодо спільного майна його дружина ОСОБА_6 та контрагент за таким договором (ПАТ «Укрсоцбанк») діяли недобросовісно.

Сам по собі факт перетину ОСОБА_1 державного кордону, а саме - в'їзд 12 травня 2008 року у пункт пропуску «Мохро» (Республіка Білорусь), виїзд 12 травня 2008 року у пункті пропуску «Дольськ» (Україна), виїзд 24 серпня 2008 у пункті пропуску «Мохро», без надання позивачем доказів того, що в інших місцях пропуску ним не було здійснено перетин державного кордону (повернення на територію України) чи інших належних і допустимих доказів його перебування за кордоном, не свідчить про те, що 24 червня 2008 року у день надання згоди на передачу майна в іпотеку ОСОБА_1 не був присутній на території України (т. 2 а.с. 80, 81,82).

Необхідно зазначити, що ОСОБА_1 на момент звернення до суду з даним позовом співвласником майна не був, а звертаючись до суду з даним позовом не зазначив відповідачем свою дружину ОСОБА_6, яка уклала оспорюваний договір іпотеки.

Заява відповідача про застосування позовної давності не може бути прийнята до уваги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте суд відмовляє у позові з цієї підстави, якщо суб'єктивне право, про захист якого просить позивач, було порушено. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Зважаючи на встановлені обставини, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю матеріально-правової вимоги - порушення свого права позивач не довів.

Судова колегія погоджується із висновком місцевого суду про недоведеність позову ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: