Справа № 297/1592/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Берегівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконкому Берегівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мікеша, 39.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 січня 1999 року померла мати позивача ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить вище вказаний житловий будинок, який позивач успадкував як єдиний спадкоємець. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину, позивачу було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки право власності на вищевказаний будинок не було зареєстровано. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а. с. 20).

Представник відповідача виконкому Берегівської міської ради в судове засідання також не зявився. Через канцелярію суду надійшла заява від міського голови, згідно якої він просить справу розглянути без участі їх представника за наявними в матеріалами справи документами (а. с. 21).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_2 померла 31 січня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 058787 від 01.02.1999 року (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Те, що позивач належить до першої черги спадкоємців як син померлої ОСОБА_2, підтверджується копією його свідоцтва про народження серії IV-УР від 06.07.1966 року (а. с. 7).

Так, згідно довідки КП «Берегівське БТІ Берегівської РР» № 214 від 16.05.2016 року, 1/2 частина одноквартирного (садибного) житлового будинку по вул. Мікеша, 39 в м. Берегово зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3, а 1/2 частина будинку не зареєстрована. При інвентаризації станом на 16.05.2017 року встановлено, що загальна та житлова площа змінилися у зв'язку з знесенням грубки (а. с. 9).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію житлових будинків, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1261 ЦК України, ст. ст. 57-60, 212-214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на одноквартирний (садибний) житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м., з яких 15,6 кв.м. житлової площі, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Мікеша, 39, Закарпатської області, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_4.