Провадження № 2-о/369/272/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Волчка А.Я.

при секретарі: Раситюк М.П.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Києві справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району у Київській області , про встановлення факту проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник у листопаді 2017 року звернувся до суду з зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в с. Шаваршаван Октемберянського району Вірменської PCP, про що в книзі реєстрації актів про народження, 01.02.1986 було зроблено запис №6.

Починаючи з 1989 року постійно проживав у Києво-Святошинському районі Київської області разом з родиною з 1989 року і по 24.08.1991 року та сьогоднішній день нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого проживання.

Факт його постійного проживання на території України з 1989 року та по даний час підтверджується актом обстеження факту проживання від 24.10.2017 р. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України необхідно йому для отримання паспорту громадянина України в Києво-Святошинському відділі ГУ ДМС України в Київській області.

На підставі вищевказаного просив суд постановити рішення, яким встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1989 року на території України до 24 серпня 1991року та по теперішній час.

Заявник у судове засідання не з»явився, до суду направив заяву в якій заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явилися, про час там місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Шаваршаван, Октемберянського району Вірменської РСР (а.с. 11).

Судом встановлено, що у паспорті заявника, який виданий Республікою Вірменія, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, міститься відмітка, відповідно до якої даний паспорт дійсний до ІНФОРМАЦІЯ_3 р. із зазначенням його місця проживаня: Республіка Вірменія.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1, постійно проживає у АДРЕСА_1.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є ЗУ «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо.

Відповідно ЗУ «Про Громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Зокрема, за ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Враховуючи те, що заявник має намір набути громадянство України, встановлення факту її постійного проживання в період з 1989 року на території України до 24 серпня 1991 року та по теперішній час на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для неї юридичні наслідки.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки ним було доведено факт його постійного проживання на території України у період з 1989 року на території України до 24 серпня 1991 року та по теперішній час на законних підставах.

Керуючись ст.ст. 10, 11 14, 57, 59, 64, 174, 179, 209, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району у Київській області про встановлення факту проживання на території України- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 1989 року на території України до 24 серпня 1991 року та по теперішній час на території, яка стала територією України.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії рішення.

Суддя А.Я. Волчко