Провадження 2/235/111/17
Справа 235/7056/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Покровську Донецької області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, у звязку з невиконанням рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди, у звязку з невиконанням рішення суду.

В обґрунтування позову вказує, що 29.03.2012 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 169 805,35 грн. На підставі вказаного рішення 16.08.2012 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було видано виконавчий лист № 2/529/6/2012 про стягнення з ОСОБА_3 зазначеної суми, який було скеровано для його виконання до ВДВС Димитровського МУЮ Донецької області.

Представник позивача вказує, що 23.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Димитровського МУЮ була ухвалена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 34869272, у п. 2 якої вказано, що боржник зобовязаний самостійно виконати рішення суду. У звязку із невиконанням боржником рішення суду у самостійному порядку, 19.11.2012 року державним виконавцем ВДВС Димитровського МУЮ по вищезазначеному виконавчому провадженню була винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, відповідно до якої було вирішено: звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржнику, після відрахування податків в розмірі 20% до погашення заборгованості, та покладено на боржника інші зобовязання, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова від 19.11.2012 року була отримана Красноармійською територіальною радою профспілки працівників вугільної промисловості - за місцем роботи боржника ОСОБА_3, де останній працює головою, тобто є посадовою особою цієї організації.

Представник позивача вказує, що незважаючи на отримання вищевказаної постанови, у період з 19.11.2012 року по 29.03.2013 року ОСОБА_3 умисно не виконував рішення суду та вимоги державного виконавця і не перераховував грошові кошти стягувачу.

У період з 29.03.2013 року по 31.12.2014 року ОСОБА_3, в порушення п. 8 постанови державного виконавця від 19.11.2012 року сплачував на власний розсуд визначену ними самими суму грошових коштів у розмірі 500 грн., яка є значно меншою від тієї, яку необхідно було сплачувати, оскільки його щомісячний дохід становить 80 000-100 000 грн.

Також представник позивача вказує, що у листопаді 2013 року його довірителю стало відомо, що у звязку з реорганізацією АТ «Ерсте Банк» змінились номери поточних та вкладних рахунків для фізичних та юридичних осіб, а тому 13.11.2013 року ним до ВДВС Димитровського МУЮ було скеровано заяву із проханням грошові кошти, які надходять від ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2/529/6/2012 від 16.08.2012 року перераховувати на розрахункові рахунки, відкриті представником стягувача в ПАО «Фідо Банк». На підставі цієї заяви державний виконавець довів вказані банківські реквізити ОСОБА_3 та посадовим особам Красноармійської територіальній ради профспілки працівників вугільної промисловості.

Крім того, представник позивача зазначає, що у звязку з тим, що 10.12.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого він здійснює її захист і представлення інтересів, 29.04.2016 року він звернувся до ВДВС Димитровського МУЮ з клопотанням про ухвалення нової постанови про звернення стягнення на доходи боржника, в якій просив обовязково зазначити його реквізити та розрахункові рахунки, відкриті ним для отримання коштів, стягнутих з відповідача в ЗАТ «Приватбанк», на підставі чого державний виконавець виніс нову постанову про звернення стягнення на доходи боржника від 25.05.2016 року, яку довів ОСОБА_3 та посадовим особам Красноармійської територіальній ради профспілки працівників вугільної промисловості. Проте, у період з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року (2 роки 11 місяців) ОСОБА_3, знаючи про нові банківські реквізити представників ОСОБА_2 умисно перераховував на власний розсуд визначену ним самим суму грошових коштів у розмірі 500 грн. на недійсні банківські рахунки.

Представник позивача вказує, що ці грошові кошти не перераховувались стягувачу, у звязку з невірно вказаними банківськими реквізитами, при цьому на всіх цих платіжних дорученнях банківські працівники робили надпис, що вказані грошові кошти повертаються назад, у звязку з неправильно вказаними банківськими реквізитами.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно вчиняє дії, що унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення, не виконує рішення суду та вимоги державного виконавця про стягнення з нього грошових коштів. Зокрема, за весь час проведення виконавчого провадження з 23.10.2012 року по 03.11.2016 року на виконання рішення суду ОСОБА_3 самостійно сплатив лише 5 000 грн. із 169 805,35 грн.

Оскільки остання сума відрахувань від ОСОБА_3 у сумі 500 грн. була отримана стягувачем у грудні 2014 року, відповідач за період з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року заборгував 164 805,35 грн. , а тому обовязаний сплатити ОСОБА_2 три відсотки річних від простроченої суми боргу за вищезазначений період, що згідно наведеного розрахунку у позовній заяві становить 14 048,97 грн.

Крім того, представник позивача зазначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року становить 328 457,06 грн.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.12.2016 року, яка була подана до судового розгляду справи по суті, та заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.01.2017 року, просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 342 506 грн., з яких: 14 048, 97 грн. - три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року, 328 457, 06 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року, та стягнути судовий збір у сумі 4018, 52 грн.

Позивач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, за участю її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 51).

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов, з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.12.2016 року, яка була подана до судового розгляду справи по суті, та заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.01.2017 року, підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні змісту позовних вимог, а також при ухвалення рішення у справі, просив суд прийняти до уваги правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду України № 6-2168цс15 від 30.03.2016 року, 6-1946цс15 від 06.077.2016 року, 3-610гс16 від 15.06.2016 року.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання, призначені на:

07.12.2016 року не зявився, конверт разом із позовною заявою повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та припискою на конверті поштаря про те, що адресата також повідомляли по телефону про рекомендовану кореспонденцію (а.с. 82);

20.12.2016 року не зявився, конверт разом із судовою повісткою повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 90), водночас відповідач 19.12.2016 року подав особисто через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку із відрядженням у м. Київ, тобто відповідач про час, день та місце розгляду справи був обізнаний;

11.01.2017 року зявився до зали суду, однак у звязку із неотриманням відповідачем первісного позову заяви разом із уточненим позовом під звукозапис секретарем судового засідання було вручено відповідачу позовну заяву із додатками, про що відповідачем було надано розписку (а.с. 87) та розгляд справи було відкладено на 17.01.2017 року, про що відповідача було повідомлено, що також підтверджується наданою ним розпискою (а.с. 89);

17.01.2017 року - не зявився, 16.01.2017 року через канцелярію суду подав особисто заяву про відкладення розгляду справи, у звязку із відрядженням у м. Київ на один день. У звязку із не бажанням відповідача отримувати рекомендовані листи суду із повідомленням про вручення судової повістки, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України представнику позивача 17.01.2016 року було видану судову повістку для вручення її відповідачу про відкладення розгляду справи на 26.01.2017 року, та яка була надіслана відповідачу через курєра ТОВ «ОСОБА_4 пошта»;

26.01.2017 року не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, водночас, на адресу суду було повернуто судову повістку у пакуванні ТОВ «ОСОБА_4 пошта» із відміткою «про повернення вантажу», у звязку із відмовою адресата отримати кореспонденцію (а.с. 118-119).

Водночас те, що відповідач був обізнаний про день та час розгляду справи, підтверджується його заявою про зупинення провадження у справі, яку відповідач подав особисто через канцелярію суд 24.01.2017 року та в якій зазначив, про те, що розгляд справи призначений на 26.01.2017 року;

30.01.2017 року не зявився, про судове засідання був повідомлений відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність відповідача суд виходить з наступного.

У статті 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу суду позовну заяву було надіслано через поштове відділення 09.11.2016 року, зазначена позовна заяву була отримана судом 14.11.2016 року та передано судді-доповідачу 15.11.2016 року. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 15.11.2016 року, у справі ухвалою суду від 25.11.2016 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

У період з 25.11.2016 року по 30.01.2017 року судом було призначено шість судових засідань, з яких відповідач був присутнім лише у одному - 11.01.2017 року, у якому головуючим-суддею відповідачу під звукозапис судового засідання було розяснено його права, визначенні ст. ст. 27, 31 ЦПК України, а також розяснено зміст ч. 4 ст. 10 ЦПК України та обовязки, які визначено ст. 162 ЦПК України.

Оскільки брати участь у судових засіданнях - це право відповідача, відповідно до ст. 27 ЦПК України, а також з урахуванням того, що під час розгляду зазначеної справи судом було вжито усіх заходів, визначених ЦПК України, для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, однак відповідач своїм правом зявитися до суду не скористався, відтак, суд розглядає справу у відсутність відповідача, який про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2012 року, яке набрало законної сили 24.07.2012 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.07.2012 року апеляційну скаргу сиротюка Р.П. задоволено частково. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2012 року в частинні визнання грошових коштів спільною власністю подружжя на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому в Красноармійському відділенні № 1 Донецької області дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» - скасовано, а в частині поділу грошових коштів - змінено. ОСОБА_2 відмовлено у задоволені позову про визнання спільною власністю подружжя грошових коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому в Красноармійському відділенні № 1 Донецької області дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в сумі 10572 грн. 46 коп. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на грошові кошти у сумі 169 805 грн. 35 коп. за кожним. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 169 805 грн. 35 коп. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 13-15, 97-103).

На підставі вищевказаного рішення суду 16.08.2012 року було видано виконавчий лист № 2/529/6/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 169 805,35 грн. (а.с. 16).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 34869272 від 23.10.2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 169 805,35 грн. (а.с. 17, 40).

Згідно постанови ВП № 34869272 від 19.11.2012 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2/529/6/2012 від 16.08 2012 року. (а.с. 18-19,41).

Судом встановлено, що 13.11.2013 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на імя начальника ВДВС Димитровського МУЮ ОСОБА_5 подала заяву, згідно якої просила грошові кошти, які надходять від ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2/529/6/2012 від 16.08.2012 року, перераховувати на розрахункові рахунки, відкриті представником стягувача в ПАО «Фідо Банк» (а.с. 21).

Згідно листа старшого державного виконавця ВДВС Димитровського МУЮ ОСОБА_6 № 2057/1/04-70 від 01.11.2013 року, адресованого Красноармійській територіальній організації профспілки працівників вугільної промисловості України, яке є місцем роботи відповідача, повідомлено, що кошти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно перераховувати за новими реквізитами на новий рахунок № 2109 в ПАО «Фідобанк», м. Київ, код ОКПО 143511016, МФО 300175 (а.с. 22,42).

Згідно виписки по особовому рахунку № 2109 в ПАО «Фідобанк» в період з 14.01.2014 року по 20.02.2016 року грошові кошти від ОСОБА_3 з виконання рішення суду на вказаний рахунок не надходили (а.с. 23-25).

Водночас, згідно платіжних доручень № 48 від 04.04.2014 р., № 61 від 28.04.2014 р, № 78 від 28.05.2014 р., № 98 від 25.06.2014 р., № 135 від 27.08.2014 р., № 145 від 25.09.2014 р., № 164 від 10.10.2014 р., № 177 від 26.11.2014 р., № 389 від 25.12.2014 р., № 8 від 25.01.2016 р., № 30 від 15.03.2016 р. вбачається що ОСОБА_3 здійснював перерахування грошових коштів у сумі 500 грн. на рахунок № 1158 в ПАТ «Ерсте Банк» для зарахування ОСОБА_2

Однак вказані платіжні доручення поверталися ОСОБА_3 без виконання, у звязку із неправильно вказаними реквізитами, про що зазначено на звороті цих платівок та затверджено підписами начальника відділення банку та головного економіста (а.с. 120-141). Тобто відповідач, здійснюючи перерахування коштів позивачу на завідомо неправильний рахунок, відразу назад отримував грошові кошти, які перераховував. При цьому, суд вважає, що відповідачем такі дії робилися умисно, оскільки відповідач перерахування коштів на неправильний рахунок вчиняв щомісячно протягом 2014 року, при цьому будучи достеменно обізнаним, що 500 грн. перераховані не будуть та їх йому буде повернуто назад.

Згідно клопотання ОСОБА_1 від 29.04.2016 року, адресованого начальнику ВДВС Димитровського МУЮ ОСОБА_5 та державному виконавцю Дорошенко В.В. такий звернувся із проханням про ухвалення нової постанови про звернення стягнення на доходи боржника, в якій просив зазначити його реквізити та розрахункові рахунки, відкриті ним для отримання коштів стягнутих з боржника коштів в ЗАТ «Приватбанк» (а.с. 26-27).

Згідно постанови ВП № 34869272 від 25.05.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Димитрівського МУЮ ОСОБА_6 ухвалено нову постанову про звернення стягнення на доходи боржника, у якій зазначено нові реквізити представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 та розрахунковий рахунок № 9100, відкритий ним для отримання коштів стягнутих з боржника ОСОБА_3 в ПАТ «Приватбанк» (а.с. 28).

З листа ВДВС Димитрівського МУЮ № 1558/04-70 від 29.08.2014 року, адресованого представнику ОСОБА_2 вбачається, що у звязку із невиконанням ОСОБА_3 рішення суду, держаним виконавцем направлено подання до Прокуратури м. Димитрова щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності директора підприємства ОСОБА_3, за перешкоджання виконанню рішення суду (а.с. 29, 43).

Також, з листів ВДВС Мирноградського (Димитрівського) МУЮ № 3-4-77/805/04-70 від 26.05.2016 року та № 14.26-4-77/16565/69 від 08.11.2016 року, адресованого представнику ОСОБА_2І ОСОБА_1, вбачається, що надати інформацію про відрахування та виплати ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 34869727 неможливо, у звязку із тим, що відрахування із заробітної плати боржника не проводяться та рішення суду не виконується, у звязку із тим, що боржник, як директор підприємства, перешкоджає виконанню рішення суду шляхом ігнорування постанов державного виконавця, внаслідок чого порушена кримінальна справа (а.с.30).

З листа ВДВС Мирноградського (Димитрівського) МУЮ № 14.26-11-1880/69 від 26.10.2016 року, адресованого Голові Профспілки працівників вугільної промисловості України ОСОБА_7, вбачається, що старшим державним виконавцем Дорошенко В.В., у провадженні якого знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_2, просить перенаправити ОСОБА_3 постанову державного виконавця про стягнення з останнього боргу за рішенням суду та посприяти у подальшому її виконанні у вигляді щомісячних утримань у розмірі 20% заробітної плати та наданні щоквартальних звітів про здійснення відрахування за формою, у звязку із тим, що боржник - ОСОБА_3, як директор підприємства, перешкоджає виконанню рішення суду шляхом ігнорування постанов державного виконавця, та не прийманням відповідальними працівниками Красноармійської територіальної організації ППВП ніяких документів у державного виконавця, про що є відповідні акти державного виконавця (а.с. 144-147).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Судом встановлено, що відповідач був обізнаний, про свій обов'язок сплатити грошову компенсацію ОСОБА_2, так і про початок виконання обов'язку по сплаті грошової компенсації, однак жодних дій для виконання рішення суду у добровільному порядку не вчинив, водночас чинив перешкоди державному виконавцю щодо стягнення з нього відрахувань по виконавчому листу у примусовому порядку.

Відповідно до ч. ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, у звязку зі стягненням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації частки спільної сумісної власності подружжя у сумі 169 805, 35 грн. на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2012 року, між сторонами виникли грошові зобовязання.

Такий висновок відповідає правовій природі грошового зобовязання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом цієї статті несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Згідно із ч. 2. ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2012 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову суму компенсації частки спільної сумісної власності подружжя у сумі 169 805,35 грн., тобто між сторонами виникло грошове зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, відтак невиконання такого зобовязання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, оскільки між сторонами існують грошові зобовязання, які відповідач у справі належним чином не виконує, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат від знецінення несплачених коштів за весь час прострочення та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Судом встановлено, що із визначеного судом грошової суми 169805 грн. 35 коп., відповідач позивачу сплатив 5000 грн., та останній місяць у якому відповідачем було здійснено платіж є грудень 2014 року, тобто період не виконання рішення суду становить з 01.01.2014 року по 03.11.2016 року, про що представником позивача зазначено у позовній заяві, тобто в розумінні ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказування не підлягає.

Відтак, сума кошів яка є заборгована відповідачем за період з 01.01.2014 року по 03.11. 2016 року становить 164 805,35 грн. (169 805, 35 5000= 164 805, 35 грн.)

З огляду на наведене, три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2014 року по 04.11. 2016 року становить:

за 2014 рік: 164 805,35 грн. (сума заборгованості) *3%*365 (кількість прострочених днів):365=4 944,16 грн.

за 2015 рік: 164 805, 35 грн. (сума заборгованості)*3%*365 (кількість прострочених днів):365= 4 944,16 грн.

за 2016 рік: 164 805,35 грн. (сума заборгованості) *3%*309(кількість прострочених днів) :366=4 174,16 грн.

а разом, 14 048, 97 грн. ( 4944,16 грн.+ 4944,16 грн.+ 4160,65 грн.)

Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду, згідно розрахунку збитків, завданих інфляцією за період з 01.01 2014 року по 03.11.2016 року ((100,2 (індекс інфляції за січень 2014 року):100)*(100,6 (індекс інфляції за лютий 2014 року):100)*(102,2 (індекс інфляції за березень 2014 року):100)*(103,3 (індекс інфляції за квітень 2014 року):100)*(103,8 (індекс інфляції за травень 2014 року):100)*(101,0 (індекс інфляції за червень 2014 року):100)*(100,4 (індекс інфляції за липень 2014 року):100)*(100,8 (індекс інфляції за серпень 2014 року):100)*(102,9 (індекс інфляції за вересень 2014 року):100)*(102,4 (індекс інфляції за жовтень 2014 року):100)*(101,9 (індекс інфляції за листопад 2014 року):100)*(103,0 (індекс інфляції за грудень 2014 року):100)*(103,1 (індекс інфляції за січень 2015 року):100)*(105,3 (індекс інфляції за лютий 2015 року):100)*(110,8 (індекс інфляції за березень 2015 року):100)*(114,0 (індекс інфляції за квітень 2015 року):100)*(102,2 (індекс інфляції за травень 2015 року):100)*(100,4 (індекс інфляції за червень 2015 року):100)*(99,00 (індекс інфляції за липень 2015 року):100)*(99,2 (індекс інфляції за серпень 2015 року):100)*(102,3 (індекс інфляції за вересень 2015 року):100)*(98.7 (індекс інфляції за жовтень 2015 року):100)*(102,0 (індекс інфляції за листопад 2015 року):100)*(100,7 (індекс інфляції за грудень 2015 року):100)*(100,9 (індекс інфляції за січень 2016 року):100)*(99,6 (індекс інфляції за лютий 2016 року):100)*(101,0 (індекс інфляції за березень 2016 року):100)*(103,5 (індекс інфляції за квітень 2016 року):100)*(100,1 (індекс інфляції за травень 2016 року):100)*(99,8 (індекс інфляції за червень 2016 року):100)*(99,9 (індекс інфляції за липень 2016 року):100)*(99,7 (індекс інфляції за серпень 2016 року):100)*(101,8 (індекс інфляції за вересень 2016 року):100) *(102, 8 (індекс інфляції за жовтень 2016 року):100)*(101,8 (індекс інфляції за листопад 2016 року):100) = 1,993 - сукупний відсоток інфляції)) становить 328 457 грн. 06 коп. (164 805, 35 (основна сума заборгованості)*1.993 (сукупний відсоток інфляції).

Таким чином, з урахуванням наведених у судовому рішенні розрахунків, у звязку із невиконанням рішення суду, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач ОСОБА_3 зобовязаний сплатити ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 342 506 грн. (14 048, 97 грн. + 328 457, 06 грн.)

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін (ст. 10 ЦПК України), яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частино. 2 ст. 59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 є підставним та такий слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанцій про оплату судового збору № 57624 від 08.11.2016 року та № 0747-4138-2980-4194 від 17.01.2017 року (а.с. 1, 109), представником позивача було сплачено судовий збір на загальну суму 4 018, 52 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 4 018,52 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, у звязку з невиконанням рішення суду - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти у сумі 342 506 (триста сорок дві тисячі пятсот шість) гривень, з яких: 14 048 (чотирнадцять тисяч сорок вісім) гривень 97 копійок - три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2014 року по 04 листопада 2016 року та 328 457 (триста двадцять вісім тисяч чотириста пятдесят сім) гривень 06 копійок - суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду з 01 січня 2014 року по 04 листопада 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у сумі 4 018 (чотири тисячі вісімнадцять) гривень 52 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В.Данилів