єдиний унікальний номер справи 531/130/16-ц
номер провадження 2/531/19/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочний розгляд)

15 листопада 2017 року місто Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 07.05.2009 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.12.2015 року має заборгованість 13637,33 грн., що складається із заборгованості за кредитом 7995,03 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 4316,71 грн., заборгованість по комісії та пені за користування кредитом 200 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 625,59 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Про час, дату та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Тому суд, за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

07.05.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачкою заяви (надалі -Заява), в якій міститься підпис зроблений від її імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 8, 9-15).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 4-7) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачкою проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій.

Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України).

Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до Заяви, підписаної відповідачкою, вона ознайомлена та згодна з Тарифами банку.

З розрахунку заборгованості (а.с. 4-7) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 31.12.2015 року становила 13637,33 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 7995,03 грн., за процентами за користування кредитом 4316,71 грн., за пенею та комісією 200 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 625,59 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, а також відсотками за користування кредитом і стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість на загальну суму 12311,74 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7995,03 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом 4316,71 грн.

Разом з тим, в частині стягнення комісії та пені, які вказані у розрахунку та позові однією сумою, а також нарахованих банком штрафів, суд приходить до наступних висновків.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З розрахунку та вимог позовної заяви вбачається, що банком було нараховано пеню, як вид цивільно-правової відповідальностіза несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. Пунктом 6.5 Умов та Правил, відповідачка зобовязалася погашати заборгованість по кредиту, відсотках, переросходу платіжного ліміту, а також оплачувати комісії відповідно до умов договору. Погашення зазначених платежів мало здійснюватись щомісячно, що вбачається з положень розділу 5 Умов та Правил (а.с. 13, 15).

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності у разі порушення строків платежів по будь-якому з видів грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів. Пунктом 6.5 договору, передбачено сплату позичальником комісій (а.с.13).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, а також у постанові від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц, які є обовязковими для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України.

Таким чином, одночасне стягнення з боржника пені та штрафів не допускається.

В свою чергу, в силу ст.11 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно обирати один з видів відповідальності із декількох запропонованих позивачем. Тому в задоволенні позову в частині стягнення пені та комісії, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити.

Судом враховано, що позивачем зазначено у розрахунку заборгованості та позовній заяві суму боргу по пені і комісії 200 грн.

З наданих суду доказів зокрема Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. При цьому розрахунок містить одну спільну графу для таких вимог «сума комісії та пені».

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення комісії є недоведеними.

Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення комісії, сума якої окремо від суми пені банком не вказана - слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 12311,74 грн. тобто на 90,28%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1244,06 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст.10, 11, 212-215, 224-225, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 07.05.2009 року у розмірі 12311 (дванадцять тисяч триста одинадцять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки, що складається із заборгованості за кредитом 7995 (сім тисяч девятсот девяносто пять) гривень 03 (три) копійки, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 4316 (чотири тисячі триста шістнадцять) гривень 71 (сімдесят одна) копійка.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» частину витрат на сплату судового збору в сумі 1244 (одна тисяча двісті сорок чотири) гривні 06 (шість) копійок.

Копію заочного рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Карлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя І.В. Лизенко