АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Кошельник В.М.

з участю: представника апелянтів ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7, ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

встановила:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,155га за адресою: вул.Вишнева (Кірова) 24, с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:1194.

В обґрунтуванняпозовних вимог вказав, що він є спадкоємцем усіх прав та обовязків після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 08 лютого 2014 року. Відповідно до запису №489 шнурової (земельно-кадастрової) книги ОСОБА_6 сільської ради за ОСОБА_8 по вул. Вишнева (Кірова) 24, с. Ружичанка Хмельницького району рахується земельна ділянка площею 0,40га. На частину зазначеної земельної ділянки площею 0,25га за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, що знаходиться по вул.Кірова,24 с.Ружичанка Хмельницького району, 22.07.1999 року ОСОБА_6 сільською радою Хмельницького району видано державний акт про право приватної власності на землю. Інші 0,15га земельної ділянки перебували у володінні та користуванні його матері та використовувались для ведення особистого селянського господарства (город). Разом із тим, 14 вересня 2000 року ОСОБА_6 сільська рада видала ОСОБА_7 державний акт серії ІІ-ХМ №036489 на право власності на земельну ділянку площею 0,405 га за тією ж адресою, з яких 0,25 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,155 га - для ведення підсобного господарства. 5 жовтня 2009 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 земельну _______________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія: 47

ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,155га, (кадастровий номер :01:003:1194), після чого ОСОБА_4 оформила державний акт на право власності та за договором купівлі-продажу від 24 травня 2012 року продала цю земельну ділянку ОСОБА_3 Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2013 року визнано недійсним державний акт серії ІІ-ХМ № 036489 від 14 вересня 2000 року про право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,405га із цільовим призначенням обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,155 га. Вважає, що ОСОБА_8, а в подальшому позивач, як спадкоємець, набули право на спірну земельну ділянку. ОСОБА_10 не мав права відчужувати земельну ділянку, а тому ОСОБА_4, а потім ОСОБА_3 набули її незаконно. Оскільки земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_8 не з її волі, то ОСОБА_5 має право витребувати це майно у відповідача ОСОБА_3

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,155 га, розміщену за адресою: вул.Вишнева (Кірова), 24, с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:1194. Відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Вирішено питання про стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянти посилаються на те, що право користування земельною ділянкою не могло бути обєктом спадкування, а тому відсутні правові підстави вважати, що право позивача на користування нерухомим майном порушене відповідачами. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що конфігурація земельної ділянки, на яку мала право ОСОБА_8, і конфігурація земельної ділянки ОСОБА_3 не є тотожними. Оскільки ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_8 не були власниками спірної земельної ділянки, відсутні підстави для застосування ст.388 ЦК України.

Представник апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради Хмельницького району, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що право користування спірною земельною ділянкою увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 Тому, позивач, як спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати земельну ділянку від добросовісного набувача з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, зокрема, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_6 сільської ради Хмельницького району Хмельницької області суд виходив з того, що належним відповідачем у справі є останній набувач майна- Стрихарчук М.І.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а отже не є предметом апеляційного перегляду.

Встановлено, що головою двору по вул. Вишневій (колишня Кірова), 24, в с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області був ОСОБА_11, який мав двох дітей дочку ОСОБА_12 та сина ОСОБА_10

За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 0,405 га, з яких 0,25га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,155га - для ведення особистого підсобного господарства.

У 1960 році на тій же земельній ділянці ОСОБА_11 побудовав цегляний будинок загальною площею 66,3 кв.м, прибудова, що не включена в загальну площу, - 7,5кв.м., а 17 серпня 1973 року ОСОБА_11 подарував його своїй дочці ОСОБА_8 При цьому правління колгоспу ім.ХХІІ зїзду КПРС с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області погодило використання ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,05 га, на якій знаходився житловий будинок.

На підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради Хмельницького району від 3 квітня 1994 року № 10 ОСОБА_8 одержала державний акт серії ІІІ-ХМ № 003830 від 22 липня 1999 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території Ради (с. Ружичанка, вул. Вишнева (Кірова), 24) та призначену для обслуговування житлового будинку. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №207.

14 вересня 2000 року ОСОБА_6 сільська рада Хмельницького району видала ОСОБА_10 державний акт на право власності на землю серії ХМ №036489, згідно з яким він на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 3 квітня 1994 року №10 набув право власності на земельну ділянку площею 0,405 га, з яких 0,25 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,155га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по вул.Вишневій (Кірова), 24, в с.Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області.

За договорами дарування від 5 жовтня 2009 року, посвідченими приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_13 (зареєстровані в реєстрі за №345 і №342) ОСОБА_10 подарував своїй дочці ОСОБА_4 відповідно земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер :01:003:1193), і земельну ділянку площею 0,155 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер :01:003:1194), що розташовані по вул.Вишневій (Кірова), 24, в с.Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області.

На підставі цих договорів 4 лютого 2010 року ОСОБА_6 сільська рада Хмельницького району видала ОСОБА_4 державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №161824 і №161825.

24 травня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_14 (зареєстровані в реєстрі за №2311 і №2314), за умовами яких ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила відповідно земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий №:01:003:1193), та земельну ділянку площею 0,155га, призначену для ведення особистого селянського господарства (кадастровий №:01:003:1194), що розташовані по вул.Вишневій (Кірова), 24, в с.Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 08.06.2016 року у цивільній справі №686/21338/14-ц.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2013 року визнано недійсним державний акт серії ХМ №036489 від 14 вересня 2000 року на право власності на землю, що одержав ОСОБА_15

Зазначеним рішенням суду встановлено, що право користування ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку площею 0,155га не було припинено у відповідності до діючого на той час земельного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

08 лютого 2014 року ОСОБА_8 померла. Спадкоємцем, що прийняв спадщину в установленому законом порядку, є ОСОБА_5

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч.2 ст.407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилання суду на те, чинним законодавством передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою і таке право позивачем було успадковане, не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч.1 ст. 407 ЦК України та ч. 5 ст. 102-1 ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Наявність такого договору судом не встановлена.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у ОСОБА_8, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №6-3113цс15, 5 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16.

В порушення вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що за життя ОСОБА_8 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,155 га за адресою: вул.Вишнева (Кірова), 24, с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка увійшла до складу спадкового майна, є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки земельна ділянка площею 0,155 га за адресою: вул.Вишнева (Кірова), 24, с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:1194, не увійшла до складу спадкового майна, підстави для витребування її на користь позивача відсутні.

На підставі вищевикладеного, підстави для задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки, стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки площею 0,155га, розташованої за адресою вул.Вишнева,24, с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :01:003:1194.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_16

Судді: /підпис/ ОСОБА_17

/підпис/ ОСОБА_18

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова