Справа № 361/3860/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/618/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 42 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа: Броварська районна державна адміністрація про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він постійно проживає у Республіці Казахстан. Йому на праві власності належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З 2001 року з його дозволу у будинку стали проживати відповідачі. Приїхавши в квітні 2016 року він виявив, що відповідачі зловживають спиртними напоями, не слідкують за станом будинку, у будинку відсутні вікна, розбиті та пошкоджені рами та двері, відсутній газовий котел для опалення, зруйновано систему опалення, просіла шиферна крівля, зруйновано паркан, будинок знаходиться у занедбаному стані, виникли суттєві борги за комунальні послуги, за борги відключено світло та газ; за час проживання в будинку відповідачів житло зазнало значних погіршень і руйнувань. Відповідачі порушили права позивача на належне користування і розпорядження власним майном.

Просив суд на підставі ст.ст. 116, 157 Житлового Кодексу України виселити відповідачів з належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1( а.с. 9).

Рішенням 5 сесії депутатів Погребської сільської ради № 145 № «Про затвердження розпорядження сільського голови «Про перейменування вулиць» вулиця Кірова перейменовано на вулицю Єдності. ( а.с. 10)

Відповідно до довідки Погребської сільської ради №934 від 5.09.2012р. ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 з 1963 року по 1984 рік, та з 1986 року по 11.11.1986р.-згідно записів у погосподарських книгах за 1986-1990рр.( а.с. 11)

Будинок складається з 3 жилих кімнат, жилою площею 24,7кв.м; позивач ОСОБА_2 в будинку не зареєстрований; у будинку зареєстровані: з 2001року відповідач ОСОБА_3, 1986р.н., - племінник; з2001року відповідачка ОСОБА_4, 1987р.н., і ОСОБА_5, 2011р.н., - племінниця і її син; крім вказаних осіб у будинку також зареєстровані: з 1976 року ОСОБА_6 (племінниця), з 1996 року ОСОБА_7, з 1997року ОСОБА_8, з 1998 року ОСОБА_9 (діти племінниці), з 2001 року ОСОБА_10 - племінник.( а.с. 12).

З матеріалів справи вбачачається та не заперечується сторонами, що відповідачі вселились до будинку в 2001 році, як члени сім»ї з дозволу позивача та були в ньому зареєстровані.

Позивач ОСОБА_2.в спірному будинку не проживає.

Згідно акту на підтвердження фактичного проживання від 23.05.2016р., складеного депутатом Погребської сільської ради ОСОБА_11, в будинку проживає ОСОБА_3.( а.с. 130).

Згідно Висновку від 8.06.2016р. по матеріалам перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 26.05.2016р., наданого ДОП Броварського ГУНП , - ОСОБА_2 звернувся до відділу ГУНП з тим, що 30.04.2016р. він виявив пошкодження власного будинку. ОСОБА_2 пояснив, що приїхавши 30 квітня 2016 року до будинку, він виявив відсутність вікон, розбиті і пошкоджені рами та двері, котел опалення , просіла шиферна стеля, згнив паркан, у будинку сморід, стіни просідають, опалення відключене та розібране, світло та газ відключені через несплату, комунальні борги становлять 14000 грн., що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заподіяли йому шкоду на 10000грн., і він має намір звернутись до суду за примусовим їх виселенням, бо вказані громадяни самі виселятись з будинку і відшкодовувати збитки відмовляються. В ході бесіди з сусідами дільничний встановив, що жителі даного будинку ведуть антигромадський спосіб життя, зловживають алкоголем, за будинком не слідкують, на подвір»ї постійний безлад, але як саме це відбувалось сусіди не пояснили, бо цього не бачили і з жителями будинку не товаришують. Згідно наданого Висновку - перевірку вважати закінченою.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів з наступних підстав:

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку врегульовані ст.ст.156,157 ЖК України та ч.1 ст.116 ЖК України.

Згідно ст.ст.156,157 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що для застосування правил ч.1 ст.116 ЖК України необхідна наявність кількох умов, зокрема: систематичного порушення особою правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів і особа продовжує порушення правил співжиття.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під заходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у ч.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування у зв'язку з такимим порушеннями до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, які не дали результату, що у свою чергу є підставою для виселення.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову про виселення з підстав систематичного порушення правил співжиття.

Посилання апелянта на наявність у відповідача ОСОБА_12 іншого місця проживання та продаж ОСОБА_3 земельної ділянки не є підставами для виселення.

При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта про неповне з'ясування обставин справи, поскільки в даному випадку предеметом доказування у справі є наявність фактів систематичного порушення відповідачем правил співжиття та одночасно наявність фактів застосування у зв'язку з цим до нього заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

Позивач ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не вказує які саме заходи запобігання чи громадського впливу були вжиті до відповідачів, та якимим органами.

Інших доводів незаконності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: