АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа : Шевчінківська района в м.Києві державна адміністрація - про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія» про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні даною квартирою. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою ,що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення його позову у повному обсязі та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду,порушення судом норм матеріального та процесуального права,помилковість висновків суду .Вважає,що судом безпідставно не ураховано того,що ОСОБА_2 жодного дня не проживав у спірній квартирі,постійно проживав за місцем реєстрації своєї матері і з часу ухвалення рішення суду у 1998 році про його вселення у спірну квартиру вселитися не намагався,а отже відсутні підстави вважати,що він не проживав з поважних причин та має право на користування спірною квартирою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 та його представники :ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись із даним позовом позивач зазначав,що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин і відповідно до ст.71 ЖК України втратив право на користування нею.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд виходив з того,що не проживання відповідача за місцем його реєстрації обумовлено поважними причинами, а відтак підстави для визнання його таким ,що втратив право на користування квартирою відсутні .

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців,цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем,а в разі спору - судом.

Виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Статтею 9 ЖК України визначено,що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом спірне житлове приміщення трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_6 на підставі ордеру від 19.03.1977 року на сім'ю з чотирьох осіб : він,його дружина - ОСОБА_7 та двоє синів ОСОБА_8 і ОСОБА_1 , усі вони були зареєстровані у квартирі.

Крім того 22.10.1997 року в цій квартирі був зареєстрований народжений у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_9 їх син - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між батьками ОСОБА_2 розірвано 15.04.1999 року .

Наймач ОСОБА_6 та його дружина -ОСОБА_7 померли, ІНФОРМАЦІЯ_3 та 07.08.2015 року , відповідно.

ОСОБА_8 був знятий з реєстрації.

Таким чином, на даний час, згідно довідки форми №3 , в спірній трикімнатній квартирі зареєстровані лише дві особи : сторони по справі.

За життя ОСОБА_7 неодноразово зверталася до суду із позовами про визнання свого онука ОСОБА_2 таким,що втратив право на користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.1998 року ОСОБА_7відмовлено у задоволені її позову про визнання такими що втратили право на користування житловим приміщенням її сина ОСОБА_1 та неповнолітнього онука-ОСОБА_2 та вселено їх у спірну квартиру.

Проте,вселення за цим рішенням не відбулося. Батьки відповідача проживали однією сім'єю,а мати позивача заперечувала проти їх проживання у спірній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.01.2011 року ОСОБА_7 повторно відмовлено у визнані ОСОБА_2 таким ,що втратив право на користування житловим приміщенням ( т.1 а.с.193-195).

Як вже зазначалося відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у АДРЕСА_1 22.10.1997 року і набув з цього часу право на користування нею.

У 1999 році між його батьками склалися неприязнені конфліктні стосунки,що призвели до розірвання їх шлюбу. Після розлучення батьків, він залишався зареєстрованим в спірному жилому приміщенні,а проживав із матір'ю.

З врахуванням підстав заявленого позову відсутність ОСОБА_2 у квартирі до досягнення ним повноліття і набуття повної дієздатності - 04.05.2015 року не може розцінюватись як така, що відбулася без поважних причин. До досягнення повноліття ОСОБА_2 об'єктивно не міг реалізувати своє право на користування квартирою і проживати в ній.

Разом із цим,про намір відповідача користуватись квартирою і чинення йому перешкод у проживанні в ній свідчать неодноразові звернення ОСОБА_2 та його матері, ще до подання позову, в різні органи з проханням сприяти вселенню та звернення до суду із таким позовом.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про поважність причин відсутності ОСОБА_2 у квартирі понад встановлені ст. 71 ЖК України строки.

Доводи апелянта про неправильну оцінку поданих сторонами доказів безпідставні.

Оскільки ОСОБА_2 не втратив право на користування спірною квартирою, а ОСОБА_1 його права на користування нею заперечує, суд дійшов вірного висновку про його вселення до спірної квартири та зобов'язання не чинити йому перешкоду у користуванні нею.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/33390/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1563 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.