Дата документу 07.11.2017
Справа № 320/7463/17
Провадження № 2/320/477/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь кошти у сумі 8501,52 грн., з яких сума основного зобовязання 5000,00 грн., інфляційне збільшення боргу у сумі 3501,52 грн., три відсотки річних у розмірі 381,00 грн., моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. та витрати понесені нею на правову допомогу та на оплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2012 між ОСОБА_1, її донькою - ОСОБА_3 та їхніми знайомими, ОСОБА_2 і її донькою ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість стосовно продажу начебто належного ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домоволодіння, розташованого за адресою: Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Польова, 6.49. за 40000,00 грн. При обговоренні умов правочину сторонами були погоджені всі належні умови купівлі-продажу домоволодіння. Зокрема, щодо ціни, передачі об'єкта у власність, оформлення договору в нотаріальної конторі, тощо.

У зв'язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, відповідачка запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобов'язання сплатою їй завдатку. ОСОБА_1 погодилась з цією пропозицією та 29.12.2012р. передала відповідачам 5000,00грн., про що ОСОБА_2 видала власноруч написану розписку, в якої зазначила розмір отриманої суми завдатку та розмір ціни домоволодіння за яку сторони домовились.

Впродовж тривалого часу відповідачка заявляла про неготовність документів, мотивуючи тем, що необхідні ще грошові кошти. Позивач вказує, що восени 2014 донька позивачки, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в якості завдатку додатково 11500,00грн., про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку в якої зазначила строк виконання зобов'язання, в грудні 2014 з передачею неї остаточної суми в розмірі 23500,00грн. Зазначені факти були встановлені під час розгляду справи №320/238/15-ц в Мелітопольському міськрайонному суду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку.

Розуміючи, що строк виконання зобов'язання по передачі остаточних грошових коштів та укладення договору купівлі-продажу підходить до кінця, 29.12.2014р. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на адресу відповідачки надіслали телеграму, якою запросили родину ОСОБА_4 на 30.12.2014 о 16.00год. до приватного нотаріуса, за адресою: м. Мелітополь, вул. Свердлова, 44, для укладення договору купівлі-продажу. Проте, отримавши телеграму, відповідачка зателефонувала та відмовились від укладання договору на раніше обговорених умовах.

Таким чином, позивач вказує на те, що момент пред'явлення вимоги з виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань визначений 29.12.2014р., а відтак, саме з цього часу почався строк позовної давності для захисту порушеного права, передбачений ст.257 ЦК України.

Внаслідок невиконання взятих на себе зобов'язань по продажу вищезазначеного житлового будинку та не повернення отриманих від ОСОБА_1 коштів, відповідач повинна повернути 5000,00грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, що загалом становіть 8501,52грн., з яких, згідно розрахунку який додається до позову, сума основного зобов'язання становіть 5000,00грн., інфляційне збільшення боргу - 3501,52грн. та три процента річних за 927 днів - 381,00грн. (5000,00 + 3501,52 + 381,00 = 8501,52грн.).

Крім того, під час розгляду справи №320/238/15-ц в Мелітопольському міськрайонному суду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку, з'ясувалось, що під час отримання грошових коштів від ОСОБА_1, а потім від ОСОБА_3 та складання розписок, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4 не являлись власниками будинку, за який отримали грошові кошти, що свідчить про навмисне введення в оману позивача відповідачем ОСОБА_2, з метою заволодіння її коштами.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що протиправними діями відповідачки була порушена її нормальна життєдіяльність. Зазначені кошти є для неї істотним джерелом існування, вона розраховувала на покупку цього домоволодіння і була змушена відмовлятись від інших пропозиції, внаслідок чого була позбавлена того на що розраховувала. Це змусило її сильно переживати з цього приводу, що завдавало їй душевні страждання і біль. Вона змушена займатися питанням повернення коштів, що віднімає у неї час і заподіює масу незручностей. Внаслідок того, що сталося, ОСОБА_1 перенесла сильне психологічне потрясіння, під впливом якого знаходиться досі, стала дратівливою, у її сім'ї порушене нормальне життя. За наявності зазначених обставин заподіяну моральну шкоду вона оцінює в 5000,00грн., яку в повному обсязі повинна сплатити відповідачка.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає.

Від представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить застосувати по справі строки позовної даності та відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та дату його проведення була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення, заяв та клопотань від неї не надходило.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у сумі 5000 грн., у якості завдатку за договором купівлі-продажу будинку за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Терпіння, вул.. Польова, 49 про що свідчить розписка написана ОСОБА_2

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 по справі №320/238/15-ц відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку. В ході розгляду справи №320/238/15-ц судом встановлено, що в грудні 2012р. між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість стосовно продажу належного ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домоволодіння, розташованого за адресою: Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Польова, 6.49 за 40000,00 грн. В зв'язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, ОСОБА_2 запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобов'язання сплатою їй завдатку. ОСОБА_1 погодилась з цією пропозицією та 29.12.2012р. передала ОСОБА_2 5000,00грн., про що остання видала власноруч написану розписку, в якій зазначила розмір отриманої суми завдатку та розмір ціни домоволодіння за яку сторони домовились. Восени 2014р. ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в якості завдатку 11500,00грн., про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку в якій зазначила строк виконання зобов'язання у грудні 2014р. з передачею ОСОБА_3 остаточної суми в розмірі 23500,00грн. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2014 року, право власності на домоволодіння за адресою: Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Польова, 6.49, за реєстровано за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частинах 1/3 частині кожному. Таким чином, на момент складання розписок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 власниками будинки не являлися.

Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правилами ч.1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Стаття 1214 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Суд встановив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли цивільні правовідносини, які випливають з безпідставного одержання коштів відповідачем, оскільки відповідач достовірно знаючи, що домоволодіння №49 по вул.. Польова, у с. Терпіння Мелітопольського району їй не належить взяла у ОСОБА_1 кошти у розмірі 5000 грн., як завдаток за договором купівлі-продажу вказаного домоволодіння. При цьому суд відзначає, що ОСОБА_2 та її представник не вказували у запереченнях та не надали суду доказів того, що нею отримано кошти на відповідній правовій підставі, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими.

В зв'язку з неповерненням відповідачем позивачу безпідставно отриманих коштів, порушено майнові права позивача, тому позов в частині стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 5000,00 грн. підлягає задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційного збільшення боргу у розмірі 3501,52 грн. та 3% річних у розмірі 583,00 грн., то суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справи про передбачену ст. 625 зазначеного Кодексу відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15.

Позивачем не заявлено вимогу про стягнення відсотків відповідно до ст.. 536 ЦК України, а суд відповідно до ст.. 11 ЦПК України не може виходити за межі позовних вимог.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

Таким чином, у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу у розмірі 3501,52 грн. та 3% річних у розмірі 381,00 грн. слід відмовити.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної даності у звязку з тим, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тому, враховуючи, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 по справі №320/238/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпискою написаною ОСОБА_2 восени 2014 встановлено строк виконання договору у грудні 2014 року, то саме з цього моменту починається перебіг строку позовної давності і позивач, звернувшись до суду з даним позовом 17.11.2016 строк позовної давності не пропстив.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що відповідач достовірно знаючи, що домоволодіння №49 по вул.. Польова, у с. Терпіння Мелітопольського району їй не належить взяла у ОСОБА_1 кошти у розмірі 5000 грн., як завдаток за договором купівлі-продажу вказаного домоволодіння, тобто отримала їх безпідставно, а також те, що суд вважає позовні вимоги позивача до відповідачів про визнання права власності на рухоме майно, а також те, що до даних правовідносин не може бути застосовано положення ст.. 625 ЦК України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме задоволенню вимог про стягнення суми коштів у розмірі 5000 грн. та відмови у задоволенні вимог в стягненні інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірах 3501,52 грн. та 381,00 грн. відповідно.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції б/н від 03.07.2017 за складання позовної заяви позивачка сплатила своєму представникам адвокатам ОСОБА_8, ОСОБА_5 6000,00 грн., що враховуючи час необхідний для складання позовної заяви та участі у судових засіданнях згідно розрахунку розміру гонорару за надану правову допомогу, не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, встановленого Законом України від 20.12.2011, а тому, суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивачки.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215, 217, 373 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 623- 625, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 кошти у сумі 5000 /пять тисяч/ грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати у сумі 6551/шість тисяч пятсот пятдесят одна/грн.. 20 коп., які складаються з витрат на правову допомогу у сумі 6000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

В іншій частині відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ