У Х В А Л А

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ФАЗИКОШ Г.В.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат Демида Алла Василівна, 17.09.2015 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи наступним. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015, яке набрало законної сили 20.08.2015, шлюб, що його сторони уклали 03.10.2006, розірвано, сина сторін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати із матір'ю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісячно починаючи з 02.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, у подальшому змінилися обставини щодо фінансового стану позивача, оскільки відповідно до наказу від 14.09.2015 № 01 його з 15.09.2015 прийнято на посаду настоятеля Релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Духівської Церкви с. Чабин Мукачівського району з оплатою праці в розмірі 0,25 посадового окладу з режимом неповного робочого тижня.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи, що з нього як з особи, яка має регулярний дохід, аліменти належить стягувати в частці від такого доходу, а не в твердій грошовій сумі (ст.ст. 181, 183, 184 СК України), позивач просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015, стягнувши такі на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки доходу щомісячно, починаючи з дня постановлення рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.11.2015 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 рішення суду оскаржив, вважає його незаконним і необґрунтованим. Зазначає, зокрема, що його позов стосувався зміни розміру аліментів у зв'язку з офіційним працевлаштуванням, що впливає на спосіб стягнення аліментів, тому не стосувався конкретного розміру аліментів. Відтак, відмова в позові через ненадання позивачем даних про його дохід необґрунтована. Просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1, яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015 шлюбу між сторонами, що був укладений 03.10.2006, проживає із матір'ю (а.с. 6-7 та ін.). Цим рішенням суду з позивача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісячно починаючи з 02.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 оскаржував рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015. Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 20.08.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було визнано неподаною та повернуто апелянту. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 ухвалу судді Апеляційного суду Закарпатської області від 20.08.2015 скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016 апеляцію ОСОБА_2 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за його скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2015 і ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016.

Поставивши питання про зміну розміру аліментів і стягнення їх у подальшому на утримання сина в розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно, позивач посилався на те, що змінилися обставини щодо його фінансового стану, оскільки відповідно до наказу від 14.09.2015 № 01 позивача з 15.09.2015 прийнято на посаду настоятеля Релігійної громади Української Православної Церкви Свято-Духівської Церкви с. Чабин Мукачівського району з оплатою праці в розмірі 0,25 посадового окладу з режимом неповного робочого тижня. На підтвердження цих доводів надав копію зазначеного наказу та копію трудової книжки (а.с. 8, 9).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зміни розміру аліментів та способу їх сплати, позаяк позивач не надав суду даних про його доходи, через що не є доведеним, що фінансове становище позивача змінилося, а відтак, не доведені підстави, з яких пред'являвся позов про зміну розміру аліментів. Такий висновок суду правильний, відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до норм СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення його здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 180 ч. 1, ст. 182 ч. 1 п.п. 2, 4, ч. 2, ст. 183 ч. 1, ст. 184 ч. 1, ст. 192 ч. 1).

Платник аліментів не позбавлений права ставити питання про зміну їх розміру, в т.ч., і шляхом зміни способу їх стягнення. Поряд із цим, за змістом наведених норм закону та виходячи із суті спірних правовідносин, оскільки, зокрема, йдеться саме про зміну розміру аліментів, заробіток (дохід) платника аліментів, який ставить питання про зміну їх розміру внаслідок зміни способу стягнення аліментів, є ключовою обставиною, яка безпосередньо впливає на вирішення по суті відповідного питання. За відсутності даних про матеріальне становище платника аліментів, його заробіток (дохід), про зміну таких, можливість зміни розміру аліментів шляхом задоволення позову виключається через його необґрунтованість і недоведеність. Самі по собі міркування сторони про зміну способу стягнення аліментів поза наданням конкретних офіційних даних щодо істотних обставин, про які йшлося вище, не мають значення та не можуть мати наслідком задоволення пред'явленого позову. Обов'язок доказування позову лежить на позивачеві, ані доказування, ані рішення суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, рішення суду не може мати невизначеного характеру (ст.ст. 10, 11, 57-60, 214, 215 ЦПК України), цього обов'язку позивач не виконав.

Суд першої інстанції правильно застосував у спірних правовідносинах норми СК України в редакції, що була чинною на час пред'явлення позову та вирішення справи, рішення суду відповідає також положенням, зокрема, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка з 27.09.1991 набула чинності для України, відповідно до яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, відповідальними за забезпечення якого є передусім батьки дитини. Суд врахував, серед іншого, що доходів матері дитини, щодо яких (на відміну від доходів позивача) у справі є офіційні дані (а.с. 26), не вистачає для забезпечення достатньо рівня матеріального забезпечення дитини, врахував дані про стан здоров'я дитини, її інтереси, тож відповідач потребує відповідної матеріальної участі батька на виконання його обов'язку з утримання дитини. Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію позивача, яка ґрунтується на неправильному тлумаченні закону та доводи якої правильності по суті, законності та справедливості рішення суду першої інстанції не спростовують, слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді