Справа №591/7007/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1175/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2017 року

в цивільній справі за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року Сумська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_4, в 2010 році остання померла, а в квартирі залишився проживати її син відповідач по справі. Відповідач заселився в квартиру самовільно, без законних підстав. ОСОБА_4 не була власником спірної квартири, а лише наймачем і мала лише право користування квартирою, яке не входить до складу спадщини. Квартира передана у комунальну власність територіальної громади м. Суми. Незаконне проживання у спірній квартирі відповідача порушує права територіальної громади. Просила виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2017 року в задоволенні позову Сумської міської ради до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Сумська міська рада посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Сумської міської ради в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16 липня 2010 року № 427 «Про надання житлових приміщень у новозбудованому будинку» квартира АДРЕСА_3 була передана ОСОБА_4.

Згідно ордеру №1865 вказана квартира була надана ОСОБА_4 на одну особу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2011 року встановлено, що ОСОБА_4 не була власником спірної квартири, а лише наймачем і мала тільки право користування квартирою. Вказане право є особистим немайновим правом, яке не входить до складу спадщини. Вищезазначеним рішенням у визнанні права власності на спірну квартиру відповідачу було відмовлено.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на житло відмовлено.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2013 року в визнанні права користування квартирою №38 по вулиці Інтернаціоналістів, 43А в м. Суми відповідачу відмовлено.

Згідно акту № 99/07/10 та рішення Сумської міської ради №3961-МР від 03 червня 2010 року, спірна квартира передана у комунальну власність територіальної громади м. Суми і на сьогодні знаходиться у її власності.

Згідно листа Сумського відділу поліції Головного управління НП в Сумській області від 15 лютого 2017 року, в провадженні СВ ВП ГУНП в Сумській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000219, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2014 року на підставі заяви гр. ОСОБА_3 за фактом неналежного виконання службовими особами управління реконструкції та капітального будівництва СМР своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди інтересам громадян за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В рамках кримінального провадження досліджується порушення посадовими особами Сумської міської ради Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи мотивів суспільної необхідності» в частині вимог п. 7 ст. 4 щодо принципів відчуження обєктів права приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, у звязку з ненаданням власниці знесеного житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. 20 років Перемоги, буд. 26 ОСОБА_4 у власність іншого благоустроєного житла.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Сумської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин було пропущено строк позовної давності, однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 без законних підстав самочинно заселився у спірне житло, однак безпідставно було застосовано строки позовної давності у даній справі.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, на думку колегії суддів застосування строків позовної давності в даному випадку є недоречним.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не повязані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У звязку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Позов Сумської міської ради спрямований на усунення перешкод територіальній громаді, як власнику квартири, у здійсненні нею права користування чи розпорядження квартирою, оскільки відповідач незаконно займаючи квартиру чінить такі перешкоди. Такі незаконні дії відповідача є триваючими і тривалість порушення права територіальної громади не перешкоджає задоволенню позовних вимог, так як позовні давність не поширюється на такі вимоги власника.

Тому рішення суду згідно ст 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував, що спірна квартира не є єдиним місцем його проживання. На підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 і членам його родини належить трикімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею 62, 57 кв.м.

Згідно статті 88 ЦПК України слід компенсувати Сумській міській раді за рахунок держави сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, так як відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Судовий збір за апеляційний розгляд приймається на рахунок держави.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити .

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Сумської міської ради.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення.

Компенсувати Сумській міській раді за рахунок держави сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1 378 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -