Справа №265/5996/16-ц
Провадження №2/265/179/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

за участю секретаря Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя та ОСОБА_3 про скасування суми заборгованості та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя та ОСОБА_3 про скасування суми заборгованості та зняття арешту з майна. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на виконанні у державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 15 червня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно в межах суми заборгованості по аліментам у розмірі 6630,20 гривень. Згідно квитанцій про перерахування позивачем аліментів ОСОБА_3 було перераховано суму 12862,81 гривень, в тому разі й сума боргу 6630,20 гривень. Проте, сума заборгованості у розмірі 6630,20 гривень виникла по причині того, що позивач не мав повідомлень про виплату аліментів ОСОБА_3 в той період часу, коли донька проживала разом з ним, тобто до 01 червня 2016 року. До цього часу він повністю забезпечував існування своєї доньки: оплату дитячого садочку, школи раннього розвитку дітей, лікування та харчування дитини. Про існування суми заборгованості йому було повідомлено 31 травня 2016 року відділом ДВС. Згідно довідки-розрахунку ДВС від 30 вересня 2016 року сума боргу з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року складає 13729,50 гривень. Вважає вказану суму незаконно нарахованою та просить суд скасувати суму нарахованої заборгованості у розмірі 13729,50 гривень по виплаті аліментів внаслідок того, що дитина проживала разом з ним до 01 червня 2016 року і знаходилася повністю на його утриманні. Також просив зняти арешт з усього майна, яке належить йому на праві власності, накладений постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 15 червня 2016 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що до початку розладу у сімї вони з ОСОБА_3 та донькою проживали разом за адресою: вулиця Менделєєва 4/5. У 2012 році ОСОБА_3 подала заяву про стягнення аліментів, хоча він заробляв гроші та утримував сімю. Ольга неодноразово уїжджала, але він її повертав назад. 01 червня 2016 року вона остаточно поїхала від нього до родичів. У 2015 році його було звільнено з роботи та він став на облік до Центру зайнятості. У лютому 2016 року йому запропонували роботу, він оформив ПП і працює до цього часу. У травні 2016 року його викликали до відділу ВСВС та повідомили, що він має заборгованість більш 6000 гривень. Він почав розмови з цього приводу з ОСОБА_3, після чого вона зібралася та поїхала від нього. Просив суд розібратися, з яких підстав йому було державним виконавцем нараховане заборгованість по аліментам, та скасувати накладений на його майно арешт.

Представник відповідача - ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області - у судове засідання не зявився. 21 листопада 2016 року до суду надійшла заява старшого державного виконавця Лівобережного ВДВС міста Маріуполя у Донецькій області ОСОБА_4, в якій остання просить розглянути справу за відсутності представника державної виконавчої служби та винести рішення на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, 22 листопада 2016 року від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в ОСОБА_2 відділі ДВС перебуває виконавчий лист № 2/0426/3527/2012 від 03 жовтня 2012 року, виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на корить ОСОБА_3, щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року і до повноліття дитини.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 червня 2016 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/0426/3257/2012, виданого 03 жовтня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, державним виконавцем Денисовою І.М. накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1. В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що арешт необхідно накласти у звязку з виникненням заборгованості понад 3 місяці згідно даних ВДВС та ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки-розрахунку, виданої 08 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС міста Маріуполя ОСОБА_4, станом на 08 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 7430,66 гривень за період з 01 травня 2015 року по 08 вересня 2016 року. При цьому зазначено, що інформація надана на підставі матеріалів, які перебувають на виконанні в Орджонікідзевському ВДВС міста Маріуполя.

В ході розгляду справи, з урахуванням наданих позивачем пояснень та квитанцій про перерахування ОСОБА_3 аліментів, які не були враховані державним виконавцем при видачі довідки-розрахунку, на запит суду 26 січня 2017 року було отримано відповідь ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя, згідно до якої переплата по аліментам за виконавчим листом № 2/0426/3257/2012 від 03 жовтня 2012 року, виданим Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, станом на 26 січня 2017 року складає 249,61 гривень. Зазначено, що інформація надана на підставі відомостей, що є в ОСОБА_2 ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

Отже, станом на момент постановлення рішення, тобто на 26 січня 2017 року, за даними ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя заборгованість у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 щодо виплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, відсутня.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя та ОСОБА_3 про скасування суми заборгованості по виплаті аліментів на дитину, задоволенню не підлягають.

Між тим, суд вважає за необхідним зазначити, що доводи ОСОБА_1 про те, що до 01 червня 2016 року він не повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у звязку з тим, що дитина повністю знаходилася на його утриманні, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Як вбачається з заяв ОСОБА_3 від 29 вересня 2015 року, наданих до Орджонікідзевського ВДВС, вона не має претензій до ОСОБА_1 по аліментам по 01 травня 2015 року, та просить суму боргу перераховувати на відповідних особовий рахунок.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, до 01 червня 2016 року ОСОБА_3 разом із дитиною, то виїжджала із Маріуполя до своїх родичів, то поверталася.

Надані позивачем квитанції про оплату дитячого садочку та дошкільного закладу, свідчать про відвідування донькою ОСОБА_5 вказаних закладів, проте не є належними доказами на підтвердження того, що вона повністю знаходилася на утриманні позивача ОСОБА_1

Таким чином, суду не надано належних доказів на підтвердження доводів ОСОБА_1 про те, що до 01 червня 2016 року дитина повністю знаходилася на його утриманні.

Щодо вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя про зняття арешту з майна, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи той факт, що заборгованість по аліментах у позивача станом на момент постановлення рішення відсутня, а арешт з рухомого та нерухомого майна, належного позивачу на праві власності, державним виконавцем не знято, суд вважає, що наявність арешту на все рухоме та нерухоме майно позивача, порушує його право власності щодо розпорядження зазначеним майном. Відновлення порушеного права власності у даному випадку можливе шляхом звільнення майна з-під арешту.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, що належить йому на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя та ОСОБА_3 про скасування суми заборгованості та зняття арешту з майна, - задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 15 червня 2016 року ВП № 48172753, в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, усе рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя та ОСОБА_3 про скасування суми заборгованості по виплаті аліментів на дитину, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані із сплатою судового збору, у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.С. Адамова