АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2578/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1422/К/17 суддя Чайкіна О.В.
Категорія - 26 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.

за участі: представника ОСОБА_1 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 147 651 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він працював на ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», шахта імені Орджонікідзе, на посаді підземного гірничого майстра дільниці бурових та вибухових робіт № 7 з травня 2004 року по липень 2014 року. 29.07.2014 року звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання рівень концентрації аерозолю фібро генної дії в повітрі більш ніж в три з половиною рази перевищував гранично допустиму. Із-за роботи в шкідливих та важких умовах праці отримав професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група «В», легенева недостатність першого-другого ст. Відповідно до акту, форми П-4, встановлено професійне захворювання. При медичному огляді МСЕК встановила 15% втрати професійної працездатності. У звязку із захворюванням Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати медикаменти та використовувати лікарські засоби, необхідно багато часу для відновлення своїх внутрішніх сил. На теперішній час позивач розуміє, що покращення у стані здоровя не відбудеться ніколи і невідомо, що потрібно очікувати в майбутньому, бо з кожним днем він відчуває лише погіршення у стані здоровя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 14 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 147651 грн., посилаючись на неповне та неточне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у звязку із професійним захворюванням, не враховано, що при подальшому переогляді стан його здоровя може погіршитись.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» ставить питання про змінення рішення суду першої інстанції та зменшення суми стягнутої моральної шкоди до 5000 грн., посилаючись на те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_4 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання, зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований. Крім того представник відповідача зауважує, що позивач з власної ініціативи працював у шкідливих умовах правці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві Відповідача на посаді гірничого майстра на дільниці бурових та вибухових робіт у підземних умовах шахти ім. Орджонікідзе з 21.05.2004 року до 29.07.2014 року.

Відповідно до виписок-епікризів із медичних карток стаціонарного хворого позивачу поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група «В», легенева недостатність першого-другого ступня. Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.17-25).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 12 січня 2016 року за № 014, захворювання ОСОБА_3 професійне, та зазначено, що на робочому місці підземного гірничого майстра шахти ім. Орджонікідзе, ПАТ «ЦГЗК» концентрація пилу складала 7,2 мг/м3 при ГДК до 2.0 мг/м3, впродовж понад 80% робочої зміни, клас шкідливості по пилу 3,2 (а.с. 11).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 лютого 2016 року, причиною виникнення у Позивача професійного захворювання є: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 7,2 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.12-15).

Як вбачається з висновку МСЕК від 19.04.2016 року серії 12 ААА № 016724 позивачу ОСОБА_3 первинно встановлено втрату професійної працездатності 15 %, з переоглядом 01.04.2017 року (а.с.16).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з п.19 акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо, у звязку з тривалим терміном роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ОСОБА_4 «ЦГЗК», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

Вказані вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_4 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати медикаменти та використовувати лікарські засоби, необхідно багато часу для відновлення своїх внутрішніх сил.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Між тим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 є завищеним, та не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача стосовно заниженого розміру моральної шкоди стягнутого судом першої інстанції, з огляду на наступне.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом без повного урахування роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - 10 років, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності первинно, який становить 15%, тривалість розладу його здоров'я, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 14000 грн. до 9000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга позивача відхиленню, а рішення суду має бути змінене в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 14 000 грн. до 9000 (девять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: