Провадження № 2/161/4211/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 листопада 2017 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.

при секретарі Бортнюку А.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.10.2017 року звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.10.2016 року на вул. Боженка в м. Луцьку відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої здійснили зіткнення транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер АC2438АТ, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Поліцією, яка була викликана на місце ДТП, складено протокол про адміністративне правопорушення АП№455991 від 20.10.2016 р. відносно ОСОБА_1 Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.01.2017 року ОСОБА_1 визнано не винним в настанні ДТП та закрито провадження у справі у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У звязку з пошкодженням автомобіля позивача внаслідок ДТП та відсутністю його вини, отримавши рішення суду, він 02.02.2017 року звернувся до судового експерта для визначення вартості заподіяного збитку. Згідно висновку № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.03.2017 року вартість заподіяного матеріального збитку, розрахованого в цінах на момент ДТП склав 27 906, 06 грн.

Так як на винуватця даної ДТП ОСОБА_4 не було складено протокол про адміністративну відповідальність, 13.02.2017 року позивач звернувся до Управління патрульної поліції у м.Луцьку з вимогою усунути вказані недоліки. 11.05.2017 року постановою Ківерцівського районного суду встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП.

Оскільки, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу АЕ/6223695 від 14.11.2015 року, а також, враховуючи те, що в день скоєння ДТП ОСОБА_4 повідомив страховика про дану подію, 23.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування.

26 06.2017 року ним отримано відмову у виплаті страхового відшкодування (лист № 45 від 20.06.2017 року), мотивовану невиконанням обовязків, визначених п.п.33.2, п.33.1 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо збереження пошкодженого майна у такому стані, в якому воно знаходилось після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник.

З метою оскарження відмови Волинського ОУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у здійснення страхового відшкодування, позивач звернувся в Моторне (транспортне) бюро України зі скаргою, у відповідь на яку отримав відповідь/пораду звернутись до суду.

Просить стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь страхове відшкодування в розмірі 27 906, 06 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 800, 00 грн. та судовий збір.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Додатково, позивач пояснив, що ОСОБА_4 відразу після скоєння ДТП у його присутності повідомив страхову компанію про страховий випадок.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. В письмових поясненнях позов не визнає, повідомляє, що висновок № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.03.2017 року є недопустимим доказом, оскільки не містить відомостей про повідомлення ПрАТ «УПСК», як зацікавлену особу про дату, час та місце огляду, що є порушенням п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. ОСОБА_4 до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про настання ДТП не звертався. За зверненням ОСОБА_1 представником ПрАТ «УПСК» 24.05.2017 року було здійснено огляд його автомобіля, але механічних пошкоджень не встановлено, про що складено Акт огляду та фототаблиця, які долучає до матеріалів справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що відразу після скоєння ДТП, він зателефонував страховику. Окрім того, власноручно подав письмову заяву ПрАТ «УПСК», однак, доказів реєстрації заяви працівник страхової компанії йому не надала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що вона на час скоєння ДТП перебувала в автомобілі ОСОБА_4 Підтверджує, що ОСОБА_4 відразу після аварії передзвонив в страхову компанію і повідомив про подію. Потім, вони поїхали в ПрАТ «УПСК» і він в її присутності подав письмову заяву працівнику компанії.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.10.2016 року на вул. Боженка в м. Луцьку відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер АC2438АТ, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.01.2017 року, винесеної за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення АП№455991 від 20.10.2016 р. відносно ОСОБА_1 за ст..124 КУпАП провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.9).

З метою визначення вартості збитку, заподіяного його автомобілю внаслідок ДТП, 02.02.2017 року позивач звернувся до судового експерта.

Згідно висновку № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.03.2017 року вартість заподіяного матеріального збитку, розрахованого в цінах на момент ДТП становить 27 906, 06 грн. (а.с.14-26).

У звязку з тим, що на момент ДТП протокол про адміністративне правопорушення відносно другого учасника ОСОБА_4 не було складено, 13.02.2017 року позивач звернувся до Управління патрульної поліції у м.Луцьку з заявою щодо встановлення винуватця даної дорожньо - транспортної пригоди.

Згідно відповіді на заяву № Л-53/41/17/01-2017 від 16.02.2017 р. Управлінням патрульної поліції у м.Луцьку повідомлено, що копії матеріалів справи направлено до Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області для вжиття всіх необхідних заходів щодо притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст..124 КУпАП гр.ОСОБА_4, оскільки він проживає на території обслуговування даного підрозділу Національної поліції України (а.с.27-28).

Згідно з постановою Ківерцівського районного суду від 11.05.2017 року встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП (а.с.11).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Оскільки, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу АЕ/6223695 від 14.11.2015 року, 24.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування (а.с.35).

Як визначено п. 33.1.4 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Побудована законодавцем конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст та наявність у водія, причетного до ДТП обовязку надати страховику відомості про місцезнаходження не лише свого транспортного засобу, а й пошкодженого майна свідчить про те, що обовязок повідомити страховика про ДТП покладається виключно на того водія, який уклав з таким страховиком відповідний договір.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.10.2016 року, в день скоєння ДТП, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 33 вказаного Закону повідомив страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» усно та шляхом подання письмової заяви про настання страхового випадку, що спростовує доводи відповідача така заява не була подана.

Статтею 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок дій страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а саме: страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

За змістом зазначених норм матеріального права, потерпілий має право вимагати, а страховик зобовязаний провести оплату автотоварознавчого дослідження у випадку, якщо перший повідомив про ДТП, а другий не направив представника для визначення розміру шкоди. Підставою для стягнення витрат за проведення автотоварознавчого дослідження є невиконання страховиком обовязку щодо визначення розміру шкоди.

У відповідності до вимог Закону позивач ОСОБА_1 24.05.2017 р. звернувся до відповідача з заявою встановленого зразка про виплату страхового відшкодування та пакетом документів.

Згідно висновку № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.03.2017 року вартість заподіяного матеріального збитку, розрахованого в цінах на момент ДТП склав 27 906, 06 грн. (а.с.25).

З огляду на те, що відповідачем не виконано свого обовязку з виплати страхового відшкодування, суд знаходить вказані вимоги про стягнення страхового відшкодування, а також витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля обґрунтованими, розмір такого відшкодування доведеним належними та допустимими доказами, а тому позов слід задовольнити.

При цьому, мотиви заперечення відповідача про те, що внаслідок дій позивача він не зміг встановити розмір завданої шкоди, а відтак, виконати свій обовязок з виплати страхового відшкодування суд відкидає як безпідставні, оскільки страховик не вчинив передбачені ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дії, що надало потерпілому право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі: судовий збір в сумі 640, 00 грн. та витрати, повязані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 800, 00 грн., що підтверджено актом прийому-передачі виконаної роботи (надання послуг).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () в користь ОСОБА_1 27906,06 грн. страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () в користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в сумі 1 800, 00 грн. та судовий збір в сумі 640, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.