Справа № 304/875/17
Провадження № 2/304/323/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Шешені М. О.,
при секретарі - Гарайдич Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 07 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району, актовий запис №01. Згідно копій свідоцтв про народження дітей серії І-ФМ №197137, І-ФМ №317855, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сторони по даній справі. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Крім цього, протягом останнього року вони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, а тому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 травня 2011 року у виконкомі Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №01.
У судове засідання ані позивачка ОСОБА_1 ані її представник адвокат ОСОБА_3 не зявилися, однак подали заяви, у яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити. При цьому, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Так, у судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2011 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Кирлик) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району було зареєстровано шлюб, про що 07 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №01.
Також встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя, на даний час взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільне господарство, а отже збереження шлюбу буде суперечити їх же інтересам.
Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.
Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч.ч.1,2 та 3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.
Разом з цим, відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
З урахуванням вищевикладеного та того, що позов про розірвання шлюбу подано одним із подружжя, а саме позивачкою ОСОБА_1, яка продовжувати подальше спільне життя з відповідачем ОСОБА_2 категорично не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам, а тому суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Вирішення питання про місце проживання малолітніх дітей після розлучення, то суд приходить до наступного.
Так, згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.
Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно ж до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно розяснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Отже, враховуючи те, що подружжя ОСОБА_2 спільним сімейним життям не проживають уже певний період часу, за який ОСОБА_2 належної уваги та турботи до їхніх дітей не проявляє, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучати дітей з матірю ОСОБА_1 судом не встановлено, а тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_1
Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.
У звязку з тим, що позивачка за заявлену нею позовну вимогу про розірвання шлюбу сплатила судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., як сплачений судовий збір, тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Тому, керуючись, ст.51 Конституції України, ст.ст. 104, 110, 112, 155, 180, 181, 184 СК України, ст.ст.11, 15, 81, 88, ст.174 ч.4, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 07 травня 2011 року виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району, актовий запис №01 розірвати.
Дітей, а саме сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати при матері - ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., як сплачений судовий збір.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Головуючий: ОСОБА_7