Справа № 161/5874/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1519/17 Категорія: 46 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Киці С.І, Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря - Губарик К.А. ,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_6 звернувся із даним позовом, у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив визнати відповідача ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_8, а також відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що відповідачі добровільно вибули із спірного житла після їхнього одруження, а він вимушений самостійно нести витрати з утримання спірного житла, сплачувати комунальні послуги, у тому числі і за відповідачів та їхніх дітей.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій вважають, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для вирішення справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вибули із спірного житлового приміщення на інше місце проживання у зв'язку з утворенням в іншому місці сім'ї, їхні діти за зареєстрованим місцем ніколи не проживали, в даній квартирі відповідачі з'являються лише періодично, з вимогами про вселення та визначення способу користування квартирою не звертались, комунальні послуги з утримання квартири належним чином не здійснювали.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 отримана ОСОБА_7 на підставі ордеру в 1994 році у складі сім'ї з чотирьох осіб: уповноваженого квартиронаймача - батька сторін ОСОБА_7 як третьої особи в даній справі, ОСОБА_6 - позивача, та відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Дана квартира на 24.03.2017 року не приватизована, що підтверджено довідкою Департаменту ЖКГ Луцької міської ради №Ю-227/19.9-28 (а.с.3).

Відповідно до довідок про склад сім'ї від 21.03.2017 р. № 303 та від 25.07.2017 року №6903, виданих Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, в спірній квартирі зареєстровано 9 осіб, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.4, 54).

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 у 2009 році вийшла заміж та в тому ж році виїхала на проживання в інший населений пункт до свого чоловіка за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 також з 2013 року після народження першої дитини виїхала до іншого населеного пункту за місцем проживання свого чоловіка, а саме за адресою: АДРЕСА_3.

З долученої сторонами довідки №351 від 28.02.2017 р., виданої Перемильською сільською радою Горохівського району Волинської області, вбачається, що ОСОБА_3І та її неповнолітні діти проживають у с. Перемиль Горохівського району Волинської області без реєстрації (а.с.5).

Довідкою, виданою Перемильським дошкільним навчальним закладом «Сонечко» Горохівського району Волинської області (а.с.69), підтверджується, що ОСОБА_8 відвідувала ДНЗ «Сонечко» з 05.09.2011 року по 30.05.2016 року, а ОСОБА_12 був зарахований в ДНЗ 02.10.2013 року і відвідував ДНЗ до 30.05.2017 року.

Згідно з довідкою № 71 від 04.09.2017 року, виданою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня с. Перемиль Відділу освіти, молоді та спорту Горохівської РДА, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчалася у першому класі та станом на 01.09.2017 року навчається у другому класі ЗОШ І-ІІІ ст. с. Перемиль (а.с. 67).

Факт навчання ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, у першому класі ЗОШ І-ІІІ ст. с. Перемиль Горохівського району Волинської області підтверджено довідкою № 72 від 04.09.2017 року, виданою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня с. Перемиль Відділу освіти, молоді та спорту Горохівської РДА (а.с. 68).

Також встановленими та доведеними є факти, що відповідач ОСОБА_4 з 2013 року, а її діти, які були зареєстровані у спірній квартирі лише у 2017 році в період розгляду даної справи, від дня їх народження в спірній квартирі за місцем реєстрації не проживали, та відсутні особисті речі ОСОБА_4 у спірній квартирі. Дані обставини підтверджено довідкою № 195 від 09.03.2017 року, виданою Княгининівською сільською радою Луцького району Волинської області, відповідно до якої ОСОБА_4 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3.

Також довідками № 374, 375 від 10.08.2017 року, виданими Рокитнівським дошкільним навчальним закладом «Барвінок» підтверджено, що малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відвідували та відвідують дитячий садочок в с. Рокині Луцького району Волинської області за місцем свого проживання (а.с.71, 72).

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 створив перешкоди відповідачам у користуванні квартирою, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не впливають на правильність висновків суду про задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України.

Діючим Житловим кодексом України визначено, що члени сім'ї наймача втрачають право користування житлом у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Отже, при розгляді справи про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням з передбачених ст. 107 ЖК України підстав - у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, суд має встановити факт щодо іншого постійного проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання.

При цьому обов'язок доведення факту вибуття особи на інше місце проживання в силу вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача, який ставить питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстави, передбаченої ст. 107 ЖК України.

Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що дійсно виїхала проживати з часу одруження в будинок, де проживає її чоловік, в с. Перемиль. Також ствердила, що два роки тому ними з чоловіком придбано житловий будинок, який їм належить на праві спільної сумісної власності, хоча на даний час вони в ньому не проживають.

Відповідач ОСОБА_4 в суді також визнала, що після народження дитини у 2013 році виїхала зі сім'єю і до цього часу проживає у с. Брище в житловому будинку, що належить на праві власності її чоловікові.

Таким чином, з наведених вище доказів судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з 2009 та з 2013 року за власним бажанням у зв'язку із переїздом на інше місце проживання, зокрема до будинку чоловіка.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наявності передбачених ст. 107 ЖК України підстав для його задоволення, оскільки докази, які підтверджують вибуття відповідачів із займаного житла в матеріалах справи наявні.

Доводи апеляційної скарги відносно ігнорування судом висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради, який встановлює порушення прав неповнолітніх дітей на житло також не заслуговує на увагу, оскільки спростовується такими положеннями закону.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, дитині забезпечується захист та піклування, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 27 даної Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Крім того, матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено і підтверджено належними доказами, що з часу народження неповнолітніх дітей відповідачів, вони ніколи не проживали у спірній квартирі, а лише за місцем проживання їх батьків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді