Справа № 579/1993/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2017 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Писаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кролевці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, до ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області про зняття арешту та заборони відчуження,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду з позовом до ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області про зняття арешту та заборони відчуження.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі ДВС ОСОБА_3 РУЮ перебувало виконавче про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів, пені за прострочення сплати аліментів та судових витрат. Постановою державного виконавця від 29.01.2013 року було накладено арешт на належний йому будинок та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна. Постановами державного виконавця від 23.11.2015 року виконавчі листи про стягнення з нього судових витрат та пені за прострочення сплати аліментів було повернуто стягувачу ОСОБА_2, постановлено припинити чинність арешту його майна та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

У жовтні 2016 року йому стало відомо про те, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження на належне йому майно, у звязку з чим він звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту та заборони відчуження нерухомого майна, оскільки на даний час відносно нього, як боржника, відсутні виконавчі провадження, а існування арешту обмежує його права як власника вільно розпоряджатись належним йому майном. Однак відповідач листом від 14.12.2016 року повідомив йому, що виконавче провадження відносно нього завершене 23.11.2015 року на підставі п.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження, що не зобовязує державного виконавця зняти арешт з майна, так як борг фактично не сплачено і стягував має право повторно протягом року предявити виконавчі документи до виконання.

Він вважає вказану відмову необгрунтованою, оскільки з дня повернення виконавчих листів стягувачу пройшло більше року, інші виконавчі провадження відносно нього, як боржника, відсутні, крім того, постановою старшого державного виконавця від 23.11.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу було постановлено припинити чинність арешту його майна та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Посилаючись на викладене, позивач просить зняти арешт з нерухомого майна та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому, ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 РУЮ в Сумській області від 29.01.2013 року ВП 3335881 та внесений до Державного реєстру прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 56676).

Позивач в судове засідання не зявився, в позові зазначене клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області до суду свого представника не направив, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу (а.с.28).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а.с. 27).

Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін, третьої особи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №№579/131/13-ц 2/579/63/13, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

За рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 26 лютого 2001 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.11, 8, справа №579/131/13-ц).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 управління юстиції від 29.01.2013 року було накладено арешт на належний позивачу ОСОБА_1 житловий будинок по провулку 2 Фурманова, 21 в м.Кролевець та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна. Накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження було здійснено на підставі виконавчого листа №2-263-01, виданого 26 лютого 2001 року Кролевецьким районним судом у звязку з ухиленням боржника від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: 41300, Сумська область, Кролевецький район, м.Кролевець, провулок 2-й Фурманова, 21, власником якого є ОСОБА_1, накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 56676 (а.с.8).

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 50161 грн. 55 коп. за період з січня 2010 року до 31 січня 2013 року та судові витрати в сумі 781 грн. 61 коп. (а.с. 42-44, справа №579/131/13-ц).

Постановою старшого державного виконавця від 23.11.2015 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат було повернуто стягувачу ОСОБА_2 згідно поданої заяви (а.с.11); постановою старшого державного виконавця від 23.11.2015 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів було повернуто стягувачу ОСОБА_2 згідно поданої заяви та постановлено припинити чинність арешту його майна та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с.12).

За правилами ст. 57 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХIV (в редакції від 19.01.2013 р.) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХIV (в редакції від 19.01.2013 р.) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч.3 ст.50 вказаного Закону).

За змістом позовних вимог у жовтні 2016 року позивачу стало відомо про те, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження на належне йому майно. Позивач звернувся до ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області із заявою про зняття арешту з майна та заборони відчуження (а.с.9), але листом від 14.12.2016 року йому було відмовлено, оскільки виконавче провадження відносно нього завершене 23.11.2015 року на підставі п.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження (за заявою стягувача), що не зобовязує державного виконавця зняти арешт з майна, так як борг фактично не сплачено і стягував має право повторно протягом року предявити виконавчі документи до виконання (а.с.10).

Таким чином, наявність обтяження майна позивача обмежує його права щодо вільного користування та розпорядження власним нерухомим майном, а саме: будинком №21 по провулку 2 Фурманова (після перейменування провулок 2-й Ялинівський) в м.Кролевець.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На даний час на виконанні у ОСОБА_3 районному відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області відсутні виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1, зведене виконавче провадження, що перебувало на виконанні по виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, судових витрат та пені за прострочення сплати аліментів завершене на підставі п.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження (за заявою стягувача), що вбачається з письмових пояснень відповідача (а.с. 23).

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна і є відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року року №1404-VІІІ арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 РУЮ в Сумській області від 29.01.2013 року.

Відповідно до ст.ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна та заборону здійснювати відчуження будь якого майна, належного ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 районного управління юстиції у Сумській області від 29.01.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 3335881, який зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 29.01.2013 року за номером запису про обтяження 56676.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення; особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.223 ЦПК України .

Суддя ОСОБА_7