АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3403/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №13 «Філія «Слобожанське регіональне управління» про зняття обтяження, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №13 «Філія «Слобожанське регіональне управління» про зняття обтяження.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 березня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №422-13-И, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 76650 грн. 00 коп. зі сплатою 17% річних; строк повернення до 26 березня 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (позичальник), ОСОБА_1 (боржник) і ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки №П-422-13-И, згідно умов якого поручитель зобов'язався солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Також, з цією ж метою, 26 березня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно умов якого остання передала в іпотеку Банку нежитлові приміщення 1-го поверху №4, 5 у літ. «Б», площею 7,6кв.м у будинку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит суму заборгованості за Кредитним договором в сумі - 102792 грн. 55 коп. В процесі апеляційного оскарження рішення суду між нею та Банком укладено мирову угоду затверджену ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2014 року.

Цією мировою угодою сторони зафіксували, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 11 березня 2014 року становить 101520 грн. 00 коп., яка складається з: 52657 грн. 44 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 25206 грн.44 коп. - реструктуризована заборгованість за відсотками; 23656 грн. 12 коп. - неустойка. Відповідно до умов мирової угоди вона повинна була сплатити у строк до 26 березня 2017 року не тільки зафіксовану суму, а й нарахування на неї, що загалом становило 126011 грн. 68 коп. Станом на 20 серпня 2015 року зазначена сума - 126011 грн. 68 коп. повністю та достроково нею сплачена. У зв'язку з тим, що відповідач відмовляється у добровільному порядку зняти обтяження з нерухомого майна переданого в іпотеку, вона вимушена була звернутися з цим позовом до суду, в якому просила зняти обтяження з нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху №4, 5 у літ. «Б» площею 7,6кв.м у будинку АДРЕСА_1 шляхом припинення права застави, передбаченого іпотечним договором від 26 березня 2008 року.

Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». позов не визнав, зазначивши, що позивачем не виконані свої зобов'язання за кредитним договором, у наслідок чого іпотека не припинена та обтяження, накладені на нежитлові приміщення за договором іпотеки зняттю не підлягають.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що рішення суду ґрунтується на тому, що вона не надала суду належних доказів виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором, оскільки вона надала суду квитанції про сплату на загальну суму 99972 грн. 90 коп., тоді як відповідно до мирової угоди сплаті підлягає сума 101520 грн. 00 коп. Вона не заперечує проти того, що квитанцій на суму 1547 грн. 10 коп. дійсно не вистачає, але вважає, що судове рішення не може ґрунтуватися на вказаній обставині. Протягом всього часу виконанню умов кредитного договору відповідач здійснював свій облік коштів, які надходили від неї. В матеріалах справи міститься два розрахунки станом на 19 травня 2016 року та 15 лютого 2017 року, які підтверджують сплату нею у повному обсязі як основної заборгованості за кредитним договором так і відсотків по кредиту. Що стосується посилань суду на не сплату заборгованості по пені, яка була нарахована відповідачем за прострочення погашення основної заборгованості та відсотків, то жодної вимоги з цього приводу до неї не надходило.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 13 «Філія «Слобожанське регіональне управління» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та позивачем був укладений кредитний договір № 422-13-И, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 76650 грн. зі сплатою 17% річних зі строком повернення до 26 березня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладений договір іпотеки від 26 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно умов якого позивач передала в іпотеку Банку нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, 5 в літ. «Б» площею 7,6 кв. метрів у будинку № АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволдено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» суму заборгованості за Кредитним договором в сумі - 102792 грн. 55 коп.

В процесі апеляційного оскарження рішення суду 11 березня 2014 року між сторонами укладено мирову угоду, яку було визнано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2014 року

Згідно мирової угоди сторони визнали, що станом на 11 березня 2014 року борг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором становить 101 520 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У позовній заяві та апеляційні скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що оскільки на даний час умови мирової угоди виконані в повному обсязі, а саме сплачено визначену угодою суму заборгованості за кредитним договором, відсутні підстави для подальшого обтяження спірного нерухомого майна, передбаченого іпотечним договором від 26 березня 2008 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надані позивачем квитанції свідчать про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 99972,90 грн, тоді як мировою угодою було затверджено загальну суму заборгованості в розмірі 101520 грн.

Крім того, із наданих позивачем копій квитанцій про сплату кредитних сум вбачається, що останнім допускались прострочення термінів сплати заборгованості, які визначені мирової угодою, оскільки оплата проводилася після 10 числа відповідного місяця.

Як пояснив представник Банку у зв'язку і не сплатою всіх коштів і проведення сплат несвоєчасно нарахована пеня і наразі готується пред'явлення позову і з цих підстав.

Оскільки, на даний час позивачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання в повному обсязі умов мирової угоди, що є його обов'язком, підстав для зняття обтяжень шляхом припинення права іпотеки колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: