Справа №592/8149/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1783/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом, ОСОБА_3 просила суд: стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 120 000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що станом на 26.04.1986 року проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. 27.04.1986 року вона була евакуйована з зони забруднення. Внаслідок ушкодження здоров'я, отриманих під час проживання в зоні Чорнобильської катастрофи, вона змушена тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримала численні хвороби, Зазначає, що вказані хвороби, пов'язані з захворюваннями, які вона отримала в результаті проживання в зоні Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим 12.04.2010 року їй безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності зі стійкою 50% втратою працездатності.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.10.2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи скарги мотивує тим, що у зв'язку з захворюваннями, які отримані нею під час проживання в зоні Чорнобильської катастрофи порушено її нормальний життєвий стан, вона позбавлена можливості реалізувати нормальні життєві функції, звички та бажання, а також встановлено їй МСЕК ІІІ групу інвалідності, тому вважає їй спричинена моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідачів. Крім того, вказує, що ушкодження її здоров'я виникло внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми ст. 1167 ЦК України, якою передбачено відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади.

Позивач в судове засідання не з'явилася, у заяві до суду просила розглянути справу без її участі.

Прокурор та представник Кабінету Міністрів України заперечили на апеляційну скаргу і просили скаргу відхилити, залишивши рішення без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди і відсутності законних підстав для її відшкодування з боку держави Україна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 станом на 26.04.1986 року фактично проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та 27.04.1986 року згідно із встановленим порядком була евакуйована із зони забруднення.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1, виданого 19.06.2003 року, ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №212006 від 21.04.2010 року, ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи.

З експертного висновку, виданого Сумською обласною спеціалізованою лікарсько-консультативною комісією від 06.01.1996 року №229 вбачається, що ОСОБА_3 визнано, що встановлені захворювання пов'язані з проживанням в зоні Чорнобильської катастрофи.

Підставами позовних вимог ОСОБА_3 є відшкодування державною, в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров'я в результаті проживання в зоні Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з ст. 1189 ЦК України особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08.02.1995 року № 39/95-ВР, який набрав чинності 21.03.1995 року, ядерна шкода це втрата життя, будь-які ушкодження, завдані здоров'ю людини, або будь-яка втрата майна, або шкода, заподіяна майну, або будь-яка інша втрата чи шкода, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснювалося перевезення.

Статтею 73 цього Закону передбачено, що відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено ряд заходів щодо продовження подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, визначення правового режиму використання забруднених земель, визначення правового статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та гарантій їх соціального захисту, на виконання вимог вказаних Законів.

Зокрема, Міністерству фінансів УРСР, починаючи з 1992 року при розробці проекту республіканського бюджету визначено передбачати фінансові витрати, пов'язані із застосуванням законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (п. 5).

Пунктом 10 вказаної Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106, визначено, що громадяни, евакуйовані організовано або самостійно відселені з території радіоактивного забруднення до прийняття Закону Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якщо вони раніше не одержували грошових компенсацій, пов'язаних з переселенням на нове місце проживання, мають право на їх одержання в порядку і розмірах, передбачених цим Законом. Виплата вказаних компенсацій провадиться виконкомами місцевих Рад народних депутатів за попереднім місцем проживання зазначених громадян.

Таким чином, порядок відшкодування матеріальних збитків, шкоди, завданої громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, механізм їх відшкодування, визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який був введений в дію Постановою Верховної Ради УРСР від 28.02.1991 року № 797-XII з 01.04.1991 року, та порядок реалізації якого був визначений Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106.

Даний Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ст. 1).

Відповідно до ст. 13 цього Закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є відповідні компенсації та пільги, зокрема, для громадян, віднесених до категорії 1, такі пільги та компенсації визначені ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, розділом VI цього Закону визначено порядок вирішення житлових питань громадян, які евакуйовані, відселені (відселяються) або самостійно переселилися (переселяються) з зони відчуження, порядок компенсації за майно, втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням, а також розділом VIІІ визначений механізм пенсійного забезпечення таких осіб.

Законом України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення» від 13.12.2001 року № 2893, який набрав чинності з 16.01.2002 року, врегульовані відносини щодо цивільної відповідальності за ядерну шкоду, встановлено порядок відшкодування шкоди, спричиненої ядерним інцидентом, визначено способи фінансового забезпечення цивільної відповідальності та її межі.

Отже, на час визнання позивача 10.04.2010 року інвалідом 3 групи та встановлення наявності причинного зв'язку ушкодження здоров'я внаслідок захворювань, які пов'язані з проживанням в зоні Чорнобильської катастрофи, питання цивільної відповідальності держави перед громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, були врегульовані вище наведеним законодавством.

Обґрунтовуючи мотиви позову до держави в особі Кабінету Міністрів, який є вищим органом у системі органів виконавчої влади та здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів, заявник посилається на ст.ст. 23,1167,1174 ЦК України.

Нормами цих статей врегульовані питання відшкодування моральної шкоди, що виникли з деліктних правовідносин внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, завданої фізичним особам винною особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, а саме коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органів державної влади, місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичній особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, до якого належить діяльність, пов'язана з використання радіоактивних речовин і за змістом ст. 1187 цього Кодексу відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договору підряду, оренди, тощо) володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1174 цього Кодексу врегульовані інші відносини, а саме відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Таким чином, вирішуючи заявлений спір, застосовуються спеціальні норми матеріального права, бо особливості відшкодування ядерної шкоди, про яку йдеться в ст. 1189 ЦК України, встановлюється вищенаведеним законодавством, зокрема, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення», які є спеціальними законами і не передбачають такої форми відповідальності держави за шкоду завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи, як відшкодування моральної шкоди.

За положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215 Казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство є учасником системи електронних платежів Національного банку. Раніше діючим Положенням про Державне казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1232, також було визначено, що Казначейство є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується та є учасником системи електронних платежів Національного банку, який здійснює забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів, управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, та інше.

Окрім того, не заслуговують на увагу і посилання позивача на висновки, викладені у постанові ВСУ від 21.10.2014 року по справі №3-86гс14, оскільки у вказаній справі були інші фактичні обставини. Зокрема, робилися висновки щодо обов'язку Міністерства оборони України, як уповноваженого органу державного управління, відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, а не щодо відшкодування моральної шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За встановлених обставин справи, визначеної підстави позову та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: