СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/761/17
Провадження №2/547/384/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Н.П.Козулі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівського районного центру зайнятості про визнання трудового договору припиненим, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що її роботодавець СПД ОСОБА_2 помер 25.01.2017, через це вона не може здійснити відповідні записи у трудову книжку щодо припинення раніше укладеного з ним трудового договору, просить зобовязати відповідача внести запис до трудової книжки про припинення трудового договору та зняти з реєстрації відповідний трудовий договір. Надалі уточнила позовні вимоги та просила встановити припиненою роботу у зв'язку зі смертю роботодавця, зобовязати відповідача внести відповідні записи до своєї трудової книжки, оскільки через смерть роботодавця не може це зробити, та зняти з реєстрації трудовий договір.

Позивач вимоги позову підтримала, просила встановити відповідні обставини та забезпечити вчинення відповідних записів у її трудовій книжці.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, вказала, що смерть роботодавця позивача стала на заваді її подальшому працевлаштуванню. Через відсутність чіткого законодавчого регулювання спірних відносин вважала, що суд може відповідно до ст. 16 ЦК України застосувати спосіб захисту цивільних прав позивача, про який позивач просить суд, використати за аналогією відповідні положення із порядків ведення трудових книжок та порядку реєстрації трудових договорів центром зайнятості.

Представник відповідача ОСОБА_4 визнав позов частково, відповідач готовий вчинити відповідні записи про зняття договору з реєстрації, якщо буде відповідне рішення суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно записів у трудовій книжці позивача та трудового договору від 04.06.2014, 04.06.2014 її прийнято на роботу продавцем продовольчих товарів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно трудового договору від 04.06.2014, зареєстрованого відповідачем 04.06.2014 за № 7. Трудовий договір є безстроковим.

Свідоцтвом про смерть від 26.01.2017 серія І-КЕ № 336831 підтверджено, що ОСОБА_2 помер 25.01.2017.

01.02.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 у звязку зі смертю.

Заявою від 16.06.2017 позивач звернулася до відповідача з питанням зняття з реєстрації трудового договору у звязку зі смертю роботодавця та внести відповідні записи до її трудової книжки.

Листом від 19.06.2016 № 01-16/420 відповідач повідомив позивача, що запис про припинення трудового договору повинна робити фізична особа-підприємець, про що надалі бувші працівник та роботодавець повідомляють центр зайнятості. Оскільки відсутня сторона, яка повинна внести запис про звільнення працівника, відповідач не має можливості згідно Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, внести відповідні записи. Рекомендує звернутися до суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 50 ЦК).

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч. 1 ст. 51 ЦК).

Частиною четвертою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що одним із документів, на підставі якого здійснюється державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у звязку із її смертю є ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи.

Положення ЦК застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 9 ЦК).

Пунктом 4.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, передбачено, що у трудовій книжці померлого працівника у розділі "Відомості про роботу" і дати запису у графі 3 записується: "Роботу припинено у зв'язку зі смертю", далі - заповнюється графа 4 - зазначаються дата і номер наказу (розпорядження). Цей запис засвідчується у встановленому порядку.

Пунктами 9, 10, 12, 15 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260, передбачено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про зняття трудового договору з реєстрації, зробленого у книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох, а в разі відсутності працівника - на двох примірниках трудового договору запис про його зняття з реєстрації. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, зокрема, керується верховенством права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 13 згаданої Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч.ч. 1, 2, 8 ст. 8 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК).

Відтак, відсутність "прямого" правового регулювання оформлення припинення трудових відносин через смерть роботодавця-фізичної особи-підприємця, не позбавляє відповідного працівника звернутися до суду за захистом свого права, який повинен здійснюватися судом за правилами аналогії закону, а за відсутності такої аналогії права, що й забезпечить позивачеві "право на справедливий суд".

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про необхідність задоволення позову повністю шляхом визнання припиненим відповідного трудового договору (роботи) позивача з дати смерті роботодавця СПД ОСОБА_2, зобовязання відповідача внести відповідні записи до трудової книжки позивача та зняти трудовий договір з реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Задоволити позов повністю.

Встановити, що 25.01.2017 роботу (трудовий договір) ОСОБА_1 припинено у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у звязку зі смертю фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Зобов'язати Семенівський районний центр зайнятості внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис "Роботу (трудовий договір) припинено 25.01.2017 у звязку зі смертю фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 10.08.2017".

Зобов'язати Семенівський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір, укладений 04.06.2014 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, вчинивши відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів, примірниках трудового договору та трудовій книжці ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко