Справа № 323/1762/16-ц
№ провадження 2/323/9/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

26.01.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Плечищевої О.В. при секретарі Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

06 травня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», що змінило свою назву на ПАТ «Омега Банк» та ним було укладено кредитний договір № 07004/408/45-011 на купівлю житлової нерухомості, згідно якого банк зобовязався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 16 000 доларів США під 11,90% річних, строком користування до 09.04.2033 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитом між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 07004/408/45-011-Z -1 від 09.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, реєстровий № 985.

Згідно вказаного іпотечного договору позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно квартиру № 4, що знаходиться за адресою: Запорізька область Оріхівський район смт.Комишуваха вулиця Вокзальна, 3.

26.11.2009 року між банком та позивачем було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 09.04.2008 року № 07004/408/45-011, згідно якого було змінено розмір відсоткової ставки та встановлено в такому розмірі: 11,9 % річних за період від дати укладання цього договору по 26.11.2009 року; 7% річних за період користування кредитом з 27.11.2009 по 09.11.2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10.11.2010 по 09.11.2011 року; 13,08% річних за період користування кредитом з 10.11.2011 по 09.04.2033 року.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 2 від 26.11.2009 року до кредитного договору від 09.04.2008 року було встановлено, що починаючи з 10.12.2009 року позичальник додатково до суми ануїтетного платежу, визначеного п.3.1.1 кредитного договору здійснює погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 120 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця до 10.02.2010 року включно.

Згідно додаткової угоди № 3 від 13.05.2011 року до кредитного договору від 09.04.2008 року було встановлено наступні розміри відсоткових ставок: 10,0% річних за користування кредитом з 14.05.2011 по 09.11.2011 року; 13,08%% річних за період користування кредитом з 10.11.2011 по 09.04.2033 року.

В квітні місяці 2016 року позивач дізнався, що його кредит було продано факторинговій компанії, а саме 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що змінило свою назву на ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого, банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, в тому числі за кредитним договором № 07004/408/45-011 від 09.04.2012 року.

В той же день, 28.11.20012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право вимоги якої належить клієнту. Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, відповідно до якого іпотеко держатель передає новому іпотеко держателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору.

Позивач вважає, що вказані договори були укладені з чисельними порушеннями вимог законодавства, тому повинні бути визнані недійсними, оскільки підписання договорів про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальнику, як споживача кредитної послуги з боку банку, а саме, невиконання передоговірної роботи з позичальником, а саме в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року кредитор перед укладанням договору у письмовій формі не повідомив його про орієнтовну сукупну вартість кредиту та кількість платежів, їх частоту та обсяги щодо виплати суми відсотків за користування кредитом. Також кредитор не зазначив в договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, не надав графік погашення суми відсотків за користування кредитом, тобто ввів його в оману для того, щоб у позивача виникла заборгованість за несплату відсотків за користування кредитом і від нього можна було отримати додаткові кошти за рахунок нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Позивач вважає, що умисел в тому, що банк скрив від нього реальний розрахунок по договору, з ціллю отримання додаткового прибутку за цим договором, шляхом визначення щомісячного платежу, який не відповідає відсотковій ставці, визначеній за договором. Якби він в момент підписання договору міг підрахувати, що переплата відсотків по вказаному кредиту є значно більше ніж він вважав на час підписання договору, то не підписав би договір. Вважає, що кредитний договір та договори забезпечення є недійсними.

Також позивач вважає недійсними договори факторингу та договору про відступлення прав вимоги, бо якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Зазначаючи статті Цивільного кодексу, статті ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, а також розпорядження Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», позивач зазначає, що до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників субєктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Але він, як громадянин України не являється субєктом господарювання, тому договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» то ТОВ «Кредитні ініціативи» та договір про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є нікчемними.

Крім того, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір факторингу від 28.11.2012 року нотаріально не посвідчений, а окремий договір про передачу прав за іпотечним договором між вказаними сторонами не укладався. Оскільки між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не було укладено договору відступлення права вимоги іпотеко держателя за відповідним іпотечним договором від 09.04.2008 року, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не набуло право вимоги за іпотечним договором від 09.04.2008 року і не могло передати це право ТОВ «Кредитні ініціативи». Отже договір про передачу прав за іпотечним договором, укладеним 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є недійсним.

Позивач прохає суд визнати недійсними:

1)кредитний договір № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

2)договір про внесення змін та доповнень № 1 від 26.11.2009 року до кредитного договору № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

3)договір про внесення змін та доповнень № 2 від 26.11.2009 року до кредитного договору № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

4)додаткову угоду № 3 від 26.11.2009 року до кредитного договору № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

5)іпотечний договір № 07004/408/45-011-Z -1 від 09.04.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, реєстровий № 985;

6) додатковий договір № 1 від 15.04.2008 року про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 07004/408/45-011-Z -1 від 09.04.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, реєстровий № 985;

7) договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладеному між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині передачі боргу по кредитному договору № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

8) договір факторингу від 28.112012 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі боргу по кредитному договору № 07004/408/45-011 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1;

9)договір про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі прав по іпотечному договору № 07004/408/45-011-Z -1 від 09.04.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, реєстровий № 985.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі.

Представники ПАТ «Омега Банк» , ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи були повідомлені судовою повісткою з повідомленням, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надавали.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовної заяви з наступних підстав.

Так в судовому засіданні було встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» 09.04.2008 року був укладений кредитний договір № 0704/0408/45-011 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості), відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 16 000 доларів США на строк по 09.04.2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором ( а.с.11-19).

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитом між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 07004/408/45-011-Z -1 від 09.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, реєстровий № 985 ( а.с.25-30).

26.11.2009 року між банком та позивачем було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 09.04.2008 року № 07004/408/45-011, згідно якого було змінено розмір відсоткової ставки та встановлено в такому розмірі: 11,9 % річних за період від дати укладання цього договору по 26.11.2009 року; 7% річних за період користування кредитом з 27.11.2009 по 09.11.2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10.11.2010 по 09.11.2011 року; 13,08% річних за період користування кредитом з 10.11.2011 по 09.04.2033 року (а.с.20-22).

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 2 від 26.11.2009 року до кредитного договору від 09.04.2008 року було встановлено, що починаючи з 10.12.2009 року позичальник додатково до суми ануїтетного платежу, визначеного п.3.1.1 кредитного договору здійснює погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 120 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця до 10.02.2010 року включно ( а.с.23).

Згідно додаткової угоди № 3 від 13.05.2011 року до кредитного договору від 09.04.2008 року було встановлено наступні розміри відсоткових ставок: 10,0% річних за користування кредитом з 14.05.2011 по 09.11.2011 року; 13,08% річних за період користування кредитом з 10.11.2011 по 09.04.2033 року(а.с.24).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого, банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, в тому числі за кредитним договором № 07004/408/45-011 від 09.04.2012 року ( а.с.31-55).

Також 28.11.20012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право вимоги якої належить клієнту. Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, відповідно до якого іпотеко держатель передає новому іпотеко держателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору ( а.с.56-76).

Так, 09 вересня 2016 року позивач по справі звернувся до суду в порядку ст. 31 ЦПК України з заявою про збільшення позовних вимог, а саме з вимогою про визнання неправомірними дії державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо проведення державної реєстрації обтяження іпотекою квартири яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, в будинку № 3 по вулиці Вокзальна, за реєстраційним номером в Державному реєстрі іпотек № 6983944 від 13 грудня 2012 року; та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним номером № 6983944 від 13 грудня 2012 року про державну реєстрацію обтяження іпотекою квартири яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, в будинку № 3 по вулиці Вокзальна, яка належить ОСОБА_1.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом надання письмової заяви змінити предмет або підстав позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Збільшення розміру позовних вимог, передбачає зміну обсягу предявлених позивачем матеріально-правових вимог.

Зміна предмета позову може означати зміну однієї матеріально-правової вимоги позивача до відповідача іншою або доповненнями позивачем первісних вимог новими.

З огляду на викладене, із заяви про збільшення позовних вимог вбачається зміна предмета позову, так як позивач доповнює первісні вимоги декількома новими немайнового характеру, до того ж які у відповідності до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 р. зі змінами та доповненнями, не оплачені судовим збором.

У звязку вище викладеним, суд не може прийняти заяву про збільшення позовних вимог до розгляду, так як справа вже розглядається по суті.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позичальник, згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України, має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підтвердження вільного волевиявлення учасника правочину за кредитним договором, суду було представлено кредитний договір № 07004/0408/45-011 від 09.04.2008 р., укладений між ВАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_1, які містять підписи від імені ОСОБА_1

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Позивач в якості правового обґрунтування визнання недійсним Кредитного договору № 07004/0408/45-011 від 09.04.2008 р., Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 26.11.2009 р. до Кредитного договору № 07004/0408/45-011 від 09.04.2008 р., Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 26.11.2009 р. до Кредитного договору 07004/0408/45-011 від 09.04.2008 р., Додаткової угоди № 3 від 26.11.2009 р. до Кредитного договору № 07004/0408/45-011 від 09.04.2008 р. та Іпотечного договору № 07004/0408/45-011-Z-1 від 09.04.2008 р.; укладені з ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» зіслався на ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

На думку позивача, обман полягає в тому, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, кредитор перед укладенням договору у письмовій формі не повідомив його про орієнтовну сукупну вартість кредиту та кількість платежів, їх частоту та обсяги щодо виплати суми відсотків за користування кредитом. Також, кредитор не зазначив в договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування відсоткової ставки за кредитом та не надав йому графік погашення суми відсотків за користування кредитом. Тому своїми діями кредитор умисно ввів його в оману для того, щоб у нього виникла заборгованість за несплату відсотків за користування кредитом і від нього можна було отримати додаткові кошти за рахунок нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Однак така правова позиція позивача не узгоджується з кредитним договором № 07004/0408/45-011 від 09 квітня 2008 року, де в абзаці 3 пункту 11.1. цього кредитного договору зазначено, що укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Інших доказів, стосовно введення в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України, суду надано не було.

З огляду на викладене, суд не може погодитися з позивачем, що його було введено в оману при укладанні кредитного договору № 07004/0408/45-011 від 09 квітня 2008 року, та як в абзаці 2 пункту 11.1. цього кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку) та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі, а тому посилання позивача на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, є безпідставним та спростовується самим оскаржуваним кредитним договором.

Як вбачається з п. 11.5. кредитного договору № 07004/0408/45-011 від 09 квітня 2008 року, банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

Відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається лише у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Цивільним кодексом України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Визначення місця договору факторингу в системі цивільно-правових договорів, які регулюють передачу (відступлення) права вимоги має суттєве значення, оскільки відмежування вказаного договору від інших подібних договорів визначає необхідність виконання спеціальних вимог законодавства, зокрема, відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Також законодавством передбачені порядок та підстави зміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Вказана послуга, згідно договору факторингу, надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі №6-2482 св. 14 та постанові Вищого господарського суду України від 19 серпня 2014 року по справі № 922/1323/14.

Як вбачається зі спірних: договору факторингу № 15, укладеного 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», договору факторингу, укладеного 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», і договору про передачу прав за іпотечним договором, укладеного 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», сторони при його укладенні керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), то підстави для визнання вказаного договору недійсним, відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, відсутні.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, таким чином суд позбавлений ініціативи самостійно здійснювати заміну неналежного відповідача на належного. Позивач у позові визначив відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство «Омега Банк», але в порушення ст.60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, що ПАТ «Омега Банк» є правонаступником ПАТ «Сведбанк».

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 512, 509, 510, 513, 514, 515, 626, 627, 1077, 1079, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області: ОСОБА_5