Справа № 127/244/17-ц Провадження № 22-ц/772/2935/2017Головуючий в суді першої інстанції Волошин С. В.
Категорія 53Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Копаничук С.Г., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25.08.2015 року по 06.12.2016 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Наказами №132-к від 23.08.2016 року, №135-к від 25.08.2016 року її було звільнено з посади старшого майстра згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Проведене звільнення вважає незаконним, оскільки після закінчення строку дії трудового договору, трудові відносини фактично тривали, зокрема 06.12.2016 року під час виконання нею своїх трудових обов'язків о 15 год. 30 хв., їй повідомили, що наказами відповідача №132-к від 23.08.2016 року та №135-к від 25.08.2016 року її було звільнено з посади старшого майстра за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Вказала, що наказ №132-к від 23.08.2016 року передбачав її звільнення з 25.08.2016 року, однак наказом №135-к від 25.08.2016 року внесено зміни до наказу №132-к від 23.08.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2», а саме пункт 1 викладено новій редакції, яким передбачено її звільнення з займаної посади з першого дня виходу на роботу після лікування. Позивач зазначила, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривали, а отже вона вважалась такою, що працює за безстроковим трудовим договором, як наслідок відповідач не мав права звільнити її з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила поновити її на посаді старшого майстра Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30 704,96 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що звільнення позивача було проведено з урахуванням вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами строкового трудового договору.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно заяви ОСОБА_2 від 24.07.2015 року, адресованої директору ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну», вона просила прийняти її на посаду старшого майстра за строковим договором терміном на один рік.

Відповідно до наказу №56-к від 24.07.2015 року «Про прийом ОСОБА_2» по ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну», ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого майстра за строковим трудовим договором терміном в один рік. Наказом визначено, що позивач приступає до виконання посадових обов'язків з 25.08.2015 року.

На виконання наведеного наказу до трудової книжки позивача внесено відповідний запис за порядковим №18 від 25.08.2015 року.

24.07.2015 року між сторонами укладено строковий трудовий договір №13, відповідно до преамбули та п. 6.1 якого ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого майстра з 25.08.2015 року до 25.08.2016 року.

Умовами строкового трудового договору, зокрема п. 5.1. Договору визначено, що зміни та доповнення до цього договору приймаються підписанням сторонами додаткових угод, а п.п. 5.2.1. п. 5.2. Договору визначено, що дія Договору припиняється в тому числі після закінчення терміну його дії.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що за місяць до закінчення терміну дії вказаного Договору він може бути продовжений або укладений на новий термін.

Таким чином, умовами даного договору передбачено як умови його припинення, так і пролонгації трудових відносин на новий строк, шляхом ініціювання сторонами внесення у Договір відповідних доповнень, шляхом підписання сторонами додаткових умов, причому така ініціатива повинна бути висловлена (та відповідним чином письмово виражена) не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору.

З матеріалів справи видно, що наказом №132-к ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» від 23.08.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2» у зв'язку із закінченням строку трудового договору №13 від 24.08.2015 року вирішено звільнити ОСОБА_2 з посади старшого майстра 25.08.2016 року.

Наказом №135-к ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» від 25.08.2016 року «Про внесення змін до наказу від 23.08.2016 року №132-к «Про звільнення ОСОБА_2» у зв'язку з відсутністю старшого майстра ОСОБА_2 25.08.2016 року на роботі через хворобу, вирішено внести зміни до наказу від 23.08.2016 року №132-к, виклавши пункт 1 вказаного наказу в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_2 з посади старшого майстра з першого для виходу на роботу після лікування».

Матеріалами справи встановлено, що звільнення ОСОБА_2 проведено 06.12.2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, згідно описаних вище наказів, тобто в наступний день, після закриття лікарняного листа серії АГУ №663460 від 05.12.2016 року. Вказана обставина не заперечується сторонами при розгляді справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Вимогами ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, зокрема може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надано для ознайомлення «Повідомлення про розірвання строкового трудового договору» від 08.06.2016 року №182, відповідно до якого роботодавець повідомляв, що термін строкового трудового Договору №13 від 24.07.2015 року закінчується 25.08.2016 року. У повідомленні також вказано, що 25.08.2016 року відбудеться звільнено з посади у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Із актів №16 та №17 від 08.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи в цей день на роботі, відмовилась підписувати наведене вище повідомлення, при цьому уповноваженими працівниками роботодавця зафіксовано факт відмови ОСОБА_2 від підписання повідомлення про припинення трудових відносин у строк, що обумовлено строковим трудовим договором.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу, зокрема про поновлення її на роботі, обґрунтовану тим, що трудові відносини після закінчення 25.08.2016 року строку трудового договору фактично тривали, адже звільнення позивача в останній день строку дії трудового договору не проведене, а тому дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, відтак роботодавець не мав права її звільнити за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

У листі Міністерства соціальної політики України №30/13/133-12 від 31.01.2012 року «Щодо закінчення строкового договору» визначено, що якщо в останній день строку дії трудового договору працівник не був звільнений, трудові відносини вважаються продовженими на невизначений строк, якщо жодна із сторін не вимагає припинення трудових відносин (ст. 39-1 КЗпП України).

Таким чином, для встановлення факту виникнення між працівником та роботодавцем безстрокових трудових відносин після закінчення строку дії строкового трудового договору необхідно встановити сукупність фактичних обставин (юридичний склад): 1) термін дії строкового трудового договору є таким що закінчився; 2) трудові відносини між працівником та роботодавцем фактично тривають; 3) як роботодавець так і працівник не вимагає припинення трудових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами не виникли безстрокові трудові відносини, оскільки вбачається небажання роботодавця пролонгувати трудові відносини з позивачем після закінчення дії строкового трудового договору, про що свідчать: повідомлення про розірвання трудового договору від 08.06.2016 року, акти №16, 17 від 08.06.2016 року, журнал реєстрації актів про відмову від підпису, покази свідків.

З матеріалів справи видно, що згідно листків непрацездатності серії АГУ №757251, АГУ №553698, АГУ №535672, АГУ №750011, АГУ №535977, АГУ №663460 ОСОБА_2 у період з 23.08.2016 року по 05.12.2016 року включно перебувала на лікарняному і її звільнення проведено в перший день виходу на роботу, а саме 06.12.2016 року, відповідно до наказу №135-к від 25.08.2016 року, при цьому роботодавцем з власної ініціативи надано позивачу додаткові матеріальні гарантії з оплати перших п'яти днів строку непрацездатності за кожним представленим лікарняним листом за рахунок фонду заробітної плати.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки не винесення роботодавцем наказу про звільнення позивача з роботи в останній день строку дії трудового договору не може слугувати підставою для констатації факту незаконності звільнення позивача поза межами строку дії договору з підстави, визначеної п. 2 ст. 36 КЗпП України, оскільки фактичне тривання трудових відносин між позивачем та відповідачем до 06.12.2016 року обумовлено виключно перебуванням позивача на лікарняному, але аж ніяк не бажанням роботодавця пролонгувати трудові відносини з позивачем, що є у даному випадку визначальним для встановлення факту «трансформації» строкових трудових відносин в безстрокові, при цьому решта вимог, заявлених позивачем є похідними, відтак задоволенню не підлягають.

Викладені в апеляційній скарзі твердження фактично лише відтворюють зміст позовних вимог, при цьому основне посилання зроблено на те, що ОСОБА_2 не була звільнена в останній день строку дії трудового договору, а тому трудові відносини вважаються продовженими на невизначений строк, однак дані твердження є безпідставними, їм надано відповідну правову оцінку та зроблено висновок про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі

Щодо посилання на виконання позивачем трудових обов'язків 06.12.2016 року, то дані посилання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не надано належних доказів, які б підтверджували виконання нею в цей день будь-якої роботу на підприємстві.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом: