Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/574/17
Провадження №2/433/390/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2017 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Певної О.С.,

за участю секретаря - Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором-

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, предявило дійсний позов. В ході судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суму в розмірі 52 868,25 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.10.2009 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ідентифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами надання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і отримав кредитну картку «Універсальна 55». 10.09.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну «Універсальна Gold 55» відповідно до тарифів якої він отримав кредит у розмірі 13280,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складають між банком і відповідачем кредитний договір. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 52 868,25 грн., яка складається з: 13 089,95 грн. - заборгованість за кредитом; 36 495,73 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 288,84 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2493,73 грн. - штраф (процентна складова). Виниклу заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засідання представник позивача, з урахуванням уточнюючих позовних вимог, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 13089,95 грн. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, застосувавши до них строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 13.10.2009 року ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» анкету-заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають Кредитний Договір (а.с.6).

Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна 55», яку 10.09.2013 року було переоформлено на престижну картку «Універсальна Gold 55», відповідно до тарифів якої отримав кредит у розмірі 13280,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків у розмірі 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом

У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.10.2009 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 28.02.2017 року останній має заборгованість в сумі 52 868,25 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 13 089,95 грн.; заборгованості за відсотками по користуванню кредитом 36 495,73 грн.; заборгованості за пенею та комісією 288,84 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 2493,73 грн. (а.с.240-241).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту відповідач ОСОБА_1 здійснив 26.10.2013 року.

Зі змісту ч.1 ст.530 ЦК України випливає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг сторони домовились у разі порушення клієнтом зобовязань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту встановити строк погашення кредиту 91-й день з моменту порушень зобовязань клієнта з погашення кредиту і зажадати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і процентів за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. При цьому відповідно до ст..212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що строк наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобовязання клієнта з погашення заборгованості за кредитом. На цю дату клієнт зобовязаний повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і проценти за фактичний час його використання, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Зі змісту ст..258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність: скорочена, або більш тривала порівняно із загальною. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За загальним правилом відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Приймаючи до уваги п.2.1.1.4.6 Умов та Правил строк користування кредитом, наданим відповідачу ОСОБА_1 вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 27.01.2014 року, тому право вимоги за кредитом у позивача виникло на 91-й день після здійснення відповідачем останнього платежу, тобто з 28.01.2014 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи до суду позивач звернувся лише 24.03.2017 року, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

В письмових поясненнях наданих суду позивач посилається на те, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Відповідно до правил користування карткою строк її дії вказаний на лицьові стороні картки і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту на кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Таким чином, строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 20.03.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Крім того позивач зазначив, що відповідач здійснював погашення заборгованості, в тому числі 28.12.2016 року, у звязку з чим перебіг строку позовної давності має перериватися у звязку із вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Не вирішення судом питання про можливість застосування позовної давності може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно здійснив погашення кредиту в сумі 6000,00 грн. за період 01.12.2016 р. - 01.01.2017 р, згідно квитанцій від 23.04.2017 р та від 28.04.2017 р. Зазначене також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 56-57, 241).

Однак при цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №6-1457цс16, відповідно до якої правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, зокрема, належить часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Однак, вчинення боржником платежу на погашення лише певної частини боргу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідач погоджується з тим, що він дійсно здійснював погашення за основним тілом кредиту, однак суму заборгованості за нарахованими йому відсотками він не визнає в повному обсязі, у звязку з чим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, зазначеної вище, здійснення платежів з метою погашення основної суми кредиту не може бути підставою для переривання позовної давності для стягнення суми заборгованості за відсотками, яку відповідач не визнає в повному обсязі. Разом з тим строк позовної давності щодо сплати заборгованості за тілом кредиту був дійсно перерваний у звязку із вчиненням відповідачем дій з метою його сплати.

В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у виді заборгованості за пенею та комісією в сумі 288,84 грн. та заборгованості по судовим штрафам в сумі 2993,73 грн. суд дійшов наступного.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься смт Троїцьке Луганської області.

Як вбачається зі справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань.

Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.02.2017 року за кредитним договором № б/н від 13.10.2009 р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 вбачається, що позивачем нараховано відповідачу: 288,84 грн. заборгованість за пенею та комісією; 2993,73 грн. заборгованість по судовим штрафам. З якого саме періоду виникла заборгованість по штрафам позивачем не конкретизовано. В самому розрахунку взагалі відсутні дані, які свідчать про розрахунок штрафу, а зазначений лише розрахунок такої санкції як пеня (а.с.240-241).

За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту у загальній сумі 3282,57 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в сумі 13 089,95 грн., оскільки до вимог про стягнення заборгованості за відсотками застосовується строк позовної давності і зазначена сума також стягненню не підлягає.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Відповідно оригіналу платіжного доручення №PROM7BROPV від 07.03.2017 року позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с.37).

Оскільки позовні вимоги задоволені на 24,75% , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 396,00 грн. (1600*24,75%=396,00 грн.).

На підставі викладеного, ст. 256-258, 261, 526, 530, 610-612, 625, 628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. ім. газети «Сельская новь»АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (р/р № 111, , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2009 року в сумі 13 089 (тринадцять тисяч вісімдесят девять) гривень 95 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. ім. газети «Сельская новь»АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (р/р № 111, , МФО № 305299) судові витрати в розмірі 396 (триста девяносто шість) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2017 року.

Суддя О.С. Певна

4

Певна

07.08.17