Справа № 640/861/17
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання права власності та усунення перешкод у його користуванні,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно- автомобіль «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова: VF1FC0JHF24368550, р.н. НОМЕР_1, зняти арешт з рухомого майна з вказаного автомобіля, що був накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2016 року по цивільній справі №640/9129/16-ц; зняти арешт з рухомого майна- з вказаного автомобіля, що був накладений постановою Московського ВДВС ХМУЮ від 28.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53105150, припинити розшук вказаного автомобіля, що був вчинений постановою Московського ВДВС ХМУЮ від 28.12.2016 року про відкриття ВП №53105150, та стягнути судові витрати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме:

-п.3 ч.2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог. Позивачем належним чином не конкретизовано позовні вимоги, а саме позивач просить зняти арешт накладений постановою Московського ВДВС ХМУЮ, а останнього зазначає як третю особу. Щодо арешту накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова, то позивач не позбавлений можливості звернутись з відповідною заяву до суду, а в разі відмови в її задоволенні оскаржити її в апеляційному порядку. А якщо, позивач просить виключити майно з-під арешту, то позивачем не конкретизовані вимоги. Крім того, позивачем повинна бути особа, яка не визнає або оспорює право власності, а з позову вбачається, що відповідач ОСОБА_2 нічого не оспорює.

Крім того, що стосується відповідних дій в рамках виконавчого провадження, то відповідно до ст. 383 ЦПК України, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу усунути вказані недоліки поданої позовної заяви в строк, наданий судом.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання права власності та усунення перешкод у його користуванні, - залишити без руху.

Надати позивачеві 5-денний строк з моменту отримання ухвали для виправлення недоліків.

Інакше заява буди вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Суддя