Справа № 635/7364/16-ц
Провадження № 2/635/693/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, встановлення факту спільного місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання свідоцтва про право на власність на нерухоме майно недійсним в 1/4 частині, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням уточнень), в якому просить:

- визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначити, що частка ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у справі у спільному майні складає 1/2;

-встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1;

-визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане 07.09.2011 Русько-Тишківською сільською радою на ім'я ОСОБА_3 частково недійсним в 1/4 частині.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що первинна реєстрація на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, було здійснено за ОСОБА_5. Після реєстрації права власності ОСОБА_5 продала вищезазначений будинок ОСОБА_4, яка з 25.12.1992 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 В по господарській книзі Русько-Тишківської сільської ради було зареєстровано вищевказаний будинок, членами господарства зазначена ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В період часу з 1997 року по 2004 рік подружжям на території спільного домоволодіння було побудовано надвірні споруди загальною вартістю 272159 гривень. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частки спірного будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є син померлої - позивач по справі та її чоловік - ОСОБА_3. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом з нею на день її смерті. 17 вересня 2011 року Русько-Тишківською сільською радою Харківського району на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на спірний будинок в цілому, про що позивачу стало відомо лише 22 липня 2016 року при отриманні довідки з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». А оскільки позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та фактично прийняв спадщину, ОСОБА_3 не мав права отримувати право власності на будинок в цілому, у зв'язку з чим, позивач і звернувся з відповідним позовом до суду.

Представник позивача адвокат Воронов О.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що ОСОБА_4 придбала спірний житловий будинок у колишньої власниці в 1994 році, але договір купівлі-продажу зник, а запис у по господарській книзі про те що ОСОБА_3 є головою господарства - сфальсифікований та з'явився після смерті ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лаєвська М.Л. у судовому засіданні заперечувала проти позову та зазначила, що відомості про придбання ОСОБА_4 спірного житлового будинку відсутні, запис у погосподарській книзі не є доказом укладання такого договору. Крім того, позивачем не було доведено факт постійного проживання позивача з матір'ю, а наданий суду акт депутата про проживання не є належним та допустимим доказом.

Представник відповідача - Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірним є житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 72,90 кв.м. разом з надвірними будівлями, якому рішенням Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 24 січня 2017 року, присвоєно таку поштову адресу: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 25.12.19922 Московським відділом ЗАГС м. Харкова, на підставі актового запису №1829.

ОСОБА_4 є матір'ю позивача у справі - ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 09.12.1983 Відділом ЗАГС Великописарівського райвиконкому Сумської області, на підставі актового запису №84.

Помирає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 19.06.2006 Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запиту №26.

Згідно записів погосподарської книги Русько-Тишківської сільської ради за 1996-2000 роки, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, головою домогосподарства значиться ОСОБА_3

Відомості по господарської книги також підтверджуються інформацією виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради від 27 травня 2016 року № 891, відповідно до якої ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована разом з чоловіком ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Спірне домоволодіння за вищевказаною адресою відповідно до технічного паспорту та інформації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2016 № Л-1438, домоволодіння за вищевказаною адресою складається з житлового будинку літ. «А-1» площею 72,90 кв.м., та надвірних будівель - сараїв літ. «Ж», «Р», навісу літ. «З», літньої кухні літ. «Л», гаражів літ. «М», «Н», льох літ. «Е», вбиральні літ. «П», зливної ями літ. «Я», колонки літ. «К», огорож № 2, 3, 5.

Згідно повідомлення КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 07.09.2016 № 401, первинна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, було здійснено в цілому за ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 26.05.1994, реєстровий № 1-86 згідно акту передачі будинку переселенцю, затвердженого рішенням Русько-Тишківської сільської ради 12.04.1994 №6/62, довідки державної податкової інспекції Харківської райдержадміністрації Харківської області від 19.04.1994 №Ю-912/599.

При цьому, згідно копії свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2011 року виданого Русько-Тишківською сільською радою на підставі рішення ІХ сесії VІ скликання Русько-Тишківської сільської ради від 29.08.2011, житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності в цілому ОСОБА_3. Дане свідоцтво зареєстровано в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером - 34577491.

На підставі вказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, за реєстраційним номером - 34577491.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 21 квітня 2016 виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №18, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до інформації наданої Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 20.10.2016 за вих.№3330/02-14, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, згідно заповіту посвідченого 04 серпня 2006 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-479, звернувся син померлого - ОСОБА_2 на ім'я якого і був складений вищевказаний заповіт, на все майно. Заяв від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину після вказаного спадкодавця держнотконтора не видавала.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, з приведеного вище вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу під час шлюбу з ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання вищевказаного житлового будинку спільною власністю подружжя та визначення належної ОСОБА_4 частки у спільному майні, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час перебування подружжя у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільному сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до положень ст. 24 КпШС України, майно, одержано під час шлюбу в дар або у порядку спадкування є власністю кожного з них.

Аналогічні положення містяться і в статтях 57 та 60 Сімейного Кодексу України, що діяв на час смерті ОСОБА_4.

Між тим, доводи позивача про реєстрацію житлового будинку у погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради не може бути підставою вважати житловий будинок спільною власністю подружжя, оскільки погосподарська книга не містить посилань на підставу набуття права власності головою господарства ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляну на зазначене вище, у суду відсутні підстави вважати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Разом з тим, позивач є сином померлої ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги спадкування за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ст. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з інформації Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 20.10.2016 за вих. № 3330, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яка проживала на день смерті в АДРЕСА_1, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавці із заявами про прийняття спадщини або відмову у прийнятті спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, суд враховує наступне.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004, доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 16.05.2013, №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам роз'яснено, що заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Натомість, позивачем не надано відомостей про зареєстроване або фактичне місце проживання станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, на день смерті спадкодавця - ОСОБА_4.

Акт від 15 серпня 2016 року, складений депутатом Русько-Тишківської сільської ради Туман О.І., згідно якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджують, що ОСОБА_1, 1970 р.н., проживав в АДРЕСА_1, з 1995 року по 2008 рік, суд не вважає належним та допустимим доказом, оскільки його зміст суперечить зібраним по справі даним та спростовується поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні.

Так, допитана у судовому засіданні ОСОБА_13 пояснила, що вона є сестрою померлого ОСОБА_3 проживала у спірному будинку з жовтня 2005 року по лютий 2006 року, їй особисто відомо, що дружина брата - ОСОБА_4 перед смертю дуже хворіла, була прикута до ліжка. ОСОБА_4 доглядав її чоловік, ОСОБА_13 та свекруха. Позивач інколи відвідував матір, але ані матеріально ані морально її не підтримував.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_3 особисто знала його дружину ОСОБА_4 Свідок пояснила, що позивач не проживав разом з матір'ю у спірному будинку, ОСОБА_4 перед смертю доглядав її чоловік, його сестра та матір.

З урахуванням встановлених обставин та наведених положень закону, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем - ОСОБА_4 на день смерті останньої.

Таким чином, позовна вимога про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане 07.09.2011 Русько-Тишківською сільською радою на ім'я ОСОБА_3, яка ґрунтується на доводах позивача про набуття ним права власності на 1/4 частку спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_4, також не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено підстав вважати ОСОБА_1 таким, що набув право власності на частку у праві власності на спірний будинок в порядку спадкування на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 50, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, встановлення факту спільного місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання свідоцтва про право на власність на нерухоме майно недійсним в 1/4 частині - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Я.А. Шинкарчук

.