Справа № 686/9305/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд
в складі: головуючого-судді Палінчака О.М.
при секретарі Антосєві В.П.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшко-дування моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федера-ції проти України,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації, в якому просить відшкодувати моральну шкоду завдану загибеллю його сина ОСОБА_3 при виконанні обов`язку військової служби 29 серпня 2014 року на території Донецької області в місті Іловайськ, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що він проживає по АДРЕСА_1 , Україна.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача в шлюбі з ОСОБА_4 в місті Хмельниць-кому народився син ОСОБА_3 .
Суд в цьому рішенні прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_3 , передбачене ст. 27 Кон-ституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод від 04 листопада 1950 року.
Позивач вважає, що збройною агресією Російської Федерації проти України, яка спричинила загибель його сина, йому було завдано моральну шкоду, в зв`язку з чим просить стягнути з держави Російська Федерація на його користь 1 753 961 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Бан-ку України складає 60 000 Євро.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задоволь-нити повністю.
Відповідач - представник Російської Федерації, в судове засідання на вказану дату та час не з`явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання посольст-вом Російської Федерації в Україні судової повістки 10.07.2017 р.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який народив-ся ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Ярмолинці Хмельницької області України, зареєстрований та проживає в кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .
02.01.1967 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Стріховецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області був зареєстрований шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хме-льницькій області.
З жовтня 2005 року ОСОБА_3 працював на різних посадах в органах внут-рішніх справ України.
У 2014 році ОСОБА_3 був призваний до лав Збройних Сил України, яку проходив у військовій частині НОМЕР_3 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 р. у цивільній справі № 686/19842/16-ц, яке набрало законної сили, безпосередньо встановлено факт загибелі ОСОБА_3 при виконанні обов`язку військової служби 29.08.2014 року на території Донецької області в місті Іловайськ, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд, виходячи з встановленого рішенням Хмельницького міськрайонно-го суду Хмельницької області від 12.12.2016 р. у цивільній справі № 686/19842/16-ц юридичного факту, робить висновок, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого ОСОБА_1 завдано шкоди, є Російська Федерація.

В силу ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іно-земні держави та інші суб`єкти публічного права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було поруше-но невід`ємне право на життя сина позивача, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифікована Законом України № 475/75-ВР від 17.07.1997 р., далі - Європейська Конвенція). Як наслідок ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи від-шкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси-лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 2 Європейської Конвенції встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Згідно із статтею 8 Європейської Конвенції, кожен має право на повагу до сво-го приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Російською Федерацією, внаслідок збройної агресії проти України, позбавлено життя ОСОБА_3 , який є сином позивача, а отже грубо порушено його право на повагу до сімейного життя.

У відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача та його представника, наданих в судовому засіданні, загибель ОСОБА_3 завдала позивачу душевних страждань та болю. Незаконна та протиправна військова агресія Російської Феде-рації проти України, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , призвела до втрати позивачем підтримки та неможливості підтримувати звичний для нього спосіб життя. Він постійно відчуває душевний біль, згадуючи свого сина та обставини, за яких він загинув. Незаконність та безкарність дій Російської Федерації, особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права людини в Україні та відчуття незахищеності, яке позивач постійно відчуває через загибель свого сина - завдають позиву безперервного, невгаваючого душевного болю та страждань.

Що стосується розрахунку компенсації за завдану ОСОБА_1 моральної шкоди, то суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юри-дичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із зни-щенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру право-порушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шко-да відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використову-ються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шко-ди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отри-мати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Єв-ропейською конвенцією порушення.

В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Єв-ропейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зроби-ти висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер.

Крім цього, позивач та його представник в судовому засіданні пояснили, що через смерть сина ОСОБА_1 втратив сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває душевний біль від втрати близької людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, адже він знаходиться у стресовому стані, що перемежо-вується із станом періодичної депресії. Його родина сумує за сином, адже тепер після його смерті, вони позбавлені любові, піклування та виховання.

Отже, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів ОСОБА_1 , а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані пору-шення, що були допущені Російською Федерацією відносно нього.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену ОСОБА_1 моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та ста-новить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)).

Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його прав, умисного характеру дій Російської Феде-рації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які він відчуває роками через втрату рідного сина, суд вважає достатнім та справе-дливим розмір компенсації за заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 753 961 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ скла-дає 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнен-ня компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.

Крім цього, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши зброй-ну агресію відносно України та відповідно окупацію частини території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луган-ської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту нара-ди по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про друж-бу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Феде-рація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гель-сінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єдна-них Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітницт-ву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її май-ну.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федераці-єю про українсько-російський державний кордон Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому, на думку суду є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судо-вого імунітету.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

На підставі ст. 27, 55 Конституції України, ст. 2, 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 ст. 2 Міжнародного Пакту про грома-дянські і політичні права, ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 210-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 753 961 (один мільйон сімсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят одну) грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

Стягнути з держави Російська Федерація судовий збір в сумі 640 (шістсот со-рок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апе-ляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляцій-ної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цьо-го рішення.

Суддя: О.М. Палінчак