Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» (далі -ТОВ «Комфі Трейд»), посилаючись на те, що з 1 січня 2011 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу від 7 вересня

2012 року йому було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - з 7 вересня 2012 року по 14 серпня 2015 року.

13 серпня 2015 року позивач направив керуючому магазину «Харків-5» ТОВ «Комфі Трейд» ОСОБА_5 заяву з проханням повідомити його режим (графік) роботи та адресу робочого місця, якщо це зазнало змін за період перебування у відпустці, а також забезпечити належну технічну можливість прибуття до робочого місця. Крім того, просив надати належним чином засвідчену копію колективного договору ТОВ «Комфі Трейд».

15 серпня 2015 року позивач намагався вийти на робоче місце, але йому було повідомлено про скорочення його посади та запропоновано написати заяву про надання відпустки за власний рахунок.

За такою заявою позивачу надана відпустка за власний рахунок з 15 серпня 2015 року по 22 серпня 2015 року, однак після 22 серпня 2015 року його знов не допущено до робочого місця.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року, ТОВ «Комфі Трейд» зобов`язано забезпечити позивачу доступ до робочого місця для належного виконання трудових обов`язків керівника групи продажу по кредитам та додатковим продуктам у приміщенні магазину по проспекту

Московському, 257 в м. Харкові.

25 березня 2016 року позивача допущено до робочого місця.

Позивач зазначав, що у період з 22 серпня 2015 року по 25 березня

2016 року, що становить 7 місяців 1 день, з вини відповідача він не працював.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ТОВ «Комфі Трейд» середній заробіток в розмірі 32 729,60 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Комфі Трейд» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2015 року

по 24 березня 2016 року у розмірі 32 729,60 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 листопада

2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнутого середнього заробітку.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за період з 23 серпня 2015 року по 24 березня 2016 року у розмірі

21 787,92 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Комфі Трейд» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 серпня 2015 року по 24 березня 2016 року.

Разом із тим, зменшуючи суму стягнутого середнього заробітку виходив із того, що позивач у період з 22 серпня 2015 року по 25 березня 2016 року не працював, але не був звільнений, тому застосуванню підлягає пункт 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого

1995 року № 100 (далі - Порядок).

Даний висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що з 1 січня 2011 року ОСОБА_4 працює у

ТОВ «Комфі Трейд» на посаді керівника групи продажу з кредитів та додаткових продуктів.

На підставі наказу від 7 вересня 2012 року ОСОБА_4 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку -

з 7 вересня 2012 року по 14 серпня 2015 року.

15 серпня 2015 року ОСОБА_4 намагався вийти на робоче місце, проте йому було заборонено доступ до приміщень працівниками охорони відповідача, оскільки його посаду було скорочено. Того ж дня позивач звернувся до роботодавця з заявою про надання йому відпустки за власний рахунок на період з 15 серпня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Після 22 серпня 2015 року ОСОБА_4 також не було допущено до робочого місця.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 14 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року, задоволено позов ОСОБА_4 про поновлення на роботі, і зобов`язано ТОВ «Комфі Трейд» допустити позивача до робочого місця та виконання ним трудових обов'язків керівника групи продаж по кредитам та додатковим продуктам у приміщенні магазину по проспекту Московському, 257 в м. Харкові.

25 березня 2016 року вказане рішення суду виконано.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4, посилався на те, що з вини відповідача він знаходився у вимушеному прогулі з 23 серпня 2015 року по 24 березня 2016 року включно, що становить 7 місяців 1 день.

Частиною 2 ст. 235 ККпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Положеннями розділу ІІІ Порядку «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій, тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Встановивши, що у період з 22 серпня 2015 року по 25 березня

2016 року ОСОБА_4 не працював, але не був звільнений, апеляційний суд вірно вважав, що для визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до застосування пункт 4 розділу ІІІ Порядку, згідно з яким в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі, тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), встановив фактичні обставини справи та прийшов вірного правового висновку, що неправомірність дій власника підприємства - відповідача у недопуску позивача до роботи підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, вчинені відповідачем перешкоди для позивача у доступі до робочого місця є порушенням трудових прав останнього.

При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню, судом апеляційної інстанції наведено відповідні розрахунки.

Доводи касаційної скарги щодо вчинення позивачем прогулу жодними доказами не підтверджено.

Навпаки, рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджено, що відповідач створив позивачу перешкоди у доступі до робочого місця, а відтак, суд дійшов правильного правового висновку, що в період з 23 серпня 2015 року по 24 березня 2016 року позивач знаходився у вимушеному прогулі, тому має право на оплату праці за цей час.

Решта доводів касаційної скарги зводиться до незгоди заявника з оцінкою доказів, наданою судами при розгляді справи.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 червня 2016 року у незміненій апеляційним судом та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська