Справа № 639/3408/17
Провадження № 2/639/1620/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 06.06.2017 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка», який в подальшому уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунк при звільненні по заробітній платі за період з 21.03.2011 до 10.03.2017 в сумі 314294,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 19.04.1989 по 21.03.2011 вона працювала на ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка». З 2008 року відповідач постійно затримував виплату заробітної плати, у зв'язку з чим ОСОБА_1 прийнято рішення звільнитися. Наказом від 21.03.2011 за згодою сторін позивача було звільнено. На день звільнення з роботи у відповідача перед ОСОБА_1 існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня 2010 року по березень 2011 року в сумі 21526,50 грн.

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2012 стягнуто з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з березня 2010 року по березень 2011 року. Проте, повністю заборгованість по заробітній платі відповідач виплатив лише 10.03.2017.

У судовому засіданні позивач підтримала позов з уточненими вимогами, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в розмірі 80674,56 грн, посилаючись на простій на підприємстві та неповний робочий тиждень на підприємстві при розрахунку кількості робочих днів за період затримки розрахунку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» та звільнена 21.03.2011. В день звільнення позивачеві не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 21526 грн 50 коп.

Крім того, 30.03.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» заборгованості за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21526,50 грн на користь ОСОБА_1 (а.с. 4).

У судовому засіданні представником відповідача визнано, що вказане судове рішення було виконано лише 10.03.2017. Зазначені обставини підтверджуються випискою по картковому рахунку (а.с. 11) та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2017 ВП № 34449437 (а.с. 10).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144цс13, від 18.07.2012 у справі № 6-14417св12, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог, передбачених ст. 360-6 ЦПК України.

При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачеві на підставі ст. 117 КЗпП України при чотириденному робочому тижні, суд враховує число робочих днів з 21.03.2011 по 10.03.2017, що складає 1147 днів.

Таким чином, з 21.03.2011 по день фактичного розрахунку з позивачем, а саме 10.03.2017 сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає (1147 днів. х 210,09 грн = 240973,23 грн) 240973,23 грн (без утримання податку і інших обов'язкових платежів).

З огляду на вищевикладене суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд судовий збір в сумі 2409 грн 73 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Окрім того, суд вважає за необхідне розяснити, що згідно ст. 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Підпунктом 180 п. 1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу

Тобто, ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» будучи податковим агентом зобовязаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Крім того, абзацом 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 240973 грн 23 коп. зазначений без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Отже, ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», виконуючи рішення суду в даній частині й будучи податковим агентом, зобовязаний нарахувати та утримати прибутковий податок та інші обовязкові платежі зі стягнутого середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 240973,23 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 18, 21, 24, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 240973 (двісті сорок тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн 23 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» () на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 2409 (дві тисячі чотириста дев'ять) грн. 73 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк