УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ПисаноїТ.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 22 листопада 2007 року він уклав з відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») кредитний договір, за умовами якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 181 953,27 долара США з цільовим використанням - придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 11 828 емітованих ТОВ «Укргаз» з номінальною вартістю кожної облігації 30 грн, з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості, згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 21 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «Укргаз» та договору про резервування/бронювання приміщення від 12 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об'єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що умови п. п. 1.3.1, 3.3.3, 3.5, 4.2.3, 4.2.6, 4.3.12, 4.3.16., 4.3.17, 5.1, 5.2, 6.3, 6.4 зазначеного кредитного договору не відповідають нормам чинного законодавства, є несправедливими та всупереч принципу добросовісності зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 22 листопада 2007рокуміж ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 181 953,27 долара США у порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Нове житло», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,29 % відсотків на рік, строком до 19листопада 2022 року, зі сплатою комісії за розрахунками за кредитним договором у розмірі 1,25 % від суми виданих коштів зазначених в п.1.2, за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

Відповідно до п.1.2 договору цільове використання кредиту - придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 11 828 емітованих ТОВ «Укргаз» з номінальною вартістю кожної облігації 30 грн, з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості, згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 21 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «Укргаз» та договору про резервування/бронювання приміщення від 12 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об'єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно листа ПАТ «КБ «Надра» від 2 листопада 2016 рокувстановлено, що встановлена відсоткова ставка в кредитному договорі у розмірі 12,29 % є технічної помилкою, яка була допущена при оформленні тексту кредитного договору. Банком було надано копію договору застави цінних паперів від 22 листопада 2007 року та копію застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів від 22 листопада 2007 року, де зазначено відсоткова ставка 12,49 %. Тому всі нарахування та розрахунок щомісячного платежу було проведено з урахуванням відсоткової ставки 12,49 % річних (а. с. 54-55).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, порядок повернення кредитних коштів, умови виникнення у банку права на дострокове повернення кредиту, порядок внесення змін до кредитного договору, в т.ч. змін щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, порядок надання банку відомостей щодо позичальника та пов'язаних з ним осіб, порядок страхування майна, розмір та порядок сплати штрафних санкцій, щомісячних платежів, тощо; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови.

Висновки судів про те, що позивач не довів наявності підстав, передбачених ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання оспорюваних пунктів кредитного договору недійсними (ст. ст. 10, 60 ЦПК України) є правильними.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Т.О. Писана

О.В.Попович