Провадження № 2/127/6139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2010 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_1, який є його рідним братом, позику в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США з умовою повернення за першою вимогою позивача, що підтверджується розпискою.

На даний час відповідач свого зобов'язання за договором позики не виконав, незважаючи на те, що позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути отримані кошти.

Наведене змусило позивача звернутись до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позовну заяву задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

23.02.2010 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_1, який є його рідним братом, позику в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США з умовою повернення за першою вимогою.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 23.02.2010 року відповідачем ОСОБА_1 було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та зобов'язався повернути їх у повному обсязі за першої вимоги позивача (а.с.5).

На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернув.

Встановленим фактам відповідають зобов'язальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В установлений строк відповідач ОСОБА_1 не виконав своє зобов'язання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена в три роки, щодо вимог про стягнення пені - один рік. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення, що в даному випадку не відбулось, а навпаки відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення та про застосування строку позовної давності до даних правовідносин суд не просив, а тому у суду відсутні законні підстави застосовувати строк позовної давності до вказаних правовідносин.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. « Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення суду.

За викладених обставин, стягненню підлягає сума 10 000 доларів США, що еквівалентна з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 30.10.2017 року, що становить 268 800 гривень.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають до задоволення.

Крім того в силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2688 грн.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 553, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 209, 212, 214, 215, ЦПК, України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 268 800 (двісті тисяч шістдесят вісім тисяч вісімсот) гривень, а також судові витрати в сумі 2688 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя: