АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року в частині поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меллон Фешн Україна» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меллон Фешн Україна» (далі - ТОВ «Меллон Фешн Україна»), в якому посилаючись на незаконність звільнення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довіри, просила скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді керуючого магазина «Befree», стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за жовтень-листопад 2015 року у сумі 15 302,11 грн., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за позовними вимогами про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у сумі 2092 грн. 84 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалась на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважала висновок суду першої інстанції про наявність вини у діях позивача, які стали наслідком її звільнення з посади з підстав втрати довіри, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки факт правопорушення та наявність вини працівника роботодавець повинен довести перед його звільненням або у суді. Представником відповідача таких доказів до суду надано не було. Зазначила, що з наданих до суду актів по службових розслідуваннях не вбачається причинно-наслідкового зв'язку між фактом нестачі та виною колективу. В матеріалах справи також відсутні будь які докази на підтвердження порушення позивачем посадової інструкції.

Посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме поновити її на посаді та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за жовтень-листопад 2015 року.

Також, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення суду та просила його скасувати. Посилалась на те, що позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільненні від сплати судового збору, то вважала, що не підлягає стягненню судовий збір за інші позовні вимоги які випливають з цих трудових правовідносин. Сам факт того, що суд відкрив провадження по справі, не зобов'язав позивача усунути недоліки та сплатити судовий збір, свідчить про те, що суд погодився, що позивач звільняється від сплати судового збору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, з підстав наведених в ній, та просила задовольнити.

Представник відповідача - Ветошкіна Я.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що є законним і обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 26 жовтня 2010 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Меллон Фешн Україна» на посадах продавця-консультанта та кассира, а з 27.03.2013 на посаді керуючого магазином «Befree».

07 серпня 2014 року між ТОВ «Меллон Фешн Україна» і ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність керуючого магазином, відповідно до умов якого керуючий магазином бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності переданих йому матеріальних цінностей, відповідає за їх збереження.

06 вересня 2015 року укладено договір про колективну матеріальну відповідальність між ТОВ «Меллон Фешн Україна» та колективом магазину «Befree» в особі керівника ОСОБА_1

Посадовою інструкцією керуючого магазином (далі - Посадова інструкція) передбачено обов'язок обліку товару на початку та вкінці робочого дня (п.2.6.); виконувати при необхідності обов'язки касира, продавця, комірника (п.2.10); контролювати додержання працівниками магазину вимог щодо збереження товарів (п.2.11.); здійснювати контроль за збереженням товару в магазині (п.2.23.); щодня вести комп'ютерний облік руху товару, вчасно висилати дані про виторг, інкасації, залишки товару та коштів (п.2.24.); щодня власноручно виконувати інкасацію магазину з оформленням всіх необхідних документів (п. 2.34.) (т. 1, а.с. 21-24).

Судом встановлено, що в 2015 році, в період роботи ОСОБА_1 на посаді керуючого магазином «Вefree», за адресою: просп. Г. Ватутіна, 2Т м. Київ, ТРЦ «Sky Mall», тричі проводилася інвентаризація товарно-матеріальних цінностей.

Так, за результатами проведеної інвентаризації на підставі наказу від 20.05.2015 було виявлено недостачу у розмірі 244 одиниці товару на суму 41 828 грн.

07 жовтня 2015 року, згідно наказу ТОВ «Меллон Фешн Україна» від 07.10.2015 в магазині «Вefree», за адресою: просп. Г. Ватутіна, м. Київ, ТРЦ «Sky Mall» повторно була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено нестачу у розмірі 142 одиниці товару на суму 25 457,44 грн.

За результатами проведеної інвентаризації на підставі наказу про інвентаризацію № БФ02/тмц від 05.11.2015 було виявлено нестачу у розмірі 198 одиниць товару на суму 48 085 грн. 87 коп., що засвідчено службовими записками всіх працівників магазину та інвентаризаційною відомістю товарно-матеріальних цінностей від 05.11.2015.

Актом по службовому розслідуванню від 09.11.2015 за наказом №15/11/06-1 від 06.11.2015, затвердженим директором підприємства, за результатами проведення трьох інвентаризацій з попередженням персоналу, встановлено факти нестачі товару за період з 20.05.2015 по 06.11.2015.

На підставі вказаного акту, 09.11.2015 директором ТОВ «Меллон Фешн Україна» видано наказ №15/11/09-2 про не нарахування щомісячної премії, згідно якого, персоналу магазину та, зокрема, ОСОБА_1 не нараховано премію за жовтень 2015 року у сумі 12 306,28 грн., за незадовільну роботу, несвоєчасне та неналежне виконання своїх службових обов'язків. Крім того, наказом № 15/11/09-3 від 09.11.2015 з ОСОБА_1 утримано, на погашення нестачі по інвентаризації, 20% заробітної плати за жовтень у сумі 556,54 грн.

Наказом від 09.11.2015 № 15/11/09-4 продовжено проведення службового розслідування для належного оформлення документів щодо звільнення працівників магазину «Befree» до 11.11.2015.

Актом по службовому розслідуванню від 11.11.2015 за наказом №15/11/09-4 від 09.11.2015, затвердженим директором підприємства, встановлено факти нестачі товару на суму 86 780 грн. за період з 07.10.2015 по 06.11.2015. Окрім нестачі, були виявлені порушення посадових обов'язків щодо недодержання правил збереження грошових та товарних цінностей та касової дисципліни керуючим магазином «Befree». Зазначено, що нестача товару на вказану суму згідно проведених інвентаризацій від 07.10.2015 та від 05-06.11.2015.

В результаті проведення подовженого службового розслідування було прийнято рішення щодо утримання 20% із заробітної плати ОСОБА_1 за листопад 2015 року - 1 697,69 грн. на підставі ст. 127,136 КЗпП України.

Наказом від 11.11.2015 позивача звільнено з роботи з підстав п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довіри з боку керівництва ТОВ «Меллон Фешн Україна».

Відмовляючи в задоволенні позову про поновлення на роботі суд першої інстанції виходив з того, що видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ТОВ «Меллон Фешн Україна» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи зі змісту вказаної статті, можна виділити три основні складові (умови), за наявності яких працівник може бути звільнений на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України:

- ця стаття застосовується не до всіх працівників, а лише до тих, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності;

- винні дії можуть бути вчинені як умисно, так і з необережності;

- винні дії працівника повинні давати підстави для втрати довіри до нього.

Втрата довір'я може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові.

Відповідно до п. 28 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 N 9 роз'яснив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, котрий безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушив правила проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Саме такі роз'яснення містяться у постанові Верховного Суду України № 6-100цс16 від 20.04.2016. Також, у зазначеній Постанові Верховний Суд України вказав на помилковість висновків судів про те, що обов'язковою умовою для звільнення працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є винні дії працівника, які призвели до настання негативних наслідків для роботодавця, а саме по собі здійснення операцій при вказаних у звіті обставинах не дає підстави для втрати довір'я до працівника з боку власника й не може слугувати підставою для звільнення.

Оскільки, позивач займала посаду керуючого магазином, яка безпосередньо пов'язана з прийманням, зберіганням, обліком, реалізацією переданих матеріальних цінностей, що входить до її посадових обов'язків, а винні дії позивача під час виконання посадових обов'язків встановлені комісією ТОВ «Меллон Фешн Україна» та зафіксовані у актах про проведення службового розслідування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки досліджені та перевірені в ході судового розгляду справи докази свідчать про порушення позивачем положень посадових інструкцій, а також, про наявність підстав для втрати до неї довір'я.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів існування недовіри або втрати довіри з боку відповідача до позивача є безпідставними та спростовані доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставної невиплати їй заробітної плати у розмірі 14 105, 09 грн. є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 4.6 Положення про преміювання працівників ТОВ «Меллон Фешн Україна» у випадку незадовільної роботи окремих працівників, несвоєчасного і неналежного виконання посадових обов'язків, здійснення порушень трудового законодавства, вимог охорони праці та техніки безпеки, невиконання наказів, вказівок і доручень безпосереднього керівника або адміністрації, здійснення інших порушень, керівник підрозділу подає Директору (або Заступнику директора) службову записку про часткове або повне не нарахування працівнику щомісячної премії.

Згідно наказу № 1511/11-1 від 11.11.2015 «Про завершення службового розслідування» наказано відділу бухгалтерського обліку та звітності провести відповідні зміни в нарахуванні заробітної плати, та не нараховувати щомісячну премію за листопад 2015 року в повному обсязі персоналу магазину.

Згідно бухгалтерської довідки № 108 від 09.11.2015 за жовтень 2015 року з ОСОБА_1 утримано 20% від окладу за недостачу за результатами інвентаризації у сумі 556,54 грн.

З розрахункового рахунку за листопад 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 всього нараховано 10 552,50 грн., до виплати нараховано 6 790,74 грн., всього утримано 3 761,76 грн. з яких утримано у зв'язку з інвентаризацією 1 697,69 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі не є належним доказом нарахування позивачу заробітної плати, оскільки не містить підпису та печатки установи.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заробітної плати, відповідає нормам матеріального права, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (т.1, а.с. 94, 95) при звільненні відповідачем виплачені усі належні позивачу кошти.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами позовної заяви та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення з позивача судового збору, з огляду на наступне.

З 01 вересня 2015 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про судовий збір».

Положеннями п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено п'ять позовних вимог, та згідно закону позивач звільнена від сплати судового збору лише за дві позовні вимоги стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовної заяви майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Ураховуючи наведене, за позовні вимоги про визнання незаконним наказу, звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягав сплаті судовий збір, а отже додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2015 відповідає положенням Закону України «Про судовий збір».

У пункті 28 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року в частині поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді

Справа № 754/17652/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1021/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.