Справа № 369/8915/17
Провадження № 2/369/3589/17
28.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Водала А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, -
У серпні 2017 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони разом з відповідачкою є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою, остання разом з позивачем ОСОБА_2 залишилась проживати у вищезазначеній квартирі. Однак, на сьогоднішній день, відповідачка змінила замки у даній квартирі та категорично відмовляється надати доступ до належного позивачам нерухомого майна. Оскільки, на даний час позивачі позбавлені можливості користуватись належним їм на праві спільної часткової власності майном, тому вони змушені звертатись до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав.
Просили суд усунути перешкоди в здійсненні права власності, які чинить ОСОБА_3, шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.
Позивачі в судове засідання не зявились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені. Направили до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в якому, також, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За письмовою згодою позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 36/100 часток квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 липня 2002 року виконкомом Вишневої міської ради згідно розпорядження №52.
Позивачу ОСОБА_2 належить право власності на 32/100 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 травня 2002 року виконкомом Вишневої міської ради згідно з розпорядженням №33.
Відповідачці ОСОБА_3 належить 32/100 частки на підставі договору дарування від 24 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, реєстровий №160.
Вказані обставини підтверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №36767544 від 17 грудня 2012 року
Після розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою, остання разом з позивачем ОСОБА_2 залишилась проживати у вищезазначеній квартирі.
Однак, як вбачається з актів депутата Вишневої міської ради ОСОБА_5 №1/04-1356 від 10 березня 2017 року та №1/04-1355 від 10 червня 2017 року відповідачка змінила замки у даній квартирі та категорично відмовляється надати доступ до належного позивачам нерухомого майна.
Доказів на спростування вказаних обставин позивачкою надано не було.
Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. право власності є непорушним.
Згідно ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Норми ст.ст. 317, 319 та ст.391 Цивільного кодексу України визначають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном.
Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 47 Конституції України, частини 3 статті 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.
Згідно частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, порушені права особи підлягають їх поновленню.
Оскільки, на даний час позивачі позбавлені можливості користуватись належним їм на праві спільної часткової власності майном, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.
Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачів судові витрати з оплати судового збору в сумі по 640,00 грн. кожному із позивачів.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 150 Житлового кодексу УРСР ст.ст. 10, 60, 22, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення задовольнити.
Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2.
Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя