Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/5219/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Провадження №22-ц/778/2296/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретаря Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі її законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, публічне акціонерне товариство «Запоріжгаз», Запорізька міська рада, про визнання будівництва самочинним, знесення самочинного будівництва, усунення інших перешкод у здійсненні права власності: за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі її законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, в обґрунтування якого зазначали, що вони є співвласниками будинку № 28-в по вул. Молочній у м. Запоріжжі, ОСОБА_3 належить 5/6 частин вказаного нерухомого майна, а ОСОБА_7 - 1/6 його частина. ОСОБА_6 є власником 1/2 частини будинку № 30 по вул. Молочній в м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці, яка є суміжною з ділянкою, де знаходиться будинок позивачів.

Позивачі вказували про те, що у 2010-2012 роках відповідач побудував на належній йому земельній ділянці двоповерховий житловий будинок на відстані 0,9-1 м від їх будинку, що є порушенням норм пожежної безпеки і державних будівельних норм, відповідно до яких відстань між жилими будинками П та Ш ступеня вогнестійкості не може бути меншою ніж 8 м. У порушення положень п. 3.2 Державних будівельних норм України захист від небезпечних геологічних процесів будинків і споруд на підроблюваних територіях і просідаючих ґрунтах В. 1.1-5-2000, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 30 грудня 1999 року № 314 (далі - ДБН В.1.1-5-2000), відповідачем зведено будинок по смузі природного стоку поверхневих вод.

Зазначали про те, що ОСОБА_6 також звів фундамент з цегляною сіткою вздовж межі своєї земельної ділянки з боку їх земельної ділянки та збільшив планувальну відмітку території між будинком та огорожею в межах смуги стоку поверхневих вод, що порушило природне водовідведення з земельної ділянки під їх будинком, унаслідок чого під час опадів поверхневі води, природному відтоку яким перешкоджає самочинне будівництво відповідача, накопичуються у куті земельної ділянки під їх будинком, що тягне просадку ґрунту й руйнування належного їм будинку. Крім того, відповідачем побудовано на своїй земельній ділянці вбиральню, яка через збирання опадів сприяє утворенню під їх земельною ділянкою порожнечі. ОСОБА_6 підведені до самочинного будинку без належних дозволів уповноважених осіб системи газопостачання, енергопостачання, водопостачання, що створює загрозу вибуху газу та пошкодження належного їм майна, загрожує їх життю та здоров'ю.

Вважали, що такими діями відповідача порушено їх права.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_4 просили суд визнати будівництво двоповерхового житлового будинку № 30 по вул. Молочній у м. Запоріжжі самочинним, зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул. Молочній, 28в у м. Запоріжжі шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку № 30 по вул. Молочній у м. Запоріжжі, засипати вбиральню, що розташована впритул до паркану з їх земельною ділянкою та знести фундамент з цегляної стіни вздовж межі з їх земельною ділянкою.

У квітні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_4 звернулися до суду з окремим позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що унаслідок негативного впливу самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_6, їхньому нерухомому майну, яке поступово руйнується, спричинено майнову шкоду. Згідно зі складеним товариством з обмеженою відповідальністю «ВБК - Перспектива» кошторису вартість відновлення зруйнованої частини будинку № 28в по вул. Молочній у м. Запоріжжі становить 67 765 грн. Також для здійснення будівельних робіт з відновлення нерухомого майна ними було придбано будівельні матеріали на загальну суму 2 174 грн. 90 коп.

ОСОБА_3 зазначала про те, що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких емоційних переживаннях з приводу протиправного ушкодження її майна, неможливості його відновлення через небажання відповідача вирішувати вказані проблеми.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_4 просили суд стягнути з відповідача на їх користь майнову шкоду у розмірі 69 939 грн 90 коп., стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 тис. грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання будівництва самочинним, знесення самочинного будівництва, усунення інших перешкод у здійсненні права власності та позов ОСОБА_3. ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди об'єднано в одне провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 знести фундамент з цегляною стіною вздовж паркану на межі земельної ділянки під будинком № 30 по вул. Молочній в м. Запоріжжі з боку будинку № 28-в по вул. Молочній в м. Запоріжжі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили: ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги; ОСОБА_6 рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 березня 2017 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем їх прав самочинним будівництвом двоповерхового житлового будинку, оскільки відсутній причинний зв'язок цього з руйнуванням їх будинку. Крім того, знесення самочинного будівництва є крайнім заходом, а інші методи впливу не використані. Проте відповідачем з метою перешкоджання вільному стоку поверхневих вод в смузі їх природного відведення був зведений фундамент з цегляною стіною на протязі паркану вздовж земельної ділянки з боку будинку позивачів, унаслідок чого наявне просідання ґрунту, а, отже, є підстави для знесення такого фундаменту з цегляною стіною. Оскільки при розгляді справи не було встановлено ознак винної протиправної поведінки відповідача, що зумовили настання шкоди для позивачів, то відсутні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є співвласниками будинку № 28в по вул. Молочній у м. Запоріжжі, ОСОБА_3 належить 5/6 частин вказаного нерухомого майна, а ОСОБА_7 - 1/6 його частина.

ОСОБА_6 є власником 1/2 частини будинку № ЗО по вул. Молочній у м. Запоріжжі, що знаходиться на земельній ділянці, яка є суміжною з ділянкою, на якій розташовано будинок позивачів.

У 2010-2012 роках ОСОБА_6 на вказаній земельній ділянці самочинно побудував двоповерховий житловий будинок на відстані 0,9-1 м від будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7

ОСОБА_6 також зведено фундамент з цегляною сіткою вздовж межі своєї земельної ділянки з боку земельної ділянки позивачів та збільшено планувальну відмітку території між будинком та огорожею в межах смуги стоку поверхневих вод, що порушило природне водовідведення з земельної ділянки під будинком ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

У п. п. 5, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_7 на підставі спільної часткової власності належить будинок № 28 по вул. Молочній у м. Запоріжжі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 грудня 2004 року, земельна ділянка під будівництво цього будинку була виділена у довічне користування в 1960 році згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 19 липня 1960 року.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернув увагу на те, що відповідно до ст. 120 ЗК України позивачі є законними користувачами земельної ділянки по вул. Молочній, 28в у м. Запоріжжі. Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позову як способу захисту права користування земельною ділянкою, задоволенню не підлягають, не заслуговують на увагу.

З вимог позивачів також вбачається, що вони стосуються не лише перешкод у користуванні земельною ділянкою, а й перешкод у користуванні будинком, який є власністю позивачів.

При ухваленні рішення в частині вимог про визнання будівництва двоповерхового житлового будинку на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Молочна, 30, самочинним, суд правильно керувався положеннями статті 16 ЦК України, яка містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, проте, не містить обраного позивачами способу. Хоча наведене коло способів захисту не є вичерпним, та згідно ч. 2 цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, проте ані стаття 376 ЦК України, ані розяснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", в пункті 2 якої перелічені можливі спори щодо самочинного будівництва, такого способу захисту не містять.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Більш того, як встановлено судом та вбачається з копії наказу заступника директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області № 42 від 08.05.2015 року про скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, наказано скасувати реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації від 12.12.2014 року № ЗП 45, яка зареєстрована на обєкт будівництва: "Будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Молочна, 30, замовником якого є ОСОБА_6В." та наказано, що обєкт слід вважати самочинним будівництвом (т. 2, а. с. 99). Встановлені обставини виключають задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог про знищення або засипання вбиральні, то суд правильно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачами не надано доказів як про існування цього обєкта, так і про його перешкоджання в реалізації ними права власності. Згадування цього обєкту не містить і технічна документація з докладним описанням обєктів нерухомого майна на території земельної ділянки під будинком № 30 по вул. Молочній в м. Запоріжжі (т. 1, а.с. 182-187). Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Молочна, 30, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту порушення прав позивачів самочинним будівництвом відповідача.

З цим висновком колегія суддів не може погодитись.

За позовом власника рішення про застосування наслідків самочинного будівництва, які передбачені ч. 4 ст. 376 ЦК України, може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб. Для застосування вказаного способу захисту необхідна наявність трьох передумов: самочинного будівництва, факту створення цим будівництвом перешкод у здійсненні потерпілим права користування та розпорядження своїм майном, а також неможливості в інший спосіб усунути ці порушення.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, з висновку про причини деформації житлового будинку № 28в по вул. Молочній у м. Запоріжжі Запорізького відділення Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» від 26 червня 2014 року вбачається, що для відновлення будинку позивачів необхідно відновити природний сток води, що можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого будинку відповідача (а.с. 27-42, т. 1).

Також, висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2015 року, згідно з яким будинок відповідача побудовано з порушенням п. 3.25 державних будівельних норм містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень 360-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44, відстань до межі розділення земельної ділянки менше 1,0 м.

Крім того, порушено протипожежний розрив між належними сторонам житловими будинками № 30 та № 28в. Розміщення будинків і споруд, які перегороджують відведення поверхневих вод, не допускається. Отже, для відновлення будинку позивачів необхідно відновити природний сток води, що можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого відповідачем будинку (а.с. 159-169, т. 1).

Натомість, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України зазначені вище положення закону не врахував, належним чином не дослідив обставини справи, не перевірив чи наявні докази порушення прав позивачів самочинним будівництвом відповідача, а ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Водночас, вищезазначені висновки беззаперечно свідчать про негативний вплив самочинного будівництва на стан будинку позивачів, а, відповідно, і для ухвалення рішення про його знесення.

Крім того, в суді апеляційної інстанції було встановлено неможливим в інший спосіб усунути ці порушення, та сторони цього не бажали.

Ухвалюючи рішення в частині вимог про знесення цегляної стіни, розташованої вздовж паркану з боку земельної ділянки під будинком № 28-в, суд врахував встановлені при розгляді справи відомості про геологічні та інженерні особливості місцевості, на якій розташовані будинки № 28-в та № 30 по вул. Молочній, яка характеризується наявністю просідаючих ґрунтів і природним уклоном, за умови якого стік поверхневих вод відбувається з боку будинку № 28-в в бік будинку № 30, а на територію під будинком № 28-в води стікають з боку ділянки під будинком № 28-б (т. 1, а.с. 33). Судом встановлено, що з метою перешкоджання вільному стоку поверхневих вод в смузі їх природного відведення відповідачем і був зведений фундамент з цегляною стіною в одну-дві цегли висотою на протязі паркану вздовж земельної ділянки з боку будинку № 28-в по вул. Молочній, і так як наявність цієї стіни суперечить вимогам п. 3.2 ДБН В.1.1-5-2000 "Будинки і споруди на підроблюваних і просідаючих грунтах. ЧастинаП Будинки і споруди на просідаючих ґрунтах" і перебуває у причинному звязку з просіданням ґрунту. Отже,з урахуванням встановлених обставин суд правильно задовольнив позов в частині вимог щодо зобовязання ОСОБА_6 знести фундамент з цегляною стіною вздовж паркану на межі земельної ділянки під будинком № 30 по вул. Молочній в м. Запоріжжі з боку будинку № 28-в по вул. Молочній в м. Запоріжжі.

Оскільки при розгляді справи встановлено в поведінці відповідача ознак винної протиправної поведінки, що зумовила настання шкоди для позивачів, тому колегія суддів приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди, а саме вартість відновлення зруйнованої частини будинку № 28в по вул. Молочній у м. Запоріжжі, яка згідно зі складеним товариством з обмеженою відповідальністю «ВБК - Перспектива» кошторису становить 67 765 грн. вартість придбаних позивачами матеріалів на суму 2174.90 грн.

Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд правильно відмовив у їх задоволенні за недоведеністю.

Виходячи з наведеного аргументи апеляційних скарг ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 частково є виправданими.

Посилання в апеляційні скарзі ОСОБА_6 на те, що ухвалюючи рішення про зобовязання відповідача знести фундамент з цегляною стіною вздовж паркану на межі земельної ділянки під будинком № 30 по вул. Молочній в м. Запоріжжі з боку будинку № 28-в по вул. Молочній в м. Запоріжжі, суд не визначив технічні характеристики вказаного фундаменту, конкретну межу земельної ділянки, вздовж якої необхідно знести фундамент, правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку № 30 по вул. Молочній у м. Запоріжжі, стягнення майнової шкоди не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесенні ними і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1669,08 грн. (судовий збір за подання позову 243,60 + 551,20 = 794,80 грн., за подання апеляційної скарги 267,96 + 606,32 = 874,28).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 задовольнити частково.

В задоволенні Апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у цій справі в частині відмовлених позовних вимог про знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку № 30 по вул. Молочній у м. Запоріжжі, стягнення майнової шкоди скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зобовязати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком по вул. Молочній, 28 в у м. Запоріжжі шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку № 30 по вул. Молочній у м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі її законного представника ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 69 939 грн. 90 коп., судовий збір в розмірі 1669,08 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: