РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

Справа № 643/4086/17

Провадження № 2/643/3251/17

18.12.2017

18 грудня 2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОЖК «Левада» про встановлення факту проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просить встановити факт т смерті ОСОБА_2; визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, як частку у спільному майні подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2

Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначає, що 22.07.1972 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 30.08.1974 останньому виданий ордер на підставі рішення виконкому Червонозаводської ради депутатів від 21.08.1974 на сімю із двох осіб на право зайняття квартири № 21 по пр.50 річчя ВЛКСМ (Ювілейному), 42-«а» в м. Харкові. Власником вказаного житлового будинку на той час був ОЖК «Левада», членом якого був чоловік позивача. Останній пайовий внесок виплачено у 1988, між тим ОСОБА_2 право власності не оформив. 31.08.1983 шлюб між сторонами розірваний, однак подружжя продовжували сумісно проживати однією родиною у спірній квартирі, повязані спільним побутом, господарством тощо. Оскільки ОСОБА_2 мав поганий стан здоровя, позивач здійснювала нагляд за чоловіком, продовжувала сплачувати пайові внески, платежі за користування квартирою, утримувати сімїю. 02.06.2016 ОСОБА_2А помер та після його смерті залишилось спадкове майно. Оскільки позивач у період шлюбу та після його розірвання приймала участь у сплаті пайових внесків, вважає, що має право на ? частину спірної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Після смерті чоловіка, позивач звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом термін із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживала із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, як спадкоємець 4-ї черги за законом, оскільки інших спадкоємців у померлого не має, однак позивачу відмовлено через відсутність документів, що підвереджують родинні відносини.

Позивач, його представник в судовому засіданні повністю підтримали викладені обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити.

Відповідач, не визнаючи первісний позов, подав до суду письмові заперечення, між тим у подальшому, отримавши уточнену позовну заяву, в судове засідання не зявився, будучі повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю, не падав, тому суд зі згоди позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи зачне рішення, що не суперечить правилам ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився.

Суд, вивчивши доводи позивача, первісні заперечення відповідача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст. 81 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1972.

ОСОБА_2 був членом кооперативу ОЖК «Левада» та володів квартирою № 21 по пр. 50 річчя ВЛКСМ (Ювілейний), 42-«а» в м. Харкові, яка надана йому та членам родини дружині ОСОБА_1 на підставі ордеру № 1259 від 30.08.1974, в якої останні зареєстровані та постійно мешкали.

Такі факти підтверджено копією ордеру від 30.08.1974 (а.с.16), відомостями ОЖК «Левада» (а.с.17).

Із довідки ОЖК «Левада» також вбачається, що перший пайовий внесок сплачено у листопада 1973, пайові внески повністю сплачено у 1988.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Із положень ст. 384 ЦК України вбачається, що у разі викупу квартири член житлово-будівелнього кооперативу стає її власником.

Таким чином, ОСОБА_2 набув права власності на спірну квартиру.

Далі, судом встановлено, що шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірваний 31.08.1988.

Між тим, після розірвання шлюбу подружжя продовжували проживати разом однією сімєю, повязані спільним побутом, бюджетом тощо.

Позивач здійснювала постійний нагляд за ОСОБА_2, т.я. останній хворів, ніде не працював, будь-яких доходів не отримував, тому позивач самостійно продовжувала сплачувати пайові внески і повністю утримувала родину.

Такі обставини підтверджено довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію, копіями квитанцій (а.с.23-65).

Факт сумісного проживання однією сімєю і після розірвання шлюбу з 1983, продовжування подружжям вести спільний побут, бюджет тощо, в судовому засіданні підтримали свідки сусіди ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень при набранні чинності Цивільного Кодексу України з 01.01.2004 зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила зазначеного кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС УРСР ( у редакції 1969р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд надійшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі наведених норм Закону має належати по ? частини спірної квартири, кожному.

Далі, 02.06.2016 ОСОБА_2 помер, що вбачається із копії свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ № 542679 від 04.06.2016, актовий запис № 8456 (а.с.18).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Також із положень ч.1 ст. 1269 ЦК України випливає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Так, встановлено, що після померлого 02.06.2016 ОСОБА_2, який мешкав за адресою: м. Харків, пр.50 річчя ВЛКСМ (Ювілейний), 42-«а», кв. 21, заяв про прийняття або про відмову від спадщини до 11-ї ХДНК не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось.

Згідно Інформаційної довідки зі Садкового реєстру спадкові справи / свідоцтва про право на спадщину № 50018021 від 24.11.2017 за параметрами спадкодавця ОСОБА_2 спадкова справа заведена приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 05.07.2016 за № 9/2016 за заявою ОСОБА_1

Інших спадкоємців не встановлено.

Отже, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини спірної квартири і позивач як спадкоємець четвертої черги, має право на спадщину за законом на спадкове майно, тому, на підставі наданих доказів, суд вважає вимоги позову обґрунтованими, належним чином підтвердженими і у суду є правові підстави для його задоволення.

Заперечення відповідача, що подано до надходження уточненої позовної заяви, на думку суду є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.12, 13,43,81,141, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 15 ЗУ «Про власність», ст.ст. 22,28 КпШС УРСР ( у редакції 1969), ст.384,1264,1268,1269 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на час смерті останнього, яка настала 02.06.2016.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 02.06.2016.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Суддя