ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/803/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

Встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаною заявою в порядку позовного провадження цивільного судочинства, щодо стягнення на користь позивача з відповідачів грошових сум у зв"язку з порушенням зобов"язання щодо оплати житлово-комунальних послуг (а.с.30), зокрема основного боргу 7853 грн. 24 коп.; суми інфляційних нарахувань - 376 грн. 82 коп. та 3% річних - 38 грн. 11 коп. станом на 25 жовтня 2016 року.

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Провадження по справі було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. від 16 серпня 2016 року (а.с.25).

Проте, відповідно до положень ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, зустрічний позов не був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом складом суду під головуванням судді Вовка Є.І., яким було розпочато судовий розгляд справи спочатку зокрема враховуючи положення ч.2 ст.159 ЦПК України, якою визначено, що у разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку (при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 11.08.2017 року а.с.2 №1271).

Вивчивши наявні матеріали, дослідивши матеріали спави №753/12258/16, суд встановив, що відповідно до положень ст.96, ч.3 ст.118 ЦПК України вказана позовна заява щодо вказаних вимог може бути подана тільки в разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Проте, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, було скасовано судовий наказ №753/21855/15, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 24.12.2015 року щодо стягнення іншої заборгованості за інший - більш ранній період (а.с.18).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

З наявних документів не вбачається даних щодо відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом щодо вимог про стягнення саме зазначеної, зокрема в уточненому позові вищевказаної заборгованості.

З положень ст.16 ЦПК України вбачається, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України в ухвалі від 21 вересня 2011 року (справа №6-20106св09) зокрема містяться висновки щодо наслідків встановлення обставин, які свідчать про те, що провадження у справі відкрито за вимогою, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), та зазначено, що вказане є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Відповідно до п.1) ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного,

керуючись ст.205 ЦПК України,

Ухвалив:

Закрити провадження у справі №753/12258/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: