АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 766/817/16-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В. Е. Провадження №22-ц/791/1365/17 Доповідач: Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВоронцової Л.П.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Полікарпової О. М.,
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання такими, що втратили право користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що він , на підставі договору іпотеки, є єдиним власником квартири АДРЕСА_1

На даний час в належній йому квартирі зареєстровані відповідачі, які відмовляються у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку.

Позивач зазначав, що комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири, нараховують плату і за відповідачів.

Просив суд, усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, визнавши ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та не відповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірної квартири, має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд, однак відповідачі чинять йому перешкоди у реалізації цих прав.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до договору іпотеки 29 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н. І., зареєстрованого в реєстрі за №2698, ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_6 належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

За умовами вище зазначеного договору предмет іпотеки оцінено у сумі 221 000,00грн. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов'язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 29 листопада 2014 року, згідно якого позичальник ОСОБА_5 зобов'язана повернути в строк до 29 листопада 2015 року позикодавцю ОСОБА_6 грошові кошти в сумі, що еквівалентна 13 800 дол. США на день повернення /розділ І п. п. 1.1, 1.3 Договору; а. с. 4 - 5/.

Відповідно до п. 2.1.1 вище зазначеного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором позики, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власником квартири № АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 січня 2016 року, здійсненому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу - Черкашиною Н. І. /а. с. 8 - 10/.

З довідок № 190 від 29 грудня 2016 року, № 286 від 07 лютого 2016 року, виданих КП «Таврійський» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі /а. с. 6, 7/.

Відповідачі у даній справі зареєстровані і проживають у спірній квартирі, яка є єдиним місцем їх проживання, що підтверджується довідками КП «Таврійський»; письмовими запереченнями ОСОБА_5 на позовну заяву; повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім'я відповідачів, які вручені їм за місцем реєстрації у АДРЕСА_1, у тому числі, датованих 11 листопада 2017 року /а. с. 6 - 7, 19 - 20/.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-1484цс14 від 21 жовтня 2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки тим обставинам, що в іпотеку передано квартиру, яка була одержана ОСОБА_5 у власність не за рахунок кредитних коштів, є єдиним місцем проживання відповідачів та безпідставно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням без надання їм іншого постійного житла.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання такими, що втратили право користування квартирою - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 27 листопада 2017 року Рішення набрало законної сили 23 листопада 2017 року

Суддя Секретар судового засідання Л. П. Воронцова Т. І. Пісоцька