АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/139/17
Провадження № 22-ц/792/1396/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Корніюк А.П., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю апелянта, представника відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки і піклування Берездівської сільської ради, про виселення з житлового будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, вказував, що є власником будинку по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами на підставі договору дарування жилого будинку та земельної ділянки від 11.04.2003 року. 03.12.2003 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір найму частини житлового приміщення вказаного будинку. Цю частину житлового приміщення за умовами договору найму ОСОБА_1 здав в користування ОСОБА_5 разом з її дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 На підставі вказаного договору відповідачі зареєстрували своє місце проживання у спірному будинку. Позивач вказує, що за умовами договору він має право на дострокове розірвання цього договору за умови попередження про це наймачів у письмовій формі за три місяці. Оскільки у позивача виник намір проживати у спірному будинку, тому бажає достроково розірвати укладений договір найму. Вказує, що відповідачі, отримавши завчасно повідомлення, не звільнили частини житлового приміщення спірного будинку та не бажають знятися з реєстраційного обліку за місцем його розташування, тому просить суд виселити відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.06.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що за наявності у позивача іншого житла, він не може жити в спірному житлі, оскільки це право гарантовано йому державою.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування жилого будинку та земельної ділянки від 11.04.2003 року та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно є власником жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1

03.12.2003 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір найму частини житлового приміщення вказаного будинку, за яким частину житлового приміщення ОСОБА_1 здав в користування ОСОБА_5 разом з її дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 На підставі вказаного договору відповідачі зареєстрували своє місце проживання за адресою розташування спірного будинку.

Договором найму частини житлового приміщення від 03.12.2003 року не визначено строку його дії, при цьому за його умовою наймодавець вправі розірвати договір найму, попередивши про це наймачів в письмовій формі за три місяці.

В зв'язку з укладенням шлюбу відповідач ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має інше житло, що спростовує його потребу в цьому житлі, крім того, йому не чиняться перешкоди у користуванні будинком, в якому також проживає його неповнолітній син.

Проте з таким висновком не можна погодитися у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 2 ст. 763 ЦК України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Згідно із вимог ст. 168 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Суд першої інстанції не врахував, що обумовлена статтею 168 ЖК необхідність житла для проживання наймодавця та членів його сім'ї визначається саме власником житла (наймодавцем).

Таке тлумачення норми цілком кореспондується з нормами ст.ст. 317, 319 ЦК України щодо правомочностей власника здійснювати володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього праві чи обмежений у його здійсненні.

Отже, факт наявності іншого житла у позивача не має правового значення за наявних у нього намірів проживати у спірному житлі.

Матеріалами справи підтверджується попередження позивачем про розірвання договору найму наймачів в письмовій формі за три місяці.

За змістом ст. 795 ЦК України орендодавець має законні права вимоги щодо повернення орендованого майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для захисту права власності є існування об'єктивних перешкод у здійсненні власником своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Встановлено, що відповідачі у справі не бажають звільнити спірне житлове приміщення й свою позицію обґрунтовують відсутністю іншого житла для їх родини, однак договір найму припинений, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобов'язані звільнити займане приміщення.

За відсутності підстав для перебування цих осіб у спірному будинку, який належить позивачу, вони підлягають виселенню зі спірного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що згідно свідоцтва про встановлення батьківства від 02.12.2003 року НОМЕР_1 позивач є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у вказаному будинку.

За ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Отже, як син позивача, малолітній ОСОБА_3, має право проживати у будинку батька і виселенню не підлягає.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині відмови у виселенні ОСОБА_2, ОСОБА_4 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх виселення без надання іншого жилого приміщення. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог підлягає стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_4 по 448 грн. судового збору в дохід держави

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2017 року в частині відмови у виселенні ОСОБА_2, ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 по 448 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Шевчук В.В. Провадження № 22-ц/792/1396/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 44