Справа №635/3046/17
Провадження по справі №2/635/2193/2017
20 листопада 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,
при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 24 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договорі позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований за №1503, у відповідності до умов якого Позивач надала Відповідачу в позиву грошові кошти у сумі 338000,00 гривень, а Відповідач зобовязувався повернути позику в строк до 28 грудня 2016 року. В порушення взяти на себе зобовязань Відповідач по теперішній час не повернув Позивачу суми отриманої позики. З урахування наведеного та керуючись ст.ст.625, 1049, 1050 ЦК України, позивач змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, 3 процентів річних від простроченої суми за час прострочення, а також суму сплаченого судового збору.
В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не зявився. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги він підтримає в повному обсязі, а в разі повторної неявки відповідача до суду не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
В судове засідання відповідач повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав.
Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку.
В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
24 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договорі позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований за №1503.
У відповідності до п.1 приведеного вище договору позики, ОСОБА_2 зайняв ОСОБА_1 гроші у сумі у сумі 338000,00 гривень, еквівалент 130000,00 (сто тридцять тисяч) доларів США, які ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 28 грудня 2016 року, по курсу НБУ на момент повернення грошей. Гроші отримані ОСОБА_2 до підписання договору.
При цьому, у відповідності п.4 даного договору, якщо ОСОБА_2 не сплатить позичені гроші до 28 грудня 2016 року, ОСОБА_1 праві предявити цей договір до стягнення. Наслідки порушення договору, передбачені ст.1050 ЦК України, сторонам відомі.
Відповідач грошові кошти від позивача отримав, але у встановлені договорами строки позичені кошти не повернув.
За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності (ст. 212 ЦПК України).
Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів щодо виконання зобовязання за договором позики від 24 жовтня 2016 року відповідачем до суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Таким чином, у звязку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобовязання за договором позики від 24 жовтня 2016 року, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення грошової суми у розмірі 338000,00 гривень за зазначеним договором у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
В зв'язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов'язань за договором позики суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та нарахованих на суму боргу інфляційних витрат.
При цьому, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому вимоги про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних нарахувань за договором позики від 24 жовтня 2016 року суд задовольняє у межах позовних вимог.
Між тим, за період з 01.01.2017 по 31.05.2017 кількість днів прострочення сплати боргу становить 150 календарних днів, а відтак, сума трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за 150 календарних днів складає 4 167,12 гривень ((338000,00 х 3% х 150)/365).
Таким чином, з наданими позивачем розрахунками суд погоджується.
Разом з тим, до суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Враховуючи, що відповідач свої зобовязання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконав, тому сума боргу у розмірі 338000,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку.
За викладених обставин, суд повністю задовольняє вимоги позивача.
На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягує з відповідача на користь позивача. Суд, в даній справі, стягує з відповідача лише судові витрати, які були ним понесені за звернення до суду з відповідним позовом, тоді як в частині стягнення з відповідача судового збору сплаченого за звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2017 року, суд відмовляє.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5 Приморського краю, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2016 року у сумі 338000 (триста тридцять вісім тисяч) гривень 00 копійок, 3 (три) відсотки річних за період прострочення сплати суми боргу з 01.01.2017 по 31.05.2017 у сумі 4 167 (чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 12 (дванадцять) копійок, суму інфляційних витрат за період прострочення сплати суми боргу з 01.01.2017 по 30.04.2017 в сумі 16 224 (шістнадцять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 00 копійок, а всього - 358 391 (триста пятдесят вісім тисяч триста девяносто одна) гривня 12 (дванадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5 Приморського краю, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 3 583 (три тисячі пятсот вісімдесят три) гривні 93 (девяносто три) копійки.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я.А. Шинкарчук