Провадження номер 2/741/630/17
Єдиний унікальний номер 741/1607/17
РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 територіальної громади в особі ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подав до Носівського районного суду позовну заяву до ОСОБА_4 територіальної громади в особі ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права на спадкову земельну частку (пай). Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 червня 1996 року померла його прабаба ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП ім. Шевченка, що знаходиться в с. Держанівка Носівського району, яке належало спадкодавцеві на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221750, виданого 20.08.1996. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом. Крім нього, спадкоємцями, визначеними в заповіті, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але останні спадщину не прийняли та на спадкове майно не претендують. Позивач прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Але він не має змоги отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на імя ОСОБА_7 після смерті останньої. Саме тому позивач просив судовим рішенням визнати за ним право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, визначених у змісті позову, просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 територіальної громади в особі ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. Сільський голова направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, але подали до суду заяви, посвідчені секретарем виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради, про те, що на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 вони не претендують, про поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не будуть, позовні вимоги ОСОБА_2 визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 на підставі сертифіката серії ЧН № 0221750, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 296 від 02 серпня 1996 року, належало право на земельну частку (пай) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, грошова оцінка земельної частки (паю) становить 116629 грн. 49 коп., що підтверджується копією сертифіката (а. с. 9) та копією довідки відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №31-28-99.4-669/72-17 від 31.03.2017 (а. с. 11).

26 червня 1996 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 3).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала внукам ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується копією заповіту (а. с. 4) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 23).

Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за заповітом.

ОСОБА_2 є онуком померлої, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 5-6) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а. с. 7).

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_7 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 25).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки на день її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий Носівською РДА Чернігівської області 20 серпня 1996 року на імя ОСОБА_7 після її смерті, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 505/02-31 від 07 квітня 2017 року (а. с. 10).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування.

Згідно з ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат, на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай), був виданий на імя спадкодавця уже після її смерті.

У зв'язку з цим спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину, адже видача дубліката, повторного, нового сертифіката на земельну частку (пай) законодавством не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 26 червня 1996 року, право на земельну частку (пай) вартістю 116629 грн. 49 коп. із земель колишнього КСП ім. Шевченка розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_7 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221750, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 296 від 20 серпня 1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий