Справа №591/3250/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/548/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5,

про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет застави, вилучення транспортного засобу,

в с т а н о в и л а:

26 червня 2016 року ПАТ «Ідея банк» звернулося до суду з вказаним позовом, який уточнивши (а.с. 131 135 т. 1), мотивувало тим, що 12 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 72785,25 грн. на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязався погашати заборгованість щомісячними платежами відповідно до Графіку. На забезпечення виконання зобовязання сторони 21 серпня 2013 року уклали договір застави транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб марки ЗАЗ, моделі ТF69У0 ЗНГ, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 26 травня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 71336,42 грн., з яких: 45247,51 грн. - заборгованості за кредитом, 8756,15 грн. прострочений борг, 16713,04 грн. прострочені проценти, 619,72 грн. строкові проценти. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

- стягнути з ОСОБА_3, вказану заборгованість за кредитним договором;

- в рахунок погашення кредитних зобовязань звернути стягнення на автомобіль ЗАЗ, моделі ТF69У0 ЗНГ, який належить ОСОБА_4, шляхом продажу автомобіля Банком будь якій особі за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати позивачу усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу;

- вилучити у ОСОБА_4 предмет застави та передати ПАТ «Ідея банк» на період до його реалізації;

- стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.23630 в сумі 71336,42 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ідея Банк» судовий збір у сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет застави та вилучення предмету застави. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що та обставина, що предмет застави вибув з володіння позичальника, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки при цьому застава не припинила свою дію, обтяження зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Зазначає, що Банк має право на вилучення транспортного засобу, так як це передбачено умовами договору та відповідає вимогам закону. Вказує, що поєднання позовних вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави та його вилучення не буде вважатись подвійним стягненням.

Рішення суду в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині вилучення заставленого майна та звернення стягнення на нього в рахунок погашення кредитних зобовязань, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 набув право власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку та є добросовісним набувачем, крім того вважав, що одночасне стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави фактично призводить до подвійного стягнення заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в оскарженій частині та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 910.23630, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 72785,25 грн. на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 9 12).

Відповідно до п. 7 договору позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом відповідно до Графіку щомісячних платежів.

З Графіку щомісячних платежів вбачається, що останній щомісячний платіж повинен бути здійснений позичальником 12 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 13 14).

Отримавши кредитні кошти (а.с. 15 т. 1), ОСОБА_3 придбав автомобіль марки ЗАЗ, моделі ТF69Y0 ЗНГ, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № Y6DTF69Y0D0320249, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 24).

У забезпечення виконання кредитних зобовязань між позивачем і ОСОБА_3 21 серпня 2013 року укладений нотаріально посвідчений договір застави зазначеного автомобіля, на підставі якого на автомобіль відповідача накладене обтяження і зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (т. 1 а.с. 16 17, 19 - 20).

Умовами договору застави передбачене переважне перед іншими кредиторами право позивача звернути стягнення на транспортний засіб у випадку порушення відповідачем кредитного зобовязання (п. 1 пар. 2), банк має право вилучити предмет застави разом із документами та ключами до нього у відповідача або в третіх осіб, де б і в кого б автомобіль не знаходився, і передати на зберігання на свій майданчик або сторонній організації та зняти реєстраційні номери (п. 1 пар. 3), а також право звернути стягнення на предмет застави (п. 1 пар. 5).

09 квітня 2014 року заставний автомобіль знятий з обліку відповідачем та 16 квітня 2014 року перереєстрований за ОСОБА_5 на підставі довідки рахунку ВІА № 373357 від 10 квітня 2014 року, а 08 вересня 2015 року - за ОСОБА_4, на підставі довідки рахунку ААЕ № 305104 від 01 вересня 2015 року (а.с. 176 т. 1).

Відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 26 травня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 71336,42 грн., з яких: 45247,51 грн. - заборгованості за кредитом, 8756,15 грн. прострочений борг, 16713,04 грн. прострочені проценти та 619,72 грн. строкові проценти (а.с. 26 28 т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Застава є способом забезпечення зобовязань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У частинах 1 та 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Звертаючись до суду з позовом, Банк вказував, що позичальник не виконує зобовязання за кредитним договором у встановлені строки, у звязку з чим сума простроченого боргу за кредитом становить 8756,15 грн., а прострочених процентів 16713,04 грн., вказані доводи не спростовані ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді.

Таким чином, у звязку з тим, що позичальником порушено обовязок з повернення кредиту частинами, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими.

Встановлена судом обставина перереєстрації транспортного засобу на інших осіб не є перешкодою для задоволення вимог банку за рахунок застави.

Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Таким чином, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобовязань.

До того ж, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про те, що одночасне стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави фактично подвоїть суму заборгованості.

З розяснень п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року вбачається, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Крім того, у п. 9 вказаної постанови пленуму розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки/застави покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки/застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки/застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

З огляду на викладене, позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на автомобіль ЗАЗ, моделі ТF69У0 ЗНГ, який належить ОСОБА_4, шляхом продажу автомобіля в рахунок погашення кредитних зобовязань, підлягають задоволенню.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Крім того, п. 1 пар. 3 договору застави передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, у разі настання будь якої з обставин, передбачених п. 1 пар. 5 договору.

Тому, враховуючи вказані умови договору та те, що предмет застави знаходиться у ОСОБА_4, який на даний час є власником спірного нерухомого майна, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вилучення автомобіля у відповідача та передачу ПАТ «Ідея банк» на період до його реалізації.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду в частині не задоволених вимог з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 3031,60 грн., тобто по 1515,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року, в частині не задоволених вимог про звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля, скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк».

В рахунок погашення кредитних зобовязань ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» у розмірі 71336,42 грн. за кредитним договором від 12 серпня 2013 року № 910.23630 звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки ЗАЗ, моделі ТF69Y0 ЗНГ, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № Y6DTF69Y0D0320249, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом надання дозволу його продажу Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах Міністерства Внутрішніх Справ України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо).

Вилучити у ОСОБА_4 предмет застави автомобіль марки ЗАЗ, моделі ТF69Y0 ЗНГ, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № Y6DTF69Y0D0320249, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі по 1515 грн. 80 коп. з кожного за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: