УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 14 вересня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши в її обґрунтування, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5, з якою вона проживала в Ѕ частині приватного будинку АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З моменту побудови будинок розділений на дві половини та пристосований для окремого проживання двох родин (має окремі комунікації, окремі газові та електромережі, лічильники та рахунки по сплаті комунальних послуг на різних власників). Підтвердженням окремого проживання та ведення господарства двома власниками будинку є окрема один від одного приватизація земельних ділянок, на яких він розташований.

Після смерті матері вона у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, зважаючи на стан здоров'я матері, не оформила належну частину будинку на своє ім'я.

ОСОБА_6 (її брат) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері не звертався, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Посилаючись на те, що при оформленні спадщини після смерті матері та брата склалася ситуація, яка не дає нотаріусу можливості чітко розмежувати частки, належні до спадкування всіма спадкоємцями, оскільки у свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначена адреса: АДРЕСА_1,

м. Київ, просила суд встановити юридичний факт окремого проживання

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня

2014 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт окремого проживання ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, від

ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі № 1 будинку АДРЕСА_1 за їх життя.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року скасовано.

Заяву залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Врахувавши, що встановлення факту окремого проживання необхідно заявнику для оформлення спадщини, що свідчить про наявність спору про право, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 14 вересня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня