Справа № 676/2925/17
Номер провадження 2/676/1737/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року

Камянець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Семенюк В.В.

при секретарі Бандурі І.М.

з участю позивача-Хохлова О.П.

представника позивача-Перунського І.В.

представника відповідача-Мерінової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Камянець-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Перша Камянець-Подільська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною заяви про відмову від спадкування та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Перша Камянець-Подільська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною заяви від 02.03.2016 року про відмову від спадкування ? частки квартири АДРЕСА_1 та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, виданого 02.03.2016 року Першою Камянець-Подільською держнотконторою Хмельницької області ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №1-253.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 23 серпня 2015 року померла його дружина ОСОБА_3. При житті дружина хворіла, була інвалідом, потребувала стороннього догляду, в звязку з цим догляд дружини проводила відповідачка ОСОБА_2 На випадок смерті його дружина 10 травня 2013 року склала заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй на праві власності квартиру за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському Главацькій ОСОБА_4, яка пообіцяла, що буде довічно доглядати його та дружину, лікувати та створювати необхідні для побуту умови.

Вказує, що він також є інвалідом 1 групи, скориставшись його важким станом здоровя, смертю дружини, відповідачка умовила його підписати заяву про відмову від прийняття, належної йому на праві спадкування за законом після смерті дружини, 1/2 частки зазначеної квартири, пообіцявши, що буде довічно доглядати його, забезпечувати всім необхідним для життя.

02.03.2016 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але домовленість про його догляд та забезпечення всім необхідним не виконує.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позов підтримали, просили його задовольнити в повному об»ємі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечила, суду пояснила, що дружина позивача ОСОБА_3, яка померла 23 серпня 2015 року, за життя 10 травня 2013 року склала заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй на праві власності квартиру за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському Главацькій ОСОБА_4.

В межах строку прийняття спадщини ОСОБА_2 03.09.2015 року подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом. Позивач ОСОБА_7, як спадкоємець, що має право на обовязкову частку в спадщині, в межах 6-місячного строку, заяву про прийняття спадщини після смерті дружини не подавав, оскільки на час відкриття спадщини з спадкодавцем за адресою її проживання в квартирі за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському не був зареєстрований, а був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає і сьогодні.

02.03.2016 року позивач ОСОБА_7, зі згоди ОСОБА_2, як спадкоємця за заповітом, що прийняла спадщину, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини у вигляді грошових вкладів у філії «ПриватБанку» м.Камянець-Подільського, які померла заповідала позивачу за заповідальним розпорядженням.

Цього ж дня позивач подав нотаріусу заяву, в якій він відмовився від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя,як спадкоємець першої черги, обов»язковий спадкоємець та спадкоєиець за заповідальним розпорядженням на грошові вклади в Приватбанку, оскільки квартира за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському є особистою приватною власністю його дружини (спадкодавця). В заяві ОСОБА_1 зазначив, що він усвідомлював значення своїх дій, мав можливість керувати ними, розумів обставини, які мають істотне значення, фізичний чи психологічний тиск з боку інших осіб до нього не застосовувався, написав заяву за справжньою своєю волею. Крім того, домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що вона буде здійснювати догляд за ним не було. Просить в задоволенні позову відмовити з наведених вище підстав.

Представник третьої особи без самостійних вимог Першої Камянець-Подільської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 надіслала суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності представника, при вирішенні справи покладається на думку суду.

Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника третьої особи без самостійних вимог - Першої Камянець-Подільської державної нотаріальної контори.

Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2015 року померла дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №264979 від 25.08.2015 року, актовий запис №671, свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ №341021 від 01.11.1977 року, актовий запис №777.

При житті ОСОБА_3, 10 травня 2013 року, склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_11, яким заповіла належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому 16.05.1994 року, квартиру за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському, ОСОБА_2, яка в межах строку для прийняття спадщини, 03.09.2015 року, подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом.

Позивач ОСОБА_7, як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті дружини, не подав.

Відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, що прийняла спадщину, 02.03.2016 року надала нотаріусу заяву №з/п126 с/с 320/2015 про її згоду, щодо подання заяви позивачем ОСОБА_1 поза межами шестимісячного строку для подання ним заяви про прийняття спадщини.

02.03.2016 року позивач ОСОБА_7 подав нотаріусу заяву №з/п127 с/с 320/2015 про прийняття спадщини у вигляді грошових вкладів, що зберігаються у філії «ПриватБанку» м.Камянець-Подільського, які померла заповідала позивачу за заповідальним розпорядженням.

Цього ж дня, 02.03.2016 року, позивач подав нотаріусу заяву №з/п128 с/с 320/2015, в якій відмовився від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки квартира за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському є особистою приватною власністю його дружини (спадкодавця), так як була набута нею за час шлюбу внаслідок приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що, як непрацездатний за станом здоровя вдівець спадкодавця, є спадкоємцем на обовязкову частку у спадщині, згідно ст.1241 ЦК України, що він усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від одержання обовязкової частки у спадщині після смерті дружини, оскільки ця частка забезпечена за рахунок іншого спадкового майна. В даній заяві просив видати свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади за заповідальним розпорядженням.

02.03.2016 року в.о.державного нотаріуса Першої Камянець-Подільської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №1-100, відповідно до якого вона успадкувала квартиру за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському Хмельницької області на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_11 10,05.2013 року, зареєстрованого у реєстрі за №786 після смерті ОСОБА_3, яка померла 23.08.2015 року.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43145090 від 02.03.2016 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 23.08.2015 року та успадкувала спадкове майно: квартиру за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському Хмельницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за номером у спадковому реєстрі 58660986 від 02.03.2016 року за №1-100.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43844034 від 13.05.2016 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 23.08.2015 року та успадкував спадкове майно: грошові вклади в ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 127872,60 грн. на підставі свідоцтва про право на спадщину за номером у спадковому реєстрі 58960109 від 13.05.2016 року за №1-253.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Відповідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім'я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

З точки зору закону відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, а тому визнання такої відмови недійсною в судовому порядку здійснюється з таких підстав:

- вчинення відмови спадкоємцем, який у момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України);

- вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України);

- вчинення відмови під впливом обману або насильства (статті 230,231 ЦК України);

- вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України).

При цьому підстава недійсності відмови від прийняття спадщини має бути доведена належним чином в судовому порядку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відмову від спадщини на користь відповідачки він вчинив, в звязку з тим, що відповідачка, скористалась важкою для нього обставиною -смертю дружини, а також тим, що пообіцяла довічно доглядати його, лікувати та створювати необхідні умови для його побуту.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно з ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7, як спадкоємець за законом, у встановлений законом шестимісячний строк, заяву про прийняття спадщини після смерті дружини в нотаріальну контору не подав, а лише зі згоди відповідачки, 02.03.2016 року ОСОБА_7 подав нотаріусу заяву №з/п127 с/с 320/2015 про прийняття спадщини у вигляді грошових вкладів, що зберігаються у філії «ПриватБанку» м.Камянець-Подільського, які померла заповідала позивачу за заповідальним розпорядженням. Цього ж дня позивач подав нотаріусу заяву №з/п128 с/с 320/2015, в якій він відмовився від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки квартира за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському є особистою приватною власністю його дружини (спадкодавця), так як була набута нею за час шлюбу внаслідок приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що, як непрацездатний за станом здоровя вдівець спадкодавця, є спадкоємцем на обовязкову частку у спадщині, згідно ст.1241 ЦК України, що він усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від одержання обовязкової частки у спадщині після смерті дружини, оскільки ця частка забезпечена за рахунок іншого спадкового майна. В даній заяві просив видати свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади за заповідальним розпорядженням.

Інших буд-яких доказів, що підтверджують протилежне позивач не надав. При цьому підставу недійсності відмови від прийняття спадщини мав би довести належним чином в суді.

Але враховуючи, що позивачем не було надано суду належних доказів того, що він під впливом відповідачки змушений був подати заяву про відмову від права на спадщину після смерті дружини, в звязку з тим, що відповідачка, скористалась важкою для нього обставиною смертю дружини, а також не було надано суду належних доказів того, що відповідачка зобовязалася здійснювати догляд за ним та дружиною взамін на спадкування нею квартири за №92 по вул.Червоноармійській,9 в м.Камянець-Подільському Хмельницької області, крім того, будь-яких інших підстав недійсності відмови від прийняття спадщини судом також не було встановлено , а тому, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до посвідчення №1785 від 21.10.1970 року позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, тому від сплати судового збору він звільнений, відповідно до ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» № 3674-У! (в редакції від 06.12.2016 року) і оскільки йому в позові відмовлено, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» № 3674-У!, ст.ст.229-233, 1216,1218,1241,1273,1274 ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Перша Камянець-Подільська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною заяви від 02.03.2016 року про відмову від спадкування ? частки квартири АДРЕСА_1 та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, виданого 02.03.2016 року Першою Камянець-Подільською держнотконторою Хмельницької області ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 1-253 відмовити.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Камянець-Подільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду: Семенюк В.В