Справа № 369/3576/17
Провадження № 2/369/2256/17
30 жовтня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна ,-
У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить нерухоме майно, а саме частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У лютому 2006 року позивачу стало відомо, що частка її квартири, перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.02.2006 року затвердженої начальником відділу державної виконавчої служби у ОСОБА_2 районі управління юстиції ОСОБА_3.
Так позивач зазначає, що вона сплатила суму заборгованості, про що свідчить довідка № 239 видана Державним комунальним госпрозрахунковим підприємством «ДМИТРІВКА» 20 жовтня 2006 року у тому, що позивач не має заборгованості за комунальні послуги станом на 01.10.2006 року.
Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд зняти арешт накладений на підставі постанови від 28.02.2006 року відділом державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1.
Представник позивача в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
Суд за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.
У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що постановою державної виконавчої служби у ОСОБА_2 районі Київської області про накладення арешту на майно боржника від 28.02.2006 року було накладено арешт на майно яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Відповідно до довідки виданої Державним комунальним госпрозрахунковим підприємством «Дмитрівка» від 20 жовтня 2006 року № 239 ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги станом на 01.10.2006 року не має.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд приходить до висновку, що з огляду на наявність у позивача документа, який засвідчує його право власності на квартиру, наявність арешту на квартиру обмежує права позивача на володіння та розпорядження квартирою.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 у поданому позові відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України довела суду і надала суду належні і допустимі докази, що підтверджують заявлені позовні вимоги.
З огляду на вищенаведене та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 328, 386-387, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. ст.ст. 3, 4,10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Зняти арешт з частини квартири № 12, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна 8, та належить на праві власності ОСОБА_1, який було накладено постановою державної виконавчої служби у ОСОБА_2 районі Київської області про накладення арешту на майно боржника від 28.02.2006 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання рішення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Д.Д.Усатов