АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1108/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/133/К/17 Патинка А.Г.
Категорія - 57 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання договору недійсним та стягнення коштів, який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що попередньо узгодивши з відповідачем предмет договору - трактор МТЗ-892, 2012 року випуску, вартістю 185000 грн. й умову сплати ним 25% від його вартості, 27 жовтня 2015 року, він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 001617, детально не ознайомившись з його умовами й вважаючи, що договір укладено на умовах попередньої домовленості.

Цього ж дня на виконання умов укладеного договору він сплатив на користь відповідача адміністративний платіж в розмірі 51000 грн., однак предмет лізингу так і не отримав, крім того, відповідачем йому було відмовлено не тільки в передачі предмет лізингу, а й в поверненні сплачених грошей.

Детально ознайомившись з умовами укладеного договору, позивач виявив, що останні не відповідають умовам попередньої домовленості щодо вартості предмета лізингу, яка становить 21250 дол. США замість обумовленої 185000 грн., обов'язку сплати адміністративного платежу, який не є авансом й не входить до складу вартості предмета лізингу.

Посилаючись на те, що укладений договір суперечить його інтересам і не відповідає його волевиявленню, умови договору обмежують його права, як споживача, щодо неможливості повернення сплачених грошових коштів у випадку його розірвання, що вказує на їх несправедливість, при укладенні договору не дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення, просив суд визнати його недійсним з підстав укладення відповідачем з використанням нечесної підприємницької діяльності та введення в оману щодо ціни договору, застосувавши наслідки його недійсності у виді стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 51000 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001617 від 27 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 51000 грн., а також судовий збір в сумі 1104 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ЛК «Ваш Авто», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невірне тлумачення умов укладеного договору, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача вважає, що вирішуючи справу, суд не дослідив правовідносин, що склались між сторонами, невірно встановив правову природу правочину, не звернувши уваги на те, що у відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі, а про необхідність його посвідчення нотаріально - мова не йде. При цьому, на думку представника відповідача, норма ст. 799 ЦК України щодо обов'язковості нотаріального посвідчення укладеного договору найму транспортного засобу не може бути застосована, оскільки вона є загальною відносно спеціальної, окрім того, в момент підписання договору транспортний засіб в оренду не передавався.

Також, вказує на те, що підписавши договір, позивач погодився з усіма його істотними умовами, а його посилання на несправедливість умов договору є безпідставним й недоведеним.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке, на його думку, є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ЛК «Ваш Авто» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача ТОВ «ЛК «Ваш Авто» з заявкою на укладення угоди фінансового лізингу, предметом якого є трактор МТЗ-892, 2012 року випуску, вартістю 185000 грн., який йому потрібен для обробки земельної ділянки (а.с. 20).

Цього ж дня між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 001617, предметом якого є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - трактору МТЗ-892 вартістю 21250 дол. США, що еквівалентно 510000 грн. та передання його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем платежів, передбачених його умовами (а.с. 14-19).

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 сплатив на користь відповідача 51000 грн., як адміністративний платіж, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 23), однак відповідач на вимогу позивача предмет лізингу не передав й сплачені грошові кошти не повернув.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оспорюваний договір містить несправедливі умови та при його укладенні не дотримано вимог ст. 799 ЦК України про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, а тому він повинен бути визнаний недійсним з застосуванням наслідків його недійсності, передбачених ст. 216 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї статті у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону, відповідно до якої умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року у справі № 6-3020цс15 і в силу ст. 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

В статті 12 оспорюваного договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 12.1 договору, у разі розірвання договору лізингоодержувачем поверненню підлягає 60% сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Разом з тим, у відповідності до п. 1.4 ст. 1 укладеного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

При цьому, відповідно до ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Окрім того, ч.1 ст. 7, п. 3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює право лізингоодержувача вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Так, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови (ч.1 ст. 7 вказаного Закону).

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, несправедливою є й умова щодо значення адміністративного платежу, який не є авансом й не входить до суми вартості предмета лізингу.

Проаналізувавши вказані умови договору у взаємозв'язку з вимогами діючого законодавства, та встановивши, що вони суперечать положенням діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вони є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності й призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, тим самим завдаючи шкоду споживачу, яким є позивач у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про не дослідження судом правовідносин, що склались між сторонами, невірне встановлення правової природи правочину, відповідність умов укладеного договору вимогам діючого законодавства, недоведеність позивачем наявності несправедливих умов в договорі, є безпідставними й такими, що спростовується змістом укладеного договору та протирічать діючому законодавству.

Правомірно судом першої інстанції під час розгляду справи враховано й відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Як вже зазначалося, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає з його змісту відповідно до ст. 628 ЦК України.

Як зазначено в ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття).

Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 799 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

Саме такого висновку Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-1551цс16, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування.щодо застосування зазначених норм права містяться у судових рішеннях, наданих заявником для порівняння.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір фінансового лізингу, в порушення ст. 799 ЦК України, нотаріально не посвідчено.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання спірного договору недійсним та застосував наслідки його недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, стягнувши з лизингодавця на користь лізингоодержувача сплачену ним суму адміністративного платежу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова