Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп», заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал», про заміну сторони виконавчого провадження, за касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» (далі - ТОВ «Фінанс Траст Груп») звернулося до суду з указаною заявою, в якій просило замінити стягувача у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих листів у справі № 6-1166/2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк») кредитної заборгованості у розмірі 1 550 009 грн 65 коп. та третейського збору у розмірі 15 900 грн 10 коп.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 02 серпня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було задоволено заяву ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду від 07 червня 2010 року, яким на користь ПАТ «Ерсте Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 550 009,65 грн та третейський збір у сумі 15 900,10 грн. Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») є повним правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк». 02 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2 та договір № 3 про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно з якими право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_5, перейшло до ТОВ «ФК «Глобал Фінанс». Згодом, 27 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп» укладено договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 46 (зі змінами та доповненнями) та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки № 014/1349/44/02380, у зв'язку з яким право вимоги до ОСОБА_5, ОСОБА_6 перейшло до ТОВ «Фінанс Траст Груп».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, заяву задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінанс Траст Груп».

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати зазначені ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Фінанс Траст Груп», а провадження у справі - закрити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-122цс13, та виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Керуючись вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, з урахуванням наявності чинних договорів про відступлення права вимоги, дійсність яких належним чином не оспорювалася, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Фінанс Траст Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, захистивши при цьому права та інтереси заявника як єдиної особи, що має право вимоги до боржників.

Разом із тим суд обґрунтовано вважав такими, що спростовуються матеріалами справи, доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосовно того, що ТОВ «Фінанс Траст Груп» є неналежним правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» у частині права вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 014/1349/44/02380.

Судом дотримано принципу обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили, що закріплений у ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України.

Постановляючи вищевказані ухвали, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені в касаційних скаргах доводи щодо необхідності закриття провадження у справі із посиланням на наявність підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України, оскільки заявник вже скористався своїм правом на звернення до суду з аналогічними вимогами і ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-1133цс15, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, яка знаходиться на а. с. 109-113, постановленою у справі № 755/15664/15-ц за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Траст Груп», заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ «Ерсте Банк», про заміну сторони виконавчого провадження, відмовлено у задоволенні заяви із підстав необґрунтованості, що виключає можливість закриття провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів за результатами розгляду указаної заяви та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального та матеріального права.

Отже, оскаржувані ухвали є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук