Справа № 417/4422/17
Провадження № 2-о/417/147/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Суддя Марківського районного суду Луганської області Дідоренко А.Е., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що до серпня 2014 року він проживав за адресою:АДРЕСА_2. Взв'язку з окупацією м.Красний Луч, Луганської області, де саме проживав заявник, він вимушений був переїздити та проживати за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому 16.04.2015 року переїхав до селища Кризьке, Марківського району Луганської області та неодноразово змінював місце свого мешкання у Марківському районі Луганської області. З 28.03.2017 року зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 28.03.2017 року за №.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно положень ст. 256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та самої заяви заявник просить суд встановити факт його переселення з тимчасово окупованої території України, але як вбачається з копії довідки від 28.03.2017 за № року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, наданої заявником, такий факт вже засвідчений вказаною довідкою у відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядку «Видачі довідки, що підтверджує місцеперебування громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї» затвердженого наказом МВС України від 26.09.2014 № 997, а тому він не підлягає повторному встановленню на підставі положень ст. 256 ЦПК України. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Таким чином, рішення суду по даній заяві не може бути підставою для вирішення питання про встановлення факту переселення заявника, оскільки даний факт вже встановлений зазначеною вище довідкою, виданою в передбаченому законом порядку.

Щодо вимог заявника про визнання збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, то відповідно до положень ст.ст. 85, 106 Конституції України дане питання відноситься виключно до компетенції Президента України та Верховної Ради України і суд не вповноважений приймати будь-які рішення з цього приводу.

Так, відповідно до ст. 106 Конституції України, Президент України: вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Крім того, у відповідності до положень постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчою влади.

Звернення ОСОБА_1 в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що вимушене переселення з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, обумовлено тим, що вона, як заявник, має на меті визначити свій статус як особа, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Однак відповідно до ст.4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, яка набрала чинності для України 03.01.1955 року, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 є громадянином України, який на даний час проживає в АДРЕСА_3, тобто на території, підконтрольній державі Україна, захищені Законами України як громадяна своєї держави та не потребує захисту, передбаченого Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, оскільки дана конвенція захищає осіб, які опинилися під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 85, 106 Конституції України, ст.ст. 122, 256 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Заяву з доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі її подання ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : А.Е. Дідоренко