Справа № 442/3086/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/5103/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: представника Дрогобицького об»єднаного

управління Пенсійного Фонду України Львівської області

ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, за участю зацікавленої особи Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності трудової книжки із записом «ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3.

Оскаржуваним рішенням заяву задоволено, встановлено факт приналежності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трудової книжки, заповненої 10.08.1974 року на ім»я «Бисингер Николая Антоновича».

Рішення в апеляційному порядку оскаржило Дрогобицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що заявник звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту, оскільки в трудовій книзі не вірно зазначене його прізвище і на його думку, це в подальшому може спричинити перешкоди щодо призначення йому пенсії по віку, тобто може відбутися спір між фізичною особою та субєктом владних повноважень. Тобто, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, даний спір мав розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а суд першої інстанції на підставі п. 4 ст. 256 ЦПК України зобовязаний був залишити заяву без розгляду. З вищенаведених підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Дрогобицького об»єднаного управління

Пенсійного Фонду України Львівської області ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до частини першої ст.3 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, подану ним в порядку окремого провадження, суд першої інстанції дослідивши надані заявником докази, дійшов до висновку, що трудова книжка, видана ім»я «Бисингер» належить заявнику ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвища, імені, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.12 роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року з наступними змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв»язку з пораненням, повідомлення військових частин,військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв»язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

З копії свідоцтва про народження серії І-СГ №013660, виданого відділом ЗАГСу Дрогобицького району Львівської області 05.12.1996 року, вбачається, що ОСОБА_3 народився 25.05.1957 року.

Паспорт громадянина України серії КА 285630, виданий Дрогобицьким РВ УМВС України у Львівській області 06.12.1996 року, на ім»я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З трудової книжки, заповненої 10.08.1974 року, вбачається, що така заповнена російською мовою на ім»я «Бисингера Николая Антоновича», ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проаналізувавши вищезгадані документи, з»ясувавши, що встановлення факту належності заявнику трудової книжки йому потрібне для призначення у майбутньому пенсії, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у наданих заявником документах наявні збіги у імені, по батькові, році народження заявника, а відтак вірними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що у трудовій книжці заявника при здійснені запису його прізвища на російській мові, допущено помилку у написанні прізвища заявника в одній букві, а саме, вказано як «Бісінгер» замість «Біссінгер», а тому задоволення заяви ОСОБА_3 відповідає вимогам чинного законодавства.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував те, що із заяви вбачається спір про право, а відтак провадження у справі підлягає закриттю із залишенням заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Частина 4 ст. 256 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Покликання апелянта на те, що оскільки із заяви про встановлення факту належності заявнику трудової книжки вбачається спір про право, а саме, право заявника на пенсійне забезпечення, то провадження у справі підлягає закриттю із залишенням заяви ОСОБА_3 без розгляду, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки від встановленого факту належності заявнику трудової книжки, у якій невірно на російській мові записано його прізвище, залежить лише виникнення у заявника права на призначення йому пенсії на підставі цієї трудової книжки, що спростовує доводи апелянта про наявність спору про право.

Доводи апелянта спростовуються і тим, що заявник просив встановити факт належності йому трудової книжки з метою призначення у майбутньому пенсії, при досягненні ним пенсійного віку.

Інші доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

ОСОБА_6