Провадження № 22-ц/780/4345/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 43 10.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Журби С.О., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради» Житлово-експлуатаційна контора № 1» про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником кімнати в квартирі АДРЕСА_1. В інших двох кімнатах даної квартири проживає відповідач, яка вчиняє постійні сварки, неадекватно та агресивно поводить себе, що неодноразово призводило до виклику працівників поліції. Кімнати, в яких проживає відповідач, не приватизовані і відносяться до державного або комунального житлового фонду, а підставою проживання є нібито лише реєстрація. Ордер та договір найму житлового приміщення, укладений між ОСОБА_3 та ЖЕК 1 відсутній, а, отже, відповідач проживає у кімнатах безпідставно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з відповідачем було проведено три профілактичні бесіди, винесено офіційне попередження з приводу недопущення порушень громадського порядку та вчинення будь-яких протиправних дій відносно позивача, а також складено адміністративний протокол. ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, а заходи, які застосовуються до неї правоохоронними органами, є безрезультатними. Суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4, сім'я якої теж не може користуватися власністю через постійні провокації зі сторони відповідача, а також свідка ОСОБА_5 Внаслідок протиправних дій відповідача у позивача ОСОБА_2 погіршився стан здоров'я. Позивач звернулася до суду за захистом свого права, як фізична особа, від протиправної поведінки, захисту права на повагу до проживання в квартирі та до житла. Систематичне порушення правил співжиття відповідачем роблять неможливим проживання у квартирі з нею.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 19/100 частки квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7).

Згідно довідки № 1720 від 15 травня 2017 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, у вищевказаній квартирі в двох кімнатах житловою площею 26,3 кв.м. зареєстрована ОСОБА_3 з 20 липня 1990 року та її син ОСОБА_6 з 18 липня 2014 року (а.с.58).

Згідно листа КП «ЖЕК № 1» від 16 грудня 2015 року № 1861 договір найму житла між ОСОБА_3 та ЖЕК № 4 при реорганізації останнього до ЖЕК № 1 не передавався. З листопада 2012 року між ЖЕК № 1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Заборгованості за надані послуги немає (а.с.8).

У матеріалах справи містяться висновки дільничних інспекторів за результатами звернень ОСОБА_2 до Білоцерківського відділу поліції від 07 липня 2013 року, від 15 грудня 2015 року, від 29 лютого 2016 року, від 28 листопада 2016 року, від 03 грудня 2016 року.

За наслідками розгляду кожного зі звернень з ОСОБА_3 проводилися профілактичні бесіди з приводу недопущення в подальшому порушень громадського порядку та вчинення будь-яких протиправних дій. Крім того, згідно висновку від 29 лютого 2016 року на ОСОБА_3 складено протокол за ст. 173 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правом на пред'явлення позову про виселення з наведених у позові підстав наділений наймодавець. Посилання позивача на неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року» роз'яснено судам, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначає, що відповідач вчиняє постійні сварки, неадекватно та агресивно поводить себе, що неодноразово призводило до виклику працівників поліції, тобто систематично порушує правила співжиття.

Однак, надані до суду висновки поліції про результати розгляду звернення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них міститься інформація про неприязні стосунки між сторонами та про певні розбіжності в користуванні майном у квартирі. Жодних встановлених обставин на підтвердження протиправних дій відповідача матеріали таких перевірок не містять.

Зі змісту наданих до суду висновків дільничних інспекторів за результатами звернень ОСОБА_2 до Білоцерківського відділу поліції від 07 липня 2013 року, від 15 грудня 2015 року, від 29 лютого 2016 року, від 28 листопада 2016 року, від 03 грудня 2016 року вбачається, що усі дані про протиправність поведінки відповідача записані зі слів позивача.

Матеріали справи не містять жодного протоколу про адміністративне правопорушення, який би підтверджував, що ОСОБА_3 висловлювалася нецензурною лайкою, вчиняла інші протиправні дії відносно позивача та у зв'язку з цим до неї застосовувалися адміністративні стягнення. Профілактичні бесіди не є видами адміністративного стягнення та не відноситься до заходів попередження, які застосовуються в порядку ст. 24 КупАП. Жодне із передбачених вказаною статтею стягнень до відповідача застосовано не було, а тому відсутні підстави вважати, що до ОСОБА_3 застосувалися заходи попередження, які не дали результатів.

ОСОБА_2 також посилається на те, що відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Однак, протокол від 29 лютого 2016 року був предметом судового розгляду і постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2016 року, яка є чинною, адміністративну справу щодо відповідача закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КупАП.

Таким чином, позивач не довела ту обставину, що відповідач систематично порушує правила співжиття і що правоохоронними органами до неї застосовувалися заходи і вони є безрезультатними.

Будь-які заходи громадського впливу до ОСОБА_3 не застосовувалися.

Посилання ОСОБА_2 на показання свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний доказ не є достатньою підставою вважати наявність систематичного порушення правил співжиття відповідачем, що в свою чергу дає підстави для виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача у неї погіршився стан здоров'я і вона змушена проходити лікування. Однак, предметом судового розгляду є виселення відповідача у зв'язку з систематичним порушенням відповідачем правил співжиття, а тому вказані обставини не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

ОСОБА_2 також вказує на відсутність у відповідача договору найму. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1. Відсутність договору найму у відповідача не відноситься до систематичного порушення правил співжиття.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Журба С.О.

Лівінський С.В.