АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко», третя особа Міністерство культури України про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивачі звернулися із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначили, що на балансі відповідача перебуває багатоквартирний жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 02.02.1979 року дозволено ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко» заселення квартир у вказаному будинку.

14 червня 1991 року позивачам був наданий ордер НОМЕР_1 на заселення у гуртожитку, рішенням профспілкового комітету підприємства відповідача № 19 від 23.03.1996 року позивачів було переселено до квартири № 606 цього ж будинку.

Зазначаючи, що відповідач відмовив позивачам в приватизації останніми займаної кімнати, посилаючись на ст. 345 ЦК України, ст.ст. 1,2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», просили ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача прийняти рішення про передачу квартири АДРЕСА_1 - приватизацію у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 487.20 грн. судового збору. (а.с.1-4)

Третя особа надала письмові пояснення в яких посилалась на ст. 3 Указу Президента України від 11 жовтня 1994 року № 587 «Про національні заклади культури», за яким майно закладів культури, яким надано статус національних, не підлягає приватизації, проте заперечень проти позову не висловила.(а.с. 31-33)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені повністю. (а.с.45-50)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини та докази по справі, що позивачам була надана жила площа у гуртожитку, кімната № 606 вказаного будинку зайнята позивачами незаконно і дійшов помилкового висновку про задоволення позову. (а.с.161-165)

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_4, представник третьої особи - ОСОБА_5 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник позивачів - ОСОБА_6 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази, у т.ч. шляхом вручення повістки їх представнику ОСОБА_6 (а.с.186-191)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи сторін та апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення у дію цього Закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

За п. 18 цього Положення, громадянином до органу приватизації подаються:

оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

довідка про склад сім'ї та займані приміщення;

копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Законами України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить.

Судом встановлено, що відповідно до Акту, затвердженого 30 вересня 1977 року, прийнято в експлуатацію готель-гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.200-206)

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 02 лютого 1979 року було дозволено Київській кіностудії художніх фільмів імені О.П. Довженко після звільнення квартир в гуртожитку на 1 і 2-му поверхах в будинку для малосімейних по вул. О.Довженка, 16, вказані квартири заселити сім'ями згідно з Положенням «Про порядок надання жилої площі в УРСР». Заселення сім'ями таких квартир проводити при умові, якщо вони будуть повністю звільнені на поверсі будинку.(а.с.5)

14 червня 1991 року позивачам був наданий ордер НОМЕР_1 на заселення у кімнату № 609 гуртожитку, рішенням профспілкового комітету підприємства відповідача № 19 від 23.03.1996 року позивачів було переселено до кімнати № 606 цього ж будинку, позивачі були зареєстровані і проживають за вказаною адресою. (а.с.8-10, 207)

За таких обставин колегія суддів визнала неспроможними та відхилила доводи апелянта про незаконне проживання у гуртожитку позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, як підставу відмови в позові.

За повідомленням директора Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27 березня 2015 року № 058/3/3-3838, у реєстрі житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі міста Києва, затвердженому розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 09 грудня 2014 року № 640, будинок АДРЕСА_1 як гуртожиток не зареєстрований.(а.с.6-7)

12 листопада 2015 року позивачі звернулись до відповідача із відповідною заявою, до якої додали довідку про склад сім'ї та копію ордера НОМЕР_1 від 14 червня 1991 року.(а.с.11)

Кімната № 606 перебуває на шостому поверсі готелю-гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, а тому не підпадає під дію рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 02 лютого 1979 року за яким дозволено Київській кіностудії художніх фільмів імені О.П.Довженко після звільнення, заселити квартири на 1 і 2-му поверхах згідно з вищевказаним Положенням.

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 06 липня 2016 року зареєстровано за Міністерством культури України, код ЄДРПОУ - 37535703, право власності на об'єкт нерухомого майна - будинок готелю-гуртожитку (літ. А) за адресою: АДРЕСА_1.(а.с. 173-174)

Міністерство культури України залучено до участі у цій справі як третя особа, належний йому на праві власності будинок готелю-гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, у власність територіальної громади міста Києва не передавався.

Вказані обставини, як і відсутність додання до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12 листопада 2015 року переліку необхідних для приватизації документів, визначених вищезазначеними нормативними актами не дають підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

При цьому, доказів оскарження дій (бездіяльності) відповідача, пов'язаних з відмовою у розгляді вищевказаної заяви від 12 листопада 2015 року позивачі та їх представник не надали.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення у справі.

З огляду на положення частини 2 ст. 314 ЦПК України, рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачами заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити безоплатну передачу (приватизацію) квартири, тобто позовні вимоги про вчинення дій немайнового характеру, відсутні підстави для додаткового стягнення із апелянта Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко» - 5321 грн.. судового збору на користь держави за розгляд справи апеляційним судом, як про це зазначав представник позивачів ОСОБА_6 у поданому до апеляційного суду клопотанні. (а.с. 209-210)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженко», третя особа Міністерство культури України про зобов'язання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/441/2017

Унікальний номер 761/3063/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Маліновська В.М.

Доповідач Левенець Б.Б.