РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № З Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон, зазначивши, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати позивача - ОСОБА_6, постійно проживає в Російській Федерації, в м. Москва, де має власну сім'ю. Позивач має намір поїхати з дитиною до бабусі у м. Москву, з метою відпочинку та створивши дитині умови спілкування з бабусею, побачити багато цікавого та корисно провести час. Однак відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, в силу чого позивач просить суд дозволити тимчасовий виїзд за державний кордон України до Російської Федерації малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, термін поїздки на 1 місяць, протягом одного року від дня набрання рішенням суду законної сили, а також просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві. На уточнюючі питання суду позивач зазначила, що їй потрібно поїхати до своєї матері на десять днів. Сама не може поїхати, оскільки немає з ким залишити дитину, а відповідачу дитину не довіряє. Дитина хоче побачити бабусю, а бабуся - дитину. Доказів підтвердження отримання відповідачем листа про надання дозволу на виїзд за кордон - немає. Зазначила, що дитина має закордонний паспорт. Чому ставить перед судом вимогу про надання дозволу на оформлення дитині відповідних проїзних документів за умови наявності в дитини закордонного паспорта - не знає, так як позовну заяву писала адвокат. Просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили, що вимоги є безпідставними, в заяві не зазначено ні куди хоче виїхати дитина, ні на який період, ні у супроводі кого. Відповідач звертався до позивача та сказав, що надасть дозвіл, але необхідно обговорити ці обставини, але конструктивної розмови не відбулося. Звернули увагу на те, що в позові має бути чітко зазначено місце, час та мета поїздки дитини. Представник відповідача вказав, що клієнт надасть згоду на виїзд дитини за кордон, за умови чіткого зазначення куди, з ким та коли має виїжджати дитина. Просили в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Зміст рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2016 року, яке набрало законної сили 20.09.2016 року, зазначає, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, зареєстрований 28 січня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області - розірвано (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 02.08.2012 року та зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 9).

Відповідно до довідки № 36 від 30.08.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад № 7 Вінницької міської ради» (а.с. 15).

Зміст довідки № 566 від 08.09.2017 року, виданої ОСББ, вказує, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані 3 чоловік, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Копія свідоцтва про укладення шлюбу та копія закордонного паспорта вказують на те, що 31.10.2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7, який зареєстровано Рязанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС м. Москви, при цьому, тимчасово, починаючи з 31.01.2017 року по 25.06.2018 року, місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано в АДРЕСА_3 (а.с. 16-19).

Суд звертає увагу на те, що згідно зазначеної вище довідки № 566 від 08.09.2017 року постійне місце проживання матері позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано в Україні, АДРЕСА_2, при цьому, місце проживання ОСОБА_6 тимчасово, починаючи з 31.01.2017 року по 25.06.2018 року, зареєстровано в Російській Федерації.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 31.08.2017 року, вбачається, що остання зверталася до ОСОБА_5 з проханням про надання нотаріально посвідченої згоди на поїздку разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в гості до своєї матері ОСОБА_6, яка проживає на території Російської Федерації. Просить дати їй дозвіл перебувати з сином у гостях у мами на протязі місяця. (а.с. 21).

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів підтвердження отримання відповідачем відповідного листа, що об'єктивно унеможливлює однозначно встановити обставини отримання такого листа відповідачем та обставини виникнення відповідних спірних правовідносин у сторін на підставі такого листа.

Крім цього, заслуговує на увагу і те, що зміст такого листа не містить посилань на чітко визначені обставини відносно місця, дати, часу та нотаріуса, у якого пропонується оформити відповідний дозвіл на виїзд дитини за межі України, в силу чого, зміст даного листа не може бути беззаперечним доказом вчинення відповідачем дій, направлених на відмову надати позивачу відповідний дозвіл, а тому, в цій частині, посилання відповідача на те, що він не відмовляється надати такий дозвіл за умови узгодження необхідних для цього обставин - є неспростовним та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Частина 3 ст. 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Норма ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно з пунктом 4 вказаних вище Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

За даних обставин, враховуючи, що в судовому засіданні позивач не змогла чітко обґрунтувати та зазначити суду підстави і мету поїздки дитини за межі України, що унеможливило суд переконатись у тому, що така поїздка, на даний час, дійсно є необхідною та повністю відповідає інтересам дитини, натомість позиція позивача вказувала на вимушену необхідність виїзду дитини за кордон з позивачем, оскільки позивач бажає поїхати до своєї матері, а дитину немає з ким залишити, оскільки вона не довіряє відповідачу, враховуючи, що постійне місце проживання матері позивача - зареєстровано у визначеному законодавством порядку на території України, при цьому на території Російської Федерації, куди позивач бажає виїхати із дитиною, мати позивача проживає тимчасово без підтвердження відповідними доказами обставин неможливості її приїзду на територію України з метою побачитись із позивачем та з дитиною, враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів на підтвердження обставин відносно вчинення відповідачем дій щодо відмови з'явитись до певного нотаріуса, в певний час з метою надання дозволу на виїзд дитини за межі України, що вказує на передчасність звернення позивача до суду з даним позовом у цій частині правовідносин та свідчить про відсутність відповідного спору між сторонами, наявність якого є обов'язковою для звернення до суду та вирішення його в суді, так як, згідно норми ст. 15 ЦПК України компетенція суду поширюється не на вирішення будь-яких правовідносин, а на вирішення спірних правовідносин, які потребують захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, з огляду на те, що в судовому засіданні позивач підтвердила наявність в дитини закордонного паспорта, що в цій частині суперечить заявленим позовним вимогам, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та з підстав, заявлених позивачем, задоволенню не підлягають, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 60, 88, 212, 215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя