АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Цимбал І.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину недійсним.

У мотивування вимог посилався на те, що 07 грудня 2006 року між ним та відповідачем укладено договір кредиту №389/25/12-Ж на споживчі потреби.

У червні 2015 року відповідачем було зроблене публічне оголошення про можливість позичальникам укласти договір реструктуризації заборгованості.

В свою чергу, він звернувся до банку із заявою, у який просив укласти договір реструктуризації кредитної заборгованості за укладеним ним договором, яка відповідачем була залишена поза увагою. Ним було повторно направлено дві заяви з вимогами про укладення договору реструктуризації боргу та у зв'язку з цим внесення змін в основний договір кредиту, які також залишилися без відповіді з боку відповідача.

Крім того, під час дії договору кредиту він звертався із заявою про надання інформації щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту, відповідь на яку відповідачем також не надано.

Вважав, що його права, як споживача були порушені відповідачем, оскільки останній не надав відповіді на звернення, не уклав договір про реструктуризацію заборгованості, пропозиція щодо укладення якого була зроблена публічно та не вніс відповідні змін до умов основного договору кредиту, що свідчить про нечесну підприємницьку практику та введення споживача в оману.

Враховуючи наведене просив суд визнати Договір кредиту № 389/25/12-Ж, укладений 07 грудня 2006 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне «Укрсоцбанк», недійсним з моменту його укладення, а також відшкодувати йому як споживачу завданні збитки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що судом не було взято до уваги клопотання про призначення експертизи.

Зауважує, що банк виступив з публічною офертою, а ОСОБА_2 її тричі акцептував, проте банк своєю бездіяльністю відмовив позичальнику у проведення реструктуризації його зобов'язання, що є порушенням прав споживача на її проведення.

Судом не було враховано, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку практику та вводять споживача в оману.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 07.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 389 /25/12-Ж, за умовами якого позичальнику надано 60000 дол. США зі сплатою 12,5 % строком до 06 грудня 2021 року. Кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-15)

У червні 2015 року на офіційному сайті ПАТ «Укрсоцбанк» була опублікована програма реструктуризації валютних кредитів за опцією 50/50, банк пропонував валютним позичальникам із загальною заборгованістю до 150 тисяч умовних одиниць в валюті кредиту (доларів США/швейцарських франків/Євро) скористатися реструктуризацією за умовами 50/50 при внесенні певної суми погашення заборгованості, банк списує з позичальника на таку ж суму в якості бонусу (а.с. 18-20).

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_2 посилався на те, що після опублікування оголошення про реструктуризацію у мережі Інтернет, він неодноразово звертався до відповідач про бажання укласти договір реструктуризації (а.с.21-25), які залишилися поза увагою, що є нечесною підприємницькою практикою та введенням в оману.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог з огляду на таке.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р «Про судову практику визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину. наявність умислу, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, що діяла під впливом обману.

У суд апеляційної інстанції представник позивача уточнив, що правовим обгрунтуванням позову є порушення відповідачем при укладенні договору ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 645,633 ЦК України.

Відповідно до 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, ціни або способу розрахунку ціни. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Оспорюваний кредитний договір містить всі істотні умови, визначає порядок виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Позивач не порушував перед судом питання про визнання його недійсним з підстав не чесної підприємницька практики відповідача в момент його укладення, тому правових підстав для визнання його недійсним на підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не має.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не наведено доказів здійснення банком нечесної підприємницької практики в момент укладення договору, оскільки питання реструктуризації боргу, листування сторін з цих питань мали місце у 2015 році, тобто в процесі виконання умов договору, укладеного сторонами в 2006 році.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не укладення сторонами угоди про реструктуризацію заборгованості позивача, виключає можливість спричинення останньому збитків, оскільки банк фактично відмовився від укладення такої угоди та внесення змін до кредитного договору і мав на це право, передбачене законом, яким скористався.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити дії залишено без задоволення, та встановлено, що реструктуризація заборгованості є правом банку, а не його обов'язком і передбачає відповідну зміну умов договору, шляхом укладення відповідних угод між сторонами за їх спільною згодою або за рішенням суду при наявності підстав, визначених ч.2 ст.652 ЦК України. (а.с. 69-72).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування збитків, оскільки позивачем не надано доказів вчинення банком нечесної підприємницької практики та введення його в оману саме на час укладення оспорюваного договору.

Судом також вірно відмовлено в задоволенні вимоги про відшкодування збитків, спричинених банком ненаданням у передбачений законом строк відповіді на звернення ОСОБА_2, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження таких вимог, не оскаржував окремо такі дії.

Не є підставою для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування збитків посилання ОСОБА_2 на те, що судом не було взято до уваги клопотання про призначення судово-економічної експертизи для встановлення суми збитків спричинених йому відмовою у відповіді на його звернення з метою укладення реструктуризації, оскільки як зазначалося вище ОСОБА_2 не звертався з позовом про визнання таких дій банку неправомірними та рішення суду з цього приводу не ухвалювалось.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді В.А.Шебуєва

М.І. Оніщук