ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5172/16-ц
Провадження № 2/210/9/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Чайкіна О.В., за участі секретаря - Семко Н.А.
за участі сторін - не з'явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший міжнародний банк» в особі Конюшко Дмитра Борисовича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, Жовтневий відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області про звільнення заставного майна з-під арешту,
Позивач, ПАТ «Перший міжнародний банк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, Жовтневий відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області про звільнення заставного майна з-під арешту.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд звільнити з під арешту квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_9 та скасувати відповідні обтяження, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.
Враховуючи положення частини 2 статті 169 ЦПК України, згідно якої неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, а також те, що, у справі достатньо доказів для розгляду справи по суті, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, залишення позову без розгляду, закриття провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог за відсутності сторін.
Також суд враховує положення частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 3624/08ФЛ між Позивачем та ОСОБА_4 укладений договір поруки №3624/08ФЛ від 08.05.2008 року, відповідно до якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником своїх зобов'язань по кредитному договору №3624/08ФЛ від 08.05.2008 року (а.с.14).
Також з матеріалів справи вбачається, що цього ж числа між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником за всіма правами та зобов'язаннями якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_5, був укладений Іпотечний договір №3624/08ФЛ, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі 4-х поверхового житлового будинку і розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 350239,00 грн. (а.с.9-13).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 66181916 від 18.08.2016 року, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5, зареєстровано наступні обтяження: тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний № обтяження: 7158239; зареєстровано 08 травня 2008 року за № 7158239 Приватним нотаріусом Кірієнко І.М., підстава обтяження - іпотечний договір № 3624/08ФЛ від 08.05.2008р., заявник ЗАТ «Донгорбанк»; також в реєстрі іпотек за цим же об'єктом міститься реєстраційний № обтяження 7158242, тип обтяження - іпотека, (а.с. 16 зворот, а.с. 17).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.
За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Таким чином, Позивач має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, що випливає з положень закону України «Про іпотеку» і на теперішній час ніким не оспорюється.
Згідно з статтями 54 (ч.1, 3, 4, 5, 6); 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Заявляючи позов про звільнення квартири з-під арешту Банк зазначає, що квартира перебуває в іпотеці, однак державним виконавцем внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого та (окремо) рухомого майна обтяження цієї квартири згідно накладеного державним виконавцем арешту майна.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 66181916 від 18.08.2016 року, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5, також зареєстровано обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний № обтяження 12639607, зареєстровано 20 червня 2012 року, реєстратор: Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та заборона на його відчуження, 31188399, 20.06.2012 року Центрально-Міським відділом ДВС Криворізького МУЮ, державний виконавець Сігай А.О., заявник Центрально-Міський відділ ДВС КМУЮ (а.с.16, зворот).
Також, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 66194020 від 18.08.2016 року, міститься запис про обтяження за № 15633511 (спеціальний розділ), дата реєстрації: 28.07.2016р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:51312470, видана 18.07.2016 року, видавник: Державний виконавець Зубко О.С. Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, особа майно якої обтяжуються - ОСОБА_5 та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12639607, тип обтяження: арешт нерухомого майна, об'єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:31188399 від 20.06.2012 року, видавник: Державний виконавець Сігай А.О. Центрально-Міський відділ ДВС Криворізького МУЮ, власник - ОСОБА_5 (а.с. 18-22).
Відповідно до вимог ст. 54 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
З матеріалів справи не можливо встановити ні суму боргу відповідачів перед Банком, ні суму зобов'язань, на виконання яких державним виконавцем накладено арешт.
При цьому, суд враховує, що накладені державним виконавцем арешти, зареєстровані після реєстрації обтяжень за іпотечним договором, тому пріоритетне право на предмет іпотеки, іпотекодержателем якої виступає банк жодним чином не порушено.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).
Посилання позивача на ст.33 Закону Україну «Про іпотеку» як на підставу задоволення заявлених у даному позові вимог про звільнення майна з-під арешту, на думку суду, є безпідставним.
Так, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Пунктом 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст.33, ст.36, ч. 1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Положення ст.ст.36,37,38цьогоЗУ «Про іпотеку» передбачають можливість задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність або шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. На відміну від продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, звернення стягнення на предмет іпотеки цими способами може відбуватися за умови, якщо вони безпосередньо передбачені окремим договором з іпотекодавцем або застереженням у договорі іпотеки.
Іпотечним договором № 3624/08ФЛ від 08.05.2008р. передбачено порядок задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки: звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (шляхом передачі права власності або шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки) (а.с. 11).
При цьому, відповідно до ст.ст. 1; 9; 38 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не передбачає переходу до нього прав, пов'язаних з володінням заставним майном.
Позивач, - ПАТ «Перший Український міжнародний банк» вимог щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки або задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не заявляло та відповідних обставин суду не доводило.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).
Згідно з статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.
Таким чином, за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений законом України «Про іпотеку», відмови у проведенні державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком (у разі переходу права власності на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя), за наявності зареєстрованого пріоритету на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, накладений державним виконавцем арешт на майно боржника у виконавчому провадженні не порушує прав Банка як Іпотекодержателя.
Суд вважає, що заявлені вимоги є передчасними, та крім того, банком не доведено порушення, оспорювання, чи не визнання прав Іпотекодержателя вчиненням дій, передбачених законом, та приходить до висновку, що накладення державним виконавцем арешту на майно боржника не порушує пріоритетного права ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна.
Крім того, суд звертає увагу, що позов пред'явлено до неналежних відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, та Жовтневого відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області.
. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідачем у справі про зняття арешту з майна, крім інших осіб, обов'язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки можливим задоволенням позову у такій справі буде вирішено питання про права і обов'язки цієї особи щодо спірного майна.
У справах про зняття арешту з майна позов може бути пред'явлений особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), в даному випадку Іпотекодержателем, однак належним відповідачами є боржник - ОСОБА_5, а також особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, тобто стягувачі у виконавчих провадженнях, що перебувають в провадженні органів державної виконавчої служби. При цьому, орган державної виконавчої служби, який виніс постанову про накладення арешту, може бути залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Перший міжнародний банк" про звільнення заставного майна з-під арешту до поручителів за кредитним договором (ОСОБА_3 та ОСОБА_4), та до Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області та Жовтневого відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області про звільнення заставного майна з-під арешту не підлягають задоволенню, оскільки заявлені до неналежних відповідачів.
З урахуванням вищенаведеного, під час розгляду справи не встановлено і суду не доведено факту порушення прав позивача, що потребують судового захисту у спосіб та в порядку звільнення майна з-під арешту, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Згідно з ст. 88 ЦПК України, судовий збір не стягується з відповідачів, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 1 , 3, 33, 36-38 закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1050,1054 ЦК України, на підставі ст.ст.3-4,10-11,57-60,88,169,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший міжнародний банк» в особі Конюшко Дмитра Борисовича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, Жовтневий відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області про звільнення заставного майна з-під арешту - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст складено 06 червня 2017 року.
Суддя: О. В. Чайкіна