№ 207/1814/17
№ 2/207/1200/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області в складі головуючого судді : САВЧЕНКА В.О.

при секретарі : МОСПАН С.Б.

за участі представника позивача - адвоката : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Камянське в залі суду цивільну справу за позовом П Е Р Е В Я З К А ОСОБА_2 до Б Р А Г А ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у відповідності до п. 5 ст. 216 ЦК України , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у відповідності до п.5 ст.216 ЦК України, в якому вказав , що маючи право власності на 1/3 частину квартири №19, по вул. Москворецька, буд. 24, в м. Дніпродзержинську (з 2016 року м. Камянське), яку він отримав в спадок від ОСОБА_5 - свого батька, за взаємною згодою зі своєю сестрою - ОСОБА_6, придбав у останньої 1/3 частину означеної квартири.

На підтвердження вказаного та після отримання грошей в сумі 15300 ( п'ятнадцять тисяч триста) грн., ОСОБА_6 власноруч написала розписку 05.09.2013р. в присутності свідків.

ОСОБА_6 запевнила ОСОБА_4, що наступного дня , після складання та підписання розписки, договір купівлі продажу 1/3 квартири № 19, по вул. Москворецька, буд. 24, в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, буде ними оформлений належним чином у нотаріуса. Але наступного дня відмовилася йти до нотаріуса для здійснення означеного, а згодом перестала навіть розмовляти щодо належного оформлення договору купівлі продажу 1/3 частки вказаної квартири.

ОСОБА_4 також зазначив, що 23.09.2014р., у нотаріуса між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування, в результаті чого остання стала власником 1/3 частки спірної квартири. Договір дарування був зареєстрований у Державній реєстраційній службі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру, про що ОСОБА_8 стало відомо пізніше.

Навіть після реєстрації договору дарування означеної 1/3 частки квартири,- ОСОБА_6 відмовилася переоформити частку на ОСОБА_4

ОСОБА_4, також зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 звернулися 29.01.2015р. до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовом до нього « Про захист права власності та визначення порядку користування житловим приміщенням».

А оскільки на 29.01.2015р. він мав 2/3частки квартири АДРЕСА_1 в

м. Дніпродзержинську, згідно рішенням Заводського районного суду від 18.10.2013р. по справі

№ 208/7130/13, то звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 « Про припинення права на частку у майні та визнання права власності на 1/3 частину квартири».

ОСОБА_4 посилаючись на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р. , з яким погодився ВССУ в своїй ухвалі від 21.09.2016р., зазначив ,що вказаними рішеннями фактично визнано договір від 05.09.2013р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в звязку з порушенням вимог ст.657 ЦК України, - нікчемним, що на вимогу ст. 61. п3 ЦПК країни, позбавляє його доказувати свій позов та просить його задовольнити в повному обсязі.

Пізніше, адвокат ОСОБА_10- представник ОСОБА_4, звернувся до суду з клопотанням «Про стягнення з відповідача ОСОБА_6 витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5000 (пять тисяч) грн. та надав відповідні докази.

Відповідач ОСОБА_6 суду заперечення проти позову не надала, неодноразово повідомлялася судом належним чином про день, час і місце слухання справи, відповідно до вимог ст..76 ЦПК України, але до суду не зявлялася, про причини неявки до суду не повідомила.

На підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає ,що у справі є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, що дозволяє йому за згодою представника ОСОБА_4, згідно ст..224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципу змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст.1 ЦПК України, суд вважає,що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні правові відносини:

05.09.2013р. ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4 15300(п'ятнадцять тисяч триста) грн. за 1/3 частину квартири № 19, по вул. Москворецька, буд. 24, в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області та написала відповідну розписку в присутності свідків.

Власником 1/3 частини вказаної квартири на момент отримання коштів від ОСОБА_4, ОСОБА_6 не була.

Згодом, 23.09.2014р., ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 за договором дарування, 1/3 частки спірної квартири. Договір дарування був зареєстрований у Державній реєстраційній службі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру, про що ОСОБА_4 стало відомо пізніше.

Після реєстрації договору дарування означеної 1/3 частки квартири,- ОСОБА_6 відмовилася

переоформити 1/3 частку на ОСОБА_4 та звернулася з ОСОБА_9 до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом « Про захист права власності та визначення порядку користування житловим приміщенням».

ОСОБА_8, маючи , на час звернення ОСОБА_6, ОСОБА_9 з вказаним позовом 2/3 частини спірної квартири , на праві власності, звернувся з зустрічним позовом до вказаних осіб «Про припинення права на частку у майні та визнання права власності на 1/3 частину квартири».

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.06.2015р. по справі №208/7130/13 в позові ОСОБА_6, ОСОБА_9 було відмовлено, позов ОСОБА_8 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р. по вказаній справі, було змінено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_9 «Про захист права власності та визнання порядку користування житловим приміщенням» та змінено з підстав обґрунтування відмови, відповідно з даним рішенням. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 « Про визнання права на частку у майні та визнання права власності на 1/3 частину квартири», - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.09.2016р., рішення Апеляційного суду Дніпропетровській області від 09.12.2015р. залишено без змін.

Апеляційний суд Дніпропетровської області в своєму рішенні вказав ,що договір від 05.09.2013р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_6П, звязку з порушенням вимог ст.657 ЦК України, тобто без нотаріального оформлення, є нікчемним. З вказаним погодився ВССУ, про що зазначив в своїй ухвалі від 21.09.2016 р.

Відповідно до ст.61п.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.215 п.1,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 п.1, 5 ЦК України передбачено, щоі недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 220 п.1 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Висновки ВСУ, викладені в Постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за перше півріччя 2016р. - п.1. 4. 8. - ст. 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ст.ст. 219, 220, 224 цього Кодексу тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст.ст. 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Означене вище також відповідає вимогам п. 4, 5 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача витрати за надання правової допомоги адвокатом та судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги П Е Р Е В Я З К А ОСОБА_2 до Б Р А Г А ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у відповідності до п. 5 ст. 216 ЦК України, -- п о в н і с т ю з а д о в о л ь н и т и .

Стягнути з Б Р А Г А ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, паспорт серії АМ 151248, виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області на користь П Е Р Е В Я З К А ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_2, паспорт серії АК 720574, виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 15 300 (пятнадцять тисяч триста) гривень, грошову компенсацію сплаченого судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень, витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000 (пять тисяч) гривень, а всього 20900 (двадцять тисяч дев'ятсот) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів після його ухвалення, апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

С у д д я : ОСОБА_11