АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 113,53 грн., що складається із залишку заборгованості за кредитом в сумі 22 181,39 грн., несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 1,84 грн., комісії за розрахункове обслуговування в сумі 3930,30 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 261,14 грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у газеті «Урядовий кур'єр», у сумі 420,00 грн..

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Суд першої інстанції не звернув уваги на його доводи про те, що він не підписував кредитний договір з Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та не отримував від банку кредитних коштів. Зазначив, що проставлений у договорі від імені позичальника підпис йому не належить та навіть при візуальному огляді відрізняється від того підпису, що міститься у його паспорті, а тому суд першої інстанції помилково встановив, що між ОСОБА_3 та банком існували договірні правовідносини з приводу отримання кредиту. Послався на те, що наявними у справі копіями трудового договору та довідкою від роботодавця підтверджуються, що в день підписання договору він перебував на своєму робочому місці у місті Суми, тобто, фізично не міг знаходитися у місті Києві та укладати договір. Судом першої інстанції не було досліджено питання щодо наявності у осіб, які виступали від імені банку при підписанні договору, повноважень на його укладення. Вважає, що суд неналежно оцінив наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки з нього не вбачається, в який момент виникла заборгованість та чи здійснювалися будь-які платежі в рахунок погашення боргу. Вказав, що про призначені у справі засідання він належним чином повідомлений не був, оскільки ніколи не проживав за адресою, яка вказана в договорі та на яку суд направляв повістки, а тому, розглядаючи справу за його відсутності та без підтвердження належного повідомлення про дату та час судового розгляду, суд допустив порушення принципу змагальності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Артюшенко ДенисОлександрович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_3, особа якого посвідчувалася паспортом серія НОМЕР_3, виданим Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 06 лютого 2004 року, було підписано договір про надання споживчого кредиту № , відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22 815,00 грн. для придбання товарів та послуг строком на 36 місяців, а відповідач у свою чергу зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних.

Умови договору про надання споживчого кредиту № позичальником не виконувалися, жодних платежів в рахунок погашення боргу не здійснювалося, в зв'язку з чим, станом на 24 березня 2014 року, заборгованість за договором склала 26 113,53 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту - 22 181,39 грн., заборгованість по відсоткам - 1,84 грн., заборгованість по комісії - 3 930,30 грн..

18 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 18/12/2013, за умовами якого банк передав товариству право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № від 21 січня 2013 року.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 113,53 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» посилалося на те, що ОСОБА_3 свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконує, жодних платежів в рахунок погашення боргу не здійснив, факт існування у нього заборгованості у вищевказаному розмірі підтверджується поданими банком документами, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 26 113,53 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував свої зобов'язання позичальника належним чином у відповідності до умов договору, наявність у нього заборгованості у вищезазначеному розмірі достовірно встановлена, в добровільному порядку борг не погашається, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Договір про надання споживчого кредиту № від 21 січня 2013 року, укладений в письмовій формі, від імені позичальника підписаний ОСОБА_3, особа якого посвідчувалася паспортом Серія НОМЕР_3, виданим Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 06 лютого 2004 року.

Як вбачається з доданої до позовної заяви про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № копії паспорта позичальника на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_3 від 06 лютого 2004 року, останній містить фотокартку не відповідача, а іншої особи.

Також, при візуальному порівнянні цієї копії та копії паспорту, наданої суду відповідачем ОСОБА_3, вбачається, що характер їх рукописного заповнення є відмінним, вони мають різні дати видачі і підписи, виконані на них від імені власника, різняться.

З метою перевірки дійсної належності підпису на договорі про надання споживчого кредиту № в графі «Позичальник» відповідачу ОСОБА_3, Апеляційним судом м. Києва за його клопотанням призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, із попередженням експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Висновком експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 7782/17-32/7783/17-33 від 26 жовтня 2017 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, що містяться у рядку «Підпис позичальника» графи «Позичальник» та у рядку «Підпис позичальника» ліворуч від друкованого запису «ОСОБА_3» на останнього аркуші договору про надання споживчого кредиту № від 21 січня 2013 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки наявним в матеріалах справи Висновком експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 7782/17-32/7783/17-33 від 26 жовтня 2017 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 не підписував договір про надання споживчого кредиту № , тобто, не досягав з Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» жодних домовленостей щодо отримання кредитних коштів і його внутрішнє волевиявлення на вчинення даного правочину було відсутнє, договір про надання споживчого кредиту № не може вважатися таким, що є укладеним між банком і відповідачем в розумінні ст. 638 ЦК України.

Так як ОСОБА_3 не укладав з Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» кредитного договору, права та обов'язки позичальника у нього не виникли, а тому, вимоги про стягнення з нього розрахованої на підставі цього договору заборгованості в розмірі 26 113,53 грн. заявлені безпідставно.

Суд першої інстанції, проводячи заочний розгляд справи та ухвалюючи заочне рішення, питання щодо підписання договору про надання споживчого кредиту № відповідачем ОСОБА_3 не з'ясовував та підстави виникнення у нього прав і обов'язків позичальника не перевіряв, в зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та безпідставно стягнув з відповідача кошти в розмірі 26 113,53 грн. як кредитну заборгованість.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_3 не підписував договір про надання споживчого кредиту № , тобто, між відповідачем і Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» відсутні взаємовідносини кредитора та позичальника, при цьому саме на існування договору про надання споживчого кредиту № в обґрунтування позовних вимог про стягнення боргу посилався новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позву відсутні.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 є обґрунтованими, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_3 було понесено наступні судові витрати: сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 275,60 грн., сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 287,25 грн. та здійснено оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 4835,40 грн., а всього 5398,25 грн..

В урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, вказана сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 202, 203, 207, 626, 638,1055 ЦК України, ст.ст. 79,88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування понесених судових витрат 5398,25 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: