Справа №345/2561/17
Провадження № 2/345/1282/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом Служби у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3, про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

що Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1. Батько не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, тобто не виконує своїх обов'язків по догляду за дитиною.

У зв'язку з цим, Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) звернулася до суду із зазначеним позовом. Просить винести рішення та відібрати неповнолітнього ОСОБА_1 у батька без позбавлення його батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, на дитину.

Представник позивача подала суду заяву, в якій підтримала позов та підтвердила наведене. Просить неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати Органу опіки та піклування Калуської міської ради та справу розглядати у її відсутності. Також уточнила прізвище відповідача ОСОБА_2, яке змінено із "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2". Згідна на заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча завчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти, які мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Третя особа - ОСОБА_3 подав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї (а.с. 9), неповнолітній ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з вітчимом - ОСОБА_5 Мама дитини померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), а батько жодних стосунків не підтримує, проживає у м. Павлоград Дніпропетровської області, не займається утриманням, вихованням, навчанням дитини. Комісією встановлено, що у будинку створені належні умови для розвитку та відпочинку дитини. Після смерті матері неповнолітній ОСОБА_1 проживає у с. Мостище Калуського району з дідусем.

Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради, комісія вважає за можливе відібрання неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька - ОСОБА_2, без позбавлення його батьківських прав (а.с. 11 - 13).

Судом встановлено, що в архіві Калуського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області зберігається актовий запис про зміну імені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. Змінено прізвище з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2", актовий запис № 33, зареєстрований 10.11.2011 року, що підтверджується повідомленням Калуського МВ ДРАЦС № 460/06 - 20 від 22.11.2017 року.

Відповідно до ст. 170 ч. 1 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Статтею 150 ч. 1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини, що є підставою для відібрання від нього дитини без позбавлення його батьківських прав.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позов в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав слід задоволити.

У позовній заяві позивач покликається на те, що відповідач є працездатною та здоровою особою і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу для свого неповнолітнього сина, оскільки має нерегулярний дохід, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 СК України, передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Однак, позивачем не долучено документів про стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, чи є у нього на утриманні інші діти, непрацездатні чоловік, дружина, батьки, наявність рухомого та нерухомого майна, коштів, що є необхідним для врахування при визначені суми стягнення аліментів.

Позивачем не доведено того, що відповідач має нерегулярний заробіток, тому що жодних відомостей про працевлаштування ОСОБА_2 суду не надано.

Також суд вважає безпідставною вимогу про стягнення аліментів в користь ОСОБА_3, оскільки дитина передається Службі у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) для подальшого влаштування, й на даний час у суду немає відомостей хто саме буде займатись утриманням та вихованням дитини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення аліментів слід відмовити.

З відповідача слід також стягнути 640,00 грн. судового збору в користь Державної судової адміністрації України.

На підставі ст. 150, 152, 155, 164, 170, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року й керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав й ст. ст. 209, 213 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Відібрати неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав.

Передати неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Службі у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) для подальшого влаштування.

Стягнути із ОСОБА_2 640,00 грн. судового збору в користь Державної судової адміністрації України.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано - Франківської області через Калуський міськрайонний суд Івано - Франківської області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Калуським міськрайонним судом Івано - Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з часу одержання копії рішення.

Головуючий: