Справа № 346/1205/16-ц
Провадження № 2/346/227/17
02 лютого 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю: секретаря Томин О.А.
представника позивача адвоката ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», про зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно ,-
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 03.02.2016 року створена виконавча група для проведення виконавчих дій по виконанню зведеного виконавчого провадження про стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». 10.02.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень вказаного управління державної виконавчої служби ОСОБА_5 проведено опис майна, що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Чотового бурі, 3, Івано-Франківської області, що нібито належить боржнику ОСОБА_4 Під час цієї виконавчої дії описано та накладено арешт на майно, про що того дня складений акт опису й арешту майна.
Тому позивач, посилаючись на статті 321, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.11.2010 року, чинній на час накладення арешту на спірне рухоме майно, просить визнати за нею право власності на це майно загальною вартістю 33 445 грн. та звільнити це майно з-під арешту.
Позивач в судове засідання не з'явилась. Її представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Він також пояснив, що ті недоліки долучених до позову товарних чеків, якими стверджується належність спірного майна позивачу, а саме часткова відсутність на деяких з них певних реквізитів, не може ставити під сумнів достовірність цих документів, так як вони позивача в таких недоліках немає, вказані товарні чеки оформляли відповідні субєкти господарювання. На підставі наведеного представник позивача просить позовні вимоги задовольнити.
Представник третьої особи ОСОБА_2 вважає, що в даному позові слід відмовити, так як вищевказані товарні чеки містять ряд недоліків, а саме: на одному з них міститься печатка з найменуванням іншого підприємця, і практично на всіх товарних чеках частині відсутні деякі необхідні реквізити, так як печатка, підпис особи, яка їх видала тощо. Крім того, вищевказаний договір оренди від 12.08.2015 року, яким нібито позивач передала в користування своїй матері спірне майно не є належним доказом права власності саме позивача на це майно, адже такий договір не потребує жодного посвідчення та з метою привласнення позивачем вказаного майна міг бути укладений коли завгодно. Тому представники третьої особи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання жодного разу не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток викликів (а.с.134, 148, 157) Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності.
Представник відповідача - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судові засідання жодного разу не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток-викликів (а.с.132, 147, 156). Причин своїх неявок представник відповідача суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності.
Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зясувавши обставини, на які учасники процесу посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 12.08.2015 року між позивачем і ОСОБА_6 укладено договір оренди, відповідно до якого позивач передала в оренду вищевказане спірне майно. Загальна вартість майна, що передається в оренду, складає 58 945, 00 грн. Відповідно до п. 1.3 договору зазначене майно є власністю орендодавця (а.с. 8, 9).
Згідно з листом управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області № 03-16/274 від 03.02.2016 року начальнику відділу примусового виконання рішень ОСОБА_8, начальнику відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_9, ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачу ОСОБА_4 надіслано копію постанови про створення виконавчої групи для проведення виконавчих дій по виконанню зведеного виконавчого провадження про стягнення з відповідача ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, забогованості в користь ПАТ КБ «Приват Банк» у зв'язку зі складністю виконання вказаного виконавчого провадження та наявністю ухвали Коломийського міськрайонного суду про надання дозволу на примусове входження до місця проживання боржника (а.с.4).
Згідно з актом опису й арешту майна у ВП №41972871 від 10.02.2016 року, складеним головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_5, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 13.04.2011 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області в справі №2-1995/2010, описано і накладено арешт на спірне рухоме майно (а.с.5, 6).
Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно зі ст.190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Положеннями ч.5 ст.60 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 04.11.2010 року, чинній на час накладення арешту на спірне рухоме майно, передбачено, що у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Пунктами 3.1 - 3.3 цього Положення передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України.
Однак, чеки про придбання: набору меблів не відображають найменування продавця товару, не містять печатки, прізвища, ініціалів та посади особи, за підписом якої видано чек; міні-бару - не містять прізвища, ініціалів та посади особи, за підписом якої видано чек; комп'ютерного столу, маршрутизатора, системного блоку на базі МВ АSКS, монітору «Philips S 190s 19, тюнера «EUROSAT», музичного центру «LG LMK 3340Х», монітору «LG M197WDP-PC» не містять підпису продавця; альтанки деревяної, гойдалки з матрацами та паралоновими подушками, мікрохвильової печі марки «CANDY», модель CMG2393DW, електровитяжки марки Waller WA KLF-106-1» не містять прізвища та ініціалів головного бухгалтера та касира; каміну - чавунної пічки чорного кольору марки «LAUDEL», декоративних підставок до вазонів, міні-фонтану не містять підписів, прізвищ та ініціалів головного бухгалтера та касира субєкта підприємницької діяльності. Крім того, у товарному чеку від 06.10.2015 року про придбання вищевказаного маршрутизатора у магазині «Компютерний світ» підприємцем вказано ОСОБА_10, а печатка проставлена підприємця ОСОБА_11.
Тому вищевказані докази суд вважає недостатніми для підтвердження факту належності позивачу спірного майна. В звязку з цим, не будучи власником спірного майна, позивач не могла передати дане майно в оренду своїй матері. Тому вищевказаний договір оренди від 12.08.2015 року суд не вважає як доказ, який підтверджує належність вказаного майна позивачу, оскільки право передачі в користування (оренду) майна належить виключно його власнику та є похідним від права власності.
Відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Однак, сторона позивача вказаного обовязку не виконала.
Тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і в звязку з цим в їх задоволенні слід відмовити.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то присудженню не підлягають понесені позивачем судові витрати.
На підставі наведеного, ст.ст. ст.41 Конституції України, та, керуючись ст.ст. 60, 61 213-215, 226, 294 ЦПК України, суд,-
в задоволенні позову відмовити.
та визнання права власності на вищеперелічене майно, яке знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Чотового бурі, 3, Івано-Франківсько ї області, загальною вартістю 33 445 гривень, відмовити в звязку з безпідставністю позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовими заявами відповідачів, поданими протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана іншими особами, які беруть участь у справі, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2017 року.

Суддя Калинюк О. П.