Справа № 310/3580/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, який неодноразово уточнювала. У останньому позові від 17.07.2017 року зазначила, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва №155 від 13.02.2014 року, виданого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 21.11.2013 року. Відповідачу ОСОБА_2 належить право власності на 1/2 частину зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2010 року, виданого згідно з розпорядження управління житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради депутатів №19511 від 26.02.2010 року. У зазначеній квартирі разом з відповідачем проживає її чоловік - ОСОБА_3 Зазначені обставини свідчать про набуття сторонами права спільної часткової власності на спірний обєкт нерухомості у відповідності до діючого законодавства. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2014 року частково задоволено її позов про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди. Вселено її в спірну квартиру та зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні 1/2 часткою двокімнатної квартири №46, що знаходиться в будинку №112 по вулиці Мелітопольське шосе, у місті Бердянськ Запорізької області. Квартира АДРЕСА_1 має житлову площу 30,5 кв.м., загальну площу 52,5 кв.м. та складається: з коридору № 1 площею 3,8 кв.м.; житлової кімнати № 2 площею 19.0 кв.м.; житлової кімнати № 3 площею 11,5 кв.м.; кухні № 4 площею 7.8 кв.м.; вбиральні № 5 площею 0.9 кв.м.; ванної кімнати № 6 площею 2.7 кв.м.; шафи № 9 площею 0,3 кв.м.; лоджії площею 7.9 кв.м. Приймаючи до уваги житлову площу квартири на частку кожного з співвласників припадає 15,25 кв.м. жилої площі, тобто, у випадку виділу будь-якій із сторін більшою за розміром ізольованої кімнати № 2 площею 19.0 кв.м. інша сторона буде мати право на компенсацію їй за 4,25 кв.м. житлової площі. Вона та відповідачі не можуть досягти згоди з приводу порядку користування квартирою, внаслідок чого в неї виникли та існують перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй часткою нерухомого майна. Вона не має змоги належним чином ставитися до санітарно - технічного обслуговування приміщення, провести його технічну інвентаризацію, обстежити, замінити, відремонтувати приміщення та мережі водопостачання, теплопостачання, газопостачання, електропостачання, після чого укласти відповідні договори з підприємствами, що надають ці послуги та не має можливості користуватися зазначеними послугами та сплачувати за них. Порушення її права з боку відповідачів має тривалий характер. Зазначені обставини позбавили та продовжують позбавляти її можливості вільного використання жилого приміщення за призначенням, вимушують до зміни життєвих планів щодо відпочинку, тягнуть за собою зайві витрати, оскільки вона вимушена звертатися за правовою допомогою. Просила визначити порядок користування двокімнатною квартирою № 46, що знаходиться у будинку №112 по вулиці Мелітопольське шосе у місті Бердянську Запорізької області, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Надати у її постійне користування ізольовану житлову кімнату №3. Надати у постійне користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату №2 площею 19,0 кв.м., разом з лоджією площею 7,9 кв. м., шафу №9 площею 0,3 кв.м. Коридор №1 площею 3,8 кв.м., кухню № 4 площею 7,8 кв.м., вбиральню №5 площею 0,9 кв.м., ванну кімнату № 6 площею 2,7 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників. Стягнути з відповідачів судові витрати.

У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в остаточній редакції позовної заяви від 17.07.2017 року.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, а також ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.2 ст. 318 та ч.3 ст. 319 ЦК України всі суб'єкти права власності є рівними перед законом, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Стаття 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За статтею 391 ЦК Україні власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із свідоцтва №155 від 13.02.2014 року, виданого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 21.11.2013 року (а.с.10), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2010 року, виданого згідно з розпорядження управління житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради депутатів №19511 від 26.02.2010 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.8) видно, що позивачу та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03.11.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоджають позивачу в користуванні спільною квартирою, тому ці обставини згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України не підлягають доказуванню (т.1,а.с.13-14).

Крім того, зазначені обставини підтверджуються заявою ОСОБА_1 від 28.07.2016 року про її повторне вселення в квартиру в порядку виконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 03.11.2014 року, оскільки після виконання зазначеного рішення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують перешкоджати їй в доступі до спірної квартири та актом державного виконавця від 28.07.2016 року про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 (т.1,а.с.98,99).

Згідно ч. 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зазначена норма матеріального права розповсюджується на спірні правовідносини щодо визначення порядку користування спірною квартирою між співвласниками.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначила відповідачем ОСОБА_3, оскільки він приходиться співвласнику квартири ОСОБА_2В чоловіком, який проживає разом з останньою в квартирі та зареєстрований в ній. Але суд, вважає, що зазначені позовні вимоги суперечать ст. 358 ЦК України і не можуть бути задоволені, оскільки порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю визначається тільки між співвласниками. Члени сімї власника не можуть відповідати за таким позовом, вони набувають право користування квартирою з інших правових підстав.

Згідно висновку експерта №49 від 06.03.2017 року обємно - планувальні рішення квартири і будинку не дозволяють виділити сторонам ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири (т.1, а.с.156-172), тому суд вважає, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги не про поділ спірної квартири в натурі, а про визначення порядку користування квартирою між співвласниками, згідно належних їм часток у праві власності на спірну квартиру.

У судовому засіданні встановлено, що між співвласниками не досягнуто згоди про порядок володіння та користування квартирою, що є їх спільною частковою власністю, а відповідачі роблять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належній їй 1/2 часткою спірної квартири, тому вимоги про визначення порядку користування квартирою між її співвласниками підлягають задоволенню.

Оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину, і з визначенням порядку користування сторонами квартирою право спільної часткової власності не припиняється, а тому визначений судом порядок користування квартирою через неможливість сторонами добровільно його узгодити не є порушенням права власності будь-кого із співвласників у разі встановлення користування ним кімнатою, меншою за площею, ніж ідеально припадає на нього.

Пори вирішенні спору слід визначити такий порядок користування квартирою, який є максимально наближений до ідеальних часток у праві власності співвласників, а також, виходячи із засад розумності і справедливості.

Із копій технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_1 від 11.02.2000 року та 12.02.2012 року видно, що вона має житлову площу 30,5 кв.м., загальну площу 52,5 кв.м. та складається: з коридору № 1 площею 3,8 кв.м.; коридору №7 площею 2,4 кв.м.; житлової кімнати № 2 площею 19.0 кв.м.; житлової кімнати № 3 площею 11,5 кв.м.; кухні № 4 площею 7.8 кв.м.; вбиральні № 5 площею 0.9 кв.м.; ванної кімнати № 6 площею 2.7 кв.м.; шафи № 9 площею 0,3 кв.м.; шафи №8 площею 0,2 кв.м.; лоджії площею 7.9 кв.м. (а.с.7,12).

Спірна квартира складається із двох кімнат: №2 площею 19,0 кв.м. та №3 площею 11,5 кв.м. Загальна житлова площа складає 30,5 кв.м., тому на ідеальну 1/2 частку кожного співвласника припадає по 15,25 кв.м. житлової площі (а.с.7.12). Кімнати площею 15,25 кв. м. у квартирі не існує, тому виділити співвласникам кімнати, які ідеально співпадали би з їх частками у праві спільної часткової власності неможливо.

Разом з тим, суд враховує, що позивач просила виділити в її користування кімнату №3 площею 11.5 кв. м., яка є менше її частки в праві спільної часткової власності на квартиру на 3,75 кв.м. і не заперечувала проти виділення у користування відповідачу ОСОБА_2 яка є власником 1/2 частини квартири кімнати №2 площею 19,0 що є більше ідеальної частки в праві спільної часткової власності на квартиру на 3,75 кв.м. і вважає можливим визначити порядок користування житловими приміщеннями квартири наступним чином: виділити в обособлене користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату №3 площею 11,5 кв.м.; виділити у обособлене користування ОСОБА_2 житлову кімнату №2 площею 19,0 кв.м. та лоджію площею 7,9 кв.м., оскільки згідно з поверховим планом квартири (а.с.7,13) вхід на лоджію розташований в кімнаті №2, що виділяється у користування ОСОБА_2

Суд вважає, що виділення у обособлене користування позивача та відповідачів по 1/2 частині лоджії внаслідок її перепланування шляхом розділу лоджії на дві рівні частини зі спорудженням дверного отвору з кімнати №3 та закладенням простінку посередині лоджії, або перепланування шляхом спорудження дверного отвору з кімнати №3 для подальшого спільного користування співвласниками лоджією неможливий, оскільки висновок експерта №49 від 06.03.2017 року пропонує такі варіанти, але передбачає виготовлення проекту реконструкції. Проект реконструкції заінтересованими особами суду не надано, а тому і прийняти за основу висновок експерта №49 від 06.03.2017 року та визначити за ним порядок користування житловою квартирою суд не може.

Позивач просила виділити в користування відповідачів шафу №9 площею 0,3 кв.м., але зазначені вимоги не можуть бути задоволені, оскільки шафи відносяться до приміщень загального користування і не може бути виділена комусь із співвласників.

Таким чином, у спільному користуванні співвласників слід залишити коридор №1 площею 3,8 кв.м.; коридор №7 площею 2,4 кв.м.; кухню №4 площею 7.8 кв.м.; вбиральню №5 площею 0.9 кв.м.; ванну кімнату №6 площею 2.7 кв.м.; шафу №9 площею 0,3 кв.м.; шафу №8 площею 0,2 кв.м.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 247,25 грн. та 6000 грн. вартості судової будівельно-технічної експертизи підлягають стягненню з відповідача оскільки вони підтверджені належними доказами (т.1, а.с.1,182,183).

Позивач включив у витрати по проведенню судової будівельно-технічної експертизи 90 грн. комісії банку за прийнятий платіж зі сплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи, але ці витрати позивача за ст. 79 ЦПК України не відносяться до судових, а тому і не можуть бути стягнуті.

Керуючись ст. ст. 61,209,213-215,224-226 ЦПК України, ст. ст. 317,318,319,358,391 ЦК України, ст.ст. 9,150 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити порядок користування двокімнатною квартирою №46 по Мелітопольському шосе,112 у місті Бердянську Запорізької області наступним чином:

виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату № 3 площею 11, 5 кв.м.;

виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату №2 площею 19,0 кв.м. та лоджію площею 7,9 кв.м.;

залишити у спільному користуванні співвласників коридор №1 площею 3,8 кв.м.; коридор №7 площею 2,4 кв.м.; кухню № 4 площею 7.8 кв.м.; вбиральню № 5 площею 0.9 кв.м.; ванну кімнату № 6 площею 2.7 кв.м.; шафу № 9 площею 0,3 кв.м.; шафу №8 площею 0,2 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору та 6000 грн. витрат по проведенню судово-технічної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя