Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/4418/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Стріжакова Т.В.
Провадження № 22-ц/778/2859/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що відповідач є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Починаючи з січня 2014 року сторони проживають окремо, ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, отже, створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Постійні погрози відповідача на адресу позивача, її родичів і знайомих, образи, змушують її непокоїтись про особисту безпеку та моральний спокій, як її самої, так і дитини. Взагалі спосіб життя відповідача є антисоціальним, ОСОБА_3 схильний до агресії, погрожує їй та дитині фізичною розправою.

Таким чином, відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки є доцільним, оскільки ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: не приймає участі у вихованні, не забезпечує дитині достатній життєвий рівень, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання дитиною освіти, не забезпечує всебічний її розвиток, як особистості. Також, ухваливши рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд одночасно прийняв рішення про стягнення аліментів на дитину.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

За ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, за змістом наведених вище правових норм ухилення від виконання обов'язків батьків з виховання дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

У даній справі колегією суддів не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання ним обов'язків з виховання доньки.

Також, відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3, 4, 43).

Згідно з довідкою голови ОСББ «Шанс» № 98 від 08.06.2016р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, має склад сім`ї: донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; мати - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6; батько - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 5, 99).

Відповідно до характеристики з місця проживання, що видана головою правління ОСББ «Шанс», ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с. 6, 100).

За довідкою в.о. завідувача Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) № 39 «Веселка» від 18.05.2016р. № 125 дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує групу 4-го року життя «Перлинки» дошкільного навчального закладу № 39 «Веселка» з 17.04.2014р. по теперішній час (а.с. 7).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_4, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області 12.07.2016 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови; за вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: мати - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (без реєстрації), донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стосунки в сім`ї рівні, родинні, конфліктів не виникає (а.с. 26).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що вбачається з довідки Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області (а.с. 58).

За відомостями КП «Приморська ЦРЛ» відповідач не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога (а.с. 96, 97, 98).

Таким чином, позивач та малолітня донька проживають окремо від відповідача.

З висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області № 01-7614/46 від 02.11.2016 року вбачається, що 28.10.2016 року на комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Бердянської міської ради було розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дочки. Матеріалами цивільної справи підтверджено, що ОСОБА_3 свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, не піклується про її виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, фактично батько існує лише за документами. Так у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України з'ясовані підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Виходячи з зазначеного, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітньої вважає доцільним: позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5 (а.с. 103-104).

Крім іншого, як видно з копії відповіді радника посольства України в Російській Федерації від 20.10.2016р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, був затриманий компетентними органами РФ у пункті пропуску на українсько-російському кордоні «Троєбортноє» у зв'язку з перебуванням у федеральному розшуку по кримінальній справі, порушеній ГУ МВС Росії по м. Москва 31.01.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 228 КК РФ (а.с. 166, 180).

З копії вироку Щербінського районного суду м. Москви від 26.12.2016р. вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК РФ та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців. Запобіжний захід у вигляді взяття під варту залишено до набрання вироком законної сили. Постановлено рахувати строк покарання з 26.12.2016р. В строк покарання зараховано час з моменту фактичного затримання до часу постановлення вироку, тобто з 05.08.2016р. по 25.12.2016р. (а.с. 264-265).

Позивач як підставу позбавлення батьківських прав зазначала, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Колегія суддів вважає, що вказані вище доводи та посилання не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки не є беззаперечними доказами ухилення батька від виконання своїх обов'язків з виховання дитини на момент звернення до суду. Посилання позивача на факти, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками.

За висновком органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області № 01-7614/46 від 02.11.2016 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5

Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведений вище висновок органу опіки та піклування колегія вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Колегія суддів дійшла висновку, що позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала.

Також, колегія суддів дійшла висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, тому не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яка підлягає частковому задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та з одночасним ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити. Вимога апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі не відповідає положенням ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: