АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6365/17 Головуючий 1 інстанції - Одарюк М.П.
Справа № 623/1969/17 Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» про розірвання договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, -

в с т а н о в и в:

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовною заявою до Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюм» (далі по тексту - КП «Благоустрій м. Ізюм») про розірвання договору про надання послуг з вивезення побутових відходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01 жовтня 2015 року між ним та КП «Благоустрій м. Ізюм» було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, строк дії якого складає один рік та закінчився 01 жовтня 2016 року.

Пунктом 30 зазначеного договору було передбачено, що останній вважається таким, що продовжений на невизначений термін, якщо за місяць до закінчення строку дії договору одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд.

16 червня 2017 року позивач звернувся з заявою до відповідача з приводу розірвання договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01 жовтня 2015 року.

Листом від 16 серпня 2017 року за вихідним № 395 позивача повідомили, що договір укладений 01 жовтня 2015 року на невизначений строк, та не передбачає право сторін в односторонньому порядку його розірвати, тому відповідач не має підстав для задоволення його заяви.

Позивач, посилаючись на Цивільний кодекс України, Закон України «Про захист прав споживачів» та частину 6 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначав, що не користується послугою, що надає відповідач, оскільки проживає один, ніякого побутового сміття у нього немає, а тому просив розірвати договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, укладений 01 жовтня 2015 року між ним та КП «Благоустрій м. Ізюм».

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення є несправедливим, при його винесенні допущено порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з вимог статті 525, 651 ЦК України, статей 1, 19, 20, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та тих обставин, що договір укладений на невизначений строк, а позивачем не надано доказів, які б були підставами для розірвання договору, а саме, що послуга з вивезення побутових відходів відповідачем не надається, а також доказів істотного порушення договору відповідачем.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 01 жовтня 2015 року позивачем було підписано договір № б/н із КП «Благоустрій м. Ізюм».

Пунктом 28 спірного договору встановлено, що договір діє з 01 жовтня 2015 року і набирає чинності з дня його укладення.

Пунктом 30 встановлено, що договір вважається таким, що продовжений на невизначений строк, якщо за місяць до закінчення строку його діє одна зі сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункті 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частини 1 статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частині 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас частина 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частиною 2 статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», у додатку 1 (далі - постанова № 1070).

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 1070 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач із заявою про розірвання спірного договору до КП «Благоустрій м. Ізюм» звернувся 16 червня 2017 року, тобто після спливу строку, визначеного у пункті 30 договору від 01 жовтня 2015 року, а тому строк дії договору правомірно продовжений на невизначений строк виконавцем послуги.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем послуга з вивезення побутових відходів не надається, або істотно порушуються умови договору, які б були підставою для розірвання договору.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський