Справа № 144/1208/15-ц Провадження № 22-ц/772/123/2017Головуючий в суді першої інстанції Герман О. С.
Категорія 50Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоМедяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, участі в утриманні дитини не приймає, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на дитину в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути на користь позивача витрати за надання правової допомоги.

Позивач посилається на те, що у період з 23 липня 2005 року до 02 серпня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Донька проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки, участі у її вихованні не бере.

Крім того, позивач звертає увагу, що відповідач є особою працездатного віку, молодою та фізично здоровою, займається підприємницькою діяльністю та отримує від неї дохід, в зв'язку з чим на її думку, має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

02 грудня 2015 року Теплицьким районним судом у даній справі було винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

У серпні 2016 року відповідачем було подано заяву про перегляд даного заочного рішення.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, прож. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04 вересня 2015 року і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору на користь держави в сумі 162 грн. 40 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 300 грн. 00 коп. на користь позивача.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції змінити, позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 04 вересня 2015 року і до досягнення нею повноліття. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник - відповідач у справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність на необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 суд першої інстанції, встановив та виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував, що утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, та те, що основні витрати на утримання дитини на даний час несе позивач.

Взявши до уваги стан здоров'я дитини, її матеріальний стан, а також стан здоров'я відповідача, відсутність постійної роботи та його матеріальне становище, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а розмір аліментів необхідно визначити у тверді грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснює, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував його матеріальне становище, зокрема припинення ним підприємницької діяльності, відсутність постійної роботи, а також не взяв до уваги його стан здоров'я, що обмежує його можливості працевлаштування та отримання доходу.

Однак, суд критично оцінює такі доводи. Як убачається із медичних довідок, що містяться в матеріалах справи, відповідач дійсно хворіє на остеохондроз грудно-поперекового відділу хребта (а.с. 50,51), в зв'язку з чим йому рекомендовано обмеження важкого навантаження.

Однак, встановлено, що попри хворобливий на даний час стан здоров'я відповідача, який потребує лікування, ОСОБА_3 є молодою працездатною особою, медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій щодо обмеження або заборони працевлаштування не має, але не працює.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у період з 29 січня 2005 року до 22 грудня 2015 року відповідач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, займався підприємницькою діяльністю, видами якої були ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, комп'ютерне програмування, консультування з питань інформатизації, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність. На даний момент він припинив підприємницьку діяльність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 не позбавлений можливості працювати та матеріально забезпечувати неповнолітню ОСОБА_4, батьком якої він є.

При цьому сам лише факт відсутності у відповідача роботи не може бути підставою для незабезпечення належного утримання дитини з урахуванням її віку, стану здоров'я та розвитку, до того ж відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися самостійно чи звернутися з відповідним питанням у центр зайнятості.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази перебування відповідача на обліку в службі зайнятості як особи, яка шукає роботу та отримує соціальну допомогу по безробіттю або вжиття ним інших заходів щодо працевлаштування.

Доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі в зв'язку із необхідністю утримання також і доньки його цивільної дружини від іншого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка важко хворіє, не можуть бути підставою для несплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, оскільки утримання неповнолітньої ОСОБА_6 є також обов'язком і її батька.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком дітей віком від 6 до 18 років відповідно до ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на дату ухвалення рішення складав 1531 гривню, враховуючи, що на утриманні відповідача перебуває його цивільна дружина, та їх неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності у відповідача будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному розмірі. Усі зазначені позивачем обставини та надані ним докази належним чином оцінені в рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 182 СК України суд першої інстанції в повному обсязі врахував зазначені обставини при вирішенні позову в частині визначення розміру аліментів, а тому доводи відповідача щодо того, що вони залишились поза увагою суду першої інстанції є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи, в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

В той же час, виходячи із змісту ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відтак, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: