Номер провадження: 22-ц/785/6201/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва А.Т. незаконними, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва А.Т., в якої просить визнати неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва А.Т. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 30.12.2014 року; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва А.Т. про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 30.12.2014 року.

Заявник ОСОБА_2 обґрунтовує вимоги тим, що 07.06.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієвим А.Т. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа 1527/2-451/11 від 30.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у сумі 788 529 гривень 28 копійок.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 07.06.2016 року на підставі виконавчого листа, який виданий 17.02.2014 року, а вступив у законну силу 30.12.2014 року та який повинен бути пред'явлений до виконання протягом одного року, тобто до 30.12.2015 року.

Документ був пред'явлений до виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження 30.05.2016 року, тобто через шість місяців, після закінчення строку його кінцевого пред'явлення.

У зв'язку з цим, заявник ОСОБА_2 посилаючись на ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до суду зі скаргою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року в задоволені скарги було відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про визнання незаконними дій державного виконавця, визнання незаконною та скасуванню постанови про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 311 ЦПК України, однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті та розгляду скарги, суд першої інстанції порушив наступні норми чинного процесуального законодавства.

Подавши скаргу від 14.09.2016 року, заявник вказав тільки прізвище та ініціали суб'єкта оскарження, не зазначив та не залучив інших заінтересованих осіб, а саме стягувача ПАТ «Дельта Банк» та боржника ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи та самої оскаржуваної ухвали суд також не встановив всі необхідні анкетні дані суб'єкта оскарження, зазначивши також лише прізвище та ініціали державного виконавця Алієва А.Т.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не оплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

В п. 13 постанові ПленумуВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74-77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Положення п.17 постанови Пленуму вказують на те, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

В п.16 постанови Пленуму зазначено, що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу нарішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону «Про виконавче провадження»), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

ОСОБА_2 в своїй заяві зазначив, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомився тільки 19.08.2016 року, а тому він вважав що останнім днем подачі скарги є 29.08.2016 року. Однак при цьому подав скаргу до суду тільки 14.09.2016 року, про що свідчить дата написання скарги (а.с.6) та штамп про отримання скарги судом (а.с.4).

Однак, суд не витребував матеріали виконавчого провадження та не перевірив доводи заявника про його обізнаність щодо оскарженої постанови ВДВС, не з'ясував питання щодо поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ч.1 статті 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Незважаючи на вказані порушення та вказані припису процесуального закону, суд першої інстанції тільки 18.10.2016 року відкрив провадження по справі та призначив справу до розгляду на 31.10.2016 року.

Вказані порушення привели також до того, що розглядаючи справу в період з 14.09.2016 року по 18.04.2017 року суд не з'ясував коло осіб, не залучив до розгляду справи всіх заінтересованих осіб, жодного разу не здійснив виклик стягувача ПАТ «Дельта Банк» та боржника ОСОБА_4 і розглянув справу за їх відсутністю, не з'ясувавши їх позицію щодо скарги.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо розгляду заяви по суті.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 311, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року скасувати, справу повернути до того ж суду першої інстанції для нового розгляду в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк