Справа № 500/5597/16-ц
Провадження № 2/500/648/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,
при секретарі Сирбу Г.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3Г,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -
24.10.2016 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 20.01.2017 уточнила та просить встановити факт не проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_5, а саме на 05.04.2015 року, визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить її матері ОСОБА_5. 05.04.2015 року ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири № 151, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Франка Івана, 5. Позивач прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що відповідно до п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (2012 рік): «Спадкоємець, який постійно проживав на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України він не заявив про відмову від спадщини». З заяви спадкоємця на день смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 у квартирі, котра успадковується, не проживав і заяву про прийняття спадщини чи відмову від спадщини він не подавав. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_4 хоч і зареєстрований був разом із спадкодавцем, але на час відкриття спадщини не мешкав спільно із ОСОБА_5, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину.
Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, однак конверти з судовими повістками повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та представників позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2006 року, за ОСОБА_6 було визнано право власності на квартиру № 151, яка розташована в будинку № 5 по вул. Франка Івана в м. Ізмаїл Одеської області.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 13.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Разім».
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Управлінням муніципалітету м. Тепліце, ОСОБА_5 померла 05.04.2015 року.
Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира АДРЕСА_1.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 41545043 від 18.09.2015 року, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_7, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5, померлої 05.04.2015 року відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 являються:
- чоловік ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим 13.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області;
- донька ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖС № 384825, виданим 16.02.1990 року відділом ЗАГС Бердянського виконкому Запорізької області.
Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Частинами 1, 6 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини
Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_4, який був чоловіком ОСОБА_5, мєшкав в квартирі АДРЕСА_2, однак у 2012 році поїхав за кордон до Чехії та до теперішнього часу не повертався и не проживав в квартирі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
В судовому засіданні було встановлено, що у встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.
Щодо позовних вимог про припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, суд зазначає наступне, що право особи на майно припиняється за життя, після смерті особи належне спадкодавцеві право входить до складу спадщини та, відповідно спадкується.
Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 від 20.10.2015 року № 530/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (2012 рік): «Спадкоємець, який постійно проживав на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України він не заявив про відмову від спадщини». З заяви спадкоємця на день смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 у квартирі, котра успадковується, не проживав і заяву про прийняття спадщини чи відмову від спадщини він не подавав.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, хоча і був зареєстрований разом з нею, отже підлягають задоволенню вимоги позивача про встановлення факту не проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_5, а саме на 05.04.2015 року та визнання за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 05.04.2015 року, права власності на квартиру АДРЕСА_1. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215, 224 227 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1261, 1269, 1270 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Встановити факт не проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_5, а саме на 05.04.2015 року.
Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 05.04.2015 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: ОСОБА_11