Справа № 226/115/17
Провадження № 2-о/226/20/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2017 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

заявника ОСОБА_1

свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи,

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку.

Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 27.01.2017 року в отриманні свідоцтва про смерть матері заявнику було відмовлено. Просив встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявник в судовому засіданні підтримав свої вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у заяві, та просив суд встановити факт смерті його матері. Також пояснив, що його мати - мешканка м. Мирнограда, але у зв'язку з хворобою і потребою в догляді її забрала його сестра до м. Донецька у вересні 2016 року. Мати хворіла на онкологічне захворювання. 21.01.2017 року він з родиною поїхав до м. Донецька, оскільки стан матері вже був дуже поганим, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона померла. 23.01.2017 року мати поховали на кладовищі в м. Донецьку. Встановлення факту її смерті необхідно йому для вирішення питань спадкування.

Представник заінтересованої особи - Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з наданою заявою, просив суд розглянути справу за відсутності представника, зазначив про відсутність заперечень проти вимог заявника.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 01.09.2016 року, а.с. 13).

23.01.2017 року Центром первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька видане лікарське свідоцтво про смерть № НОМЕР_2, за яким ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку (а.с. 11).

24.01.2017 року в м. Донецьку видане свідоцтво про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_3, відповідно до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про поховання № 161408, виданого КП «Ритуальна служба м. Донецька», ОСОБА_5 похована 23.01.2017 року на ділянці № 3 кладовища № 29 по вул. Бірюзова в м. Донецьку (а.с. 15).

27.01.2017 року заявникові Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні реєстрації смерті ОСОБА_5 було відмовлено через відсутність лікарського свідоцтва про смерть, форма якого визначена наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с. 12).

Крім наданих документів, доводи заявника підтверджують покази опитаних в судовому засіданні свідків.

Так, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є дружиною і сином заявника відповідно, пояснили суду, що ОСОБА_5 була матір'ю заявника, мешкала в м. Мирнограді. Оскільки вона тяжко хворіла, її забрала дочка в м. Донецьк, щоб доглядати. 21.01.2017 року вони всією родиною поїхали до м. Донецька, оскільки дізналися, що бабусі стало зовсім зле, вони застали її живою, але наступного дня, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вона померла. 23.01.2017 року вони її поховали в м. Донецьку.

Вислухавши заявника, свідків та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

На підставі п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Указом Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінету Міністрів доручено у тижневий строк ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11.11.2014 року і абзацом другим пункту 3 якої зобов'язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01.12.2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств, організацій, що належать до їх сфери управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті ОСОБА_5

Крім того, на думку суду, юридичний факт знайшов підтвердження в судовому засіданні шляхом доведення безпосередньо показами заявника та свідків факту смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року у Донецьку.

При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

На пiдставi ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 234, 256, 257, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Донецьку ОСОБА_5, громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року у радгоспі ім. Димитрова Орєховського району Запорізької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова