Ухвала

іменем україни

16 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після смерті її брата відкрилася спадщина, у тому числі на 9/40 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємці першої черги відсутні. Вважає, що оскільки вона є спадкоємцем другої черги, має право на спадкування за законом. У зв'язку з цим вона звернулася до нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із причини пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначала, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки після смерті брата перебувала на лікуванні у зв'язку із розривом зв'язок суглоба лівої ноги, а із 02 серпня 2015 року по 15 березня 2016 року знаходилася у м. Одесі, де здійснювала догляд за тіткою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог для визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не довела поважності причин пропущення строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважав, що не було об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем протягом шести місяців із дня відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Разом із тим згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Проте вищевказаних роз'яснень суди не врахували та не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, у достатньому обсязі не встановили, яким чином були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача саме відповідачем Управлінням власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради та чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Тобто, суди із порушенням норм процесуального права розглянули справу за відсутності належного відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Ю.Г. Іваненко

С.О.Карпенко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак