АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 19 вересня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2Є.) до ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3М.), ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4В.) про звернення стягнення на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень ОСОБА_2 посилався на те, що за договором від 10 березня 2010 року, укладеним між ним та ОСОБА_5 (далі ОСОБА_6І.), останній зобовязався виконати обсяг робіт з виготовлення кованих художніх огороджень за затвердженим проектом. На виконання умов договору позивач передав ОСОБА_5 в якості авансу 32 000,00 грн. Проте після отримання авансу ОСОБА_5 не приступив до виконання робіт за вказаним договором, тому у 2013 року сторони вказаного правочину досягли згоди про повернення позивачу суми авансу в доларах США, а саме: 4 000,00 доларів США. На виконання цих домовленостей ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в загальному розмірі еквівалентному 2 184,55 доларів США.

Оскільки ОСОБА_5 помер, позивач звернувся до суду із даним позовом до його спадкоємців: дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 та просив з урахуванням уточнень звернути стягнення на майно ОСОБА_3 за адресою: м.Дніпро, 1-й Мандриківський узвізАДРЕСА_1, що одержано в натурі, на користь ОСОБА_2 у розмірі 48 009,00 грн. в рахунок погашення боргу ОСОБА_5, померлого 04 лютого 2016 року; звернути стягнення на майно ОСОБА_4, за адресою: м.Дніпро, 1-й Мандриківський узвізАДРЕСА_2, що одержано в натурі, на користь ОСОБА_2 у розмірі 48 009,00 грн. в рахунок погашення боргу ОСОБА_5, померлого 04 лютого 2016 року; також просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,21 грн. та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 10 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір, за умовами якого останній зобовязався виконати обсяг робіт з виготовлення кованих художніх огороджень за затвердженим проектом. Вартість робіт сторони правочину визначили у розмірі 85 000,00 грн. (а.с. 10).

З додатку до договору від 10 березня 2010 року «между ОСОБА_7 «Заказчиком» и «Исполнителем» ОСОБА_6» (мовою оригіналу), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 12 зворот), вбачається, що виконавець зобовязується повернути отримані аванси у сумі тридцять дві тисячі гривень 10 березня 2010 року від ОСОБА_2 в наступні строки:

«32 000 грн. = 4000 $ 17-19.06.2013г = 4000 грн. курс /: 8 = 500 $

30.10.2013г = 8000 грн. курс /: 8 = 1000 $

17.06.2014г = 1500 грн. курс /: 12 = 125 $

17.09.2014г = 500 грн. курс /: 14,70 = 34 $

19.01.2015 = 300 грн курс /: 21,40 = 14 $

остаток 2327 $ с 23.04.2015г = 1400 грн. ¦по пенсионной карте каждый последующий месяц» /каждый месяц/

На зазначеному додатку до договору від 10 березня 2010 року також міститься дата «14.04.2015г», яку проставлено нижче підписів сторін почерком, що відрізняється від почерку, якою написаний даний додаток.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_5 помер 04 лютого 2016 року (а.с. 129), у звязку із чим до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 звернувся син померло ОСОБА_4 (а.с. 137) із заявою від 14 червня 2016 року про прийняття спадкового майна, яке складається з усього майна, яке залишилось після померлого (а.с. 127), а також дружина померлого ОСОБА_3 (а.с. 133) із заявою від 14 червня 2016 року про відмову від спадкового майна, яке складається з усього майна, яке залишилось після смерті померлого, на користь іншого спадкоємця ОСОБА_4 (а.с. 126), та 30 червня 2016 року ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву, якою відкликала свою заяву про відмову від спадщини та заявила про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка (а.с. 168).

Згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 6499 від 18 травня 2016 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою м.Дніпропетровськ, Мандриківський узвіз, буд. 4, за гр. ОСОБА_5 (а.с. 80).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1268, 1281, 1282 ЦК України, та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з причин їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на неврахування місцевим судом копії договору купівлі-продажу від 01.03.1995 року, згідно якого ОСОБА_5 придбав частину нежитлового будинку літ.А-2 по Мандриківському узвозу 4 в м.Дніпропетровську не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема відсутністю факту реєстрації права власності за спадкодавцем зазначеного нерухомого майна та як наслідок входження зазначеного майна до складу спадщини.

Доводи скарги, про те, що недотримання сторонами згаданого договору вимог щодо його реєстрації не є підставою для визнання відповідної угоди недійсною є безпідставними, оскільки відповідних вимог до суду не заявлялось та предметом розгляду вони не були.

Посилання скарги на обставини проживання відповідачів у нерухомому майні, в рахунок якого позивач просив звернути стягнення, як на факт прийняття спадщини спадкоємцями в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України також є необґрунтованими з підстав відсутності реєстрації права власності на означене майно за будь-якою особою, що в свою чергу виключає застосування ч.3. ст.1268 ЦК України у вказаному випадку.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги є передчасними, з тих підстав, що нотаріусом ще не вирішувалося питання щодо визначення обсягу спадкової маси та не приймалося рішення щодо видачі/відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину особам, що звернулися з заявами про її прийняття.

Щодо посилань апеляційної скарги не невірну оцінку судом копії розписки від 10.03.2010 року (а.с.11), апеляційний суд зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 р.

Однак, як було вірно встановлено місцевим судом, відомостей про те ким складений такий документ, ким, від кого та за що були отримані кошти цей документ не містить, у звязку із чим даний документ не може бути належним та допустимим доказом у даній справі, окрім того, суду на огляд не було надано оригіналу вказаної розписки та договорів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_9