26 грудня 2017 року м. Кремінна
Справа № 414/2190/17
Провадження № 2/414/624/2017
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря Нагорянської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про позбавлення батьківських прав, зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,
ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, змінити розмір аліментів та стягнути додаткові витрати на дитину.
В обґрунтування позову зазначається, що 22.09.2006 за рішенням Артемівського районного суду м. Луганська між нею та відповідачем було розірвано шлюб, від якого у них залишилася спільна дитина - малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.
З моменту розлучення по теперішній час відповідач не виконує покладених на нього законом обов'язків щодо виховання та утримання сина, жодних зв'язків із сином не підтримує. Добровільно аліменти відповідач не сплачував, у зв'язку з цим рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 03.07.2009 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.07.2009 і до повноліття дитини.
В той же час, їх малолітній син ОСОБА_3 є інвалідом дитинства і хворіє на аутизм, тому потребує постійної уваги та піклування, а також набагато більших грошових витрат за звичайну дитину, однак відповідач вже протягом 12 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків належним чином. Всі питання щодо лікування та виховання дитини вирішуються позивачем самостійно.
Оскільки позивачу невідомо, де на теперішній час працює відповідач та реальний розмір його доходів, беручи до уваги завищені витрати на вкрай необхідні та важливі реабілітацію та навчання їх малолітнього сина, позивач вважає за доцільне змінити розмір аліментів з ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 3000 грн щомісяця.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник третьої особи Мельник С.А. в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позовних вимог, а також просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзиву на позов він не надав.
У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не надав, а також оскільки позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано, про що 22 вересня 2006 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 463 (а.с. 8).
Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 7).
Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області за № 996 від 06.02.2017, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею зареєстрований та, відповідно, перебуває на її утриманні її малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).
Малолітній син сторін ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації, оскільки відповідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 02.07.2013 по 07.10.2023 її сину ОСОБА_3 призначено допомогу як інваліду з дитинства. Зазначені обставини підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_1 про отримання нею державної соціальної допомоги на ОСОБА_3, виданим УПСЗН Артемівської районної у м. Луганську ДА, а також довідкою про отримання допомоги № 161 від 13.02.2017, виданої УСЗН Кремінської РДА (а.с. 12, 20).
З наданої позивачем трудової книжки судом також встановлено, що ОСОБА_1 до 21.10.2013 працювала менеджером з наданням кредитів у Луганському відділенні № 3 ТОВ «ВУТЕК-ІНВЕСТ» та була звільнена за угодою сторін, а з 23.07.2015 по 30.10.2015 працювала продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_7, звідки була звільнена за власним бажанням (а.с. 13-17).
За вироком Артемівського районного суду міста Луганська від 09.12.2013 ОСОБА_2 було засуджено за ст. 164 ч. 1 Кримінального кодексу України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням Артемівського районного суду міста Луганська від 20.08.2009 коштів на утримання дитини (аліментів) до одного року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком у вигляді одного року (а.с. 26).
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 17.02.2014 було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишено у силі рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 15.01.2014 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про перерахунок аліментів, зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину (а.с. 27).

З довідки Артемівського відділу державної виконавчої служби № 8913/07-48/18 від 23.07.2013 вбачається, що борг ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-4366/09 від 24.04.2013 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно станом на 01.04.2013 складав 2682,44 грн (а.с. 28).

З відповіді Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 03.03.2014 вбачається, що на виконанні в Артемівському відділі державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4366/09 від 24.04.2013, виданого Артемівським районним судом м. Луганська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.07.2009 до повноліття дитини. Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2; проживає за адресою: АДРЕСА_3. З липня 2013 року боржник здійснює часткову сплату аліментів та надає державному виконавцю квитанції. Станом на 03.03.2014 заборгованість по аліментам складала 17776,69 грн (а.с. 29-30).

З відповіді Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 23.08.2013 вбачається, що станом на 01.07.2013 заборгованість по аліментам складала 23226,94 грн (а.с. 30-31).

З акту обстеження умов проживання та характеристики умов проживання від 13.02.2017 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за цією адресою проживає та зареєстрована ОСОБА_1 разом зі своїми малолітнім сином ОСОБА_3, 2005 р.н., який є інвалідом дитинства, та його бабусею ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є пенсіонером. Батько дитини ОСОБА_2, з яким ОСОБА_1 розлучена вже більше десяти років, мешкає у м. Луганську, вихованням сина не займається, жодних стосунків із сином не підтримує. ОСОБА_1 раніше не судима, зі слів сусідів спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Будинок за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 У будинку чисто і затишно, кімнати просторі, світлі та мебльовані, зроблено косметичний ремонт, є сучасна побутова техніка. У малолітнього ОСОБА_3 є окрема кімната, в якій є ліжко, письмовий стіл, шафа для зберігання речей, багато іграшок та розвиваючих книжок, в наявності необхідні одяг та взуття. У родині налагодженні довірливі та дружні стосунки, мати та бабуся займаються вихованням дитини, яка через інвалідність потребує постійного догляду. Таким чином, для малолітнього ОСОБА_3 створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання (а.с. 18, 21, 22).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Кремінської районної державної адміністрації № 2.3 від 15.02.2017 та висновку органу опіки та піклування - Кремінської райдержадміністрації № 37-1/632 від 23.02.2017 ОСОБА_2 вихованням малолітнього сина ОСОБА_3 не займається, жодних стосунків із сином не підтримує, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, незважаючи на те, що дитина є інвалідом дитинства та потребує особливих умов та уваги, матеріальної допомоги також не надає. Вихованням, матеріальним забезпеченням та лікуванням дитини займається одноособово її матір ОСОБА_1, з якою проживає дитина. На підставі цього орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно цієї дитини (а.с. 23, 24-25).

Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 11 Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_3, забезпеченню його всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що ОСОБА_2 тривалий час проживає окремо від дитини, оскільки більше десяти років розлучений із її матір'ю, не спілкується з дитиною та не приділяє їй уваги, належним чином не виконує своєї батьківські обов'язки щодо утримання дитини, про що свідчать відповідні рішення судів, за якими з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина, а також його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ухилення від їх сплати, незважаючи на те, що син є інвалідом дитинства та потребує особливої підтримки та догляду, а також необхідного матеріального забезпечення, в тому числі через потребу у навчанні та реабілітації. Всі зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про байдужість ОСОБА_2 до долі свого малолітнього сина ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 свідомо, злісно та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина ОСОБА_3, не спілкується з ним та не виявляє будь-якого інтересу до його внутрішнього світу, не дбає про стан його здоров'я та не цікавиться ним, навіть незважаючи на те, що його малолітній син є інвалідом дитинства, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3

Також з витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації Комунального закладу «Обласна психолого-медико-педагогічна консультація» Полтавської обласної ради № 270 від 13.03.2014 вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має системний недорозвиток мовлення важкого ступеня у поєднанні із загальною несформованістю пізнавальних процесів, обумовленою основним захворюванням, у зв'язку з чим йому рекомендовано системне корекційне навчання за програмою для розумово відсталих дітей та комплексна психолого-педагогічна реабілітація (а.с. 33).

06 листопада 2013 року ОСОБА_1 уклала договір з Громадською організацією «Монтессорі-Центр реабілітації дітей-інвалідів «Соняшник», відповідно до якого ОСОБА_3 є користувачем послуг зазначеного центру і проходить соціально-педагогічну реабілітацію в групі лікувальної педагогіки з 08.11.2013 і безстроково (а.с. 34, 36).

З довідки «Монтессорі-Центр реабілітації дітей-інвалідів «Соняшник» від 11.03.2014 вбачається, що протягом періоду навчання та реабілітації ОСОБА_3 у центр його приводять і забирають лише мати ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 Батько ОСОБА_2 жодного разу не з'явився і не телефонував, оплату послуг центру здійснює ОСОБА_1, що підтверджується наданими позивачем квитанціями, відповідно до яких всього остання з 26.11.2013 по 26.12.2014 здійснила додаткові витрати на навчання та реабілітацію дитини на загальну суму 26150 грн (а.с. 35, 37-51).

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,

тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Зазначений висновок зробив Верховний Суд України у своїй постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, тому суд враховує його під час вирішення даної справи на підставі ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що позивачем були понесені додаткові витрати на дитину на загальну суму 26150 грн, пов'язані з інвалідністю останньої та, як наслідок, її потребою у навчанні та реабілітації, суд вважає за необхідне задовольнити стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею витрат у розмірі 13075 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Зазначений висновок зробив Верховний Суд України у своїй постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13, тому суд враховує його під час вирішення даної справи на підставі ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві вказує, що її вимога про зміну (збільшення) розміру аліментів обумовлена тим, що їх малолітній син є інвалідом дитинства, у зв'язку з чим потребує значних матеріальних коштів, зокрема пов'язаних з його реабілітацією та навчанням.

В той же час, суд зазначає, що вказана обставина щодо стану здоров'я дитини існувала та була врахована судом на момент винесення рішення про стягнення аліментів з відповідача, при цьому позивачем не наведено жодних обставин щодо зміни матеріального чи сімейного стану сторін, так само зміни стану їх здоров'я, а також не надано відповідних доказів на підтвердження таких обставин. Щодо додаткових витрат на навчання та реабілітацію дитини у зв'язку з її станом здоров'я позивачем було заявлено окрему позовну вимогу, стосовно якої суд дійшов висновку про необхідність її задоволення. Крім того, зазначаючи про необхідність стягнення з відповідача аліментів у сумі 3000 грн щомісячно (яка є майже еквівалентною мінімальній заробітній платі станом на грудень 2017 року відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016) шляхом зміни їх розміру, позивач належним чином не обґрунтувала, чому саме таку суму слід стягувати з відповідача. Суд також виходить з того, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини, а отже вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а судом під час відкриття провадження у справі було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, яка також була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про зміну розміру аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про позбавлення батьківських прав, зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_10, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1) додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 13075 (тринадцяти тисяч сімдесяти п'яти) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі 1280 (однієї тисяч двохсот вісімдесяти) гривень в дохід держави (рахунок № 0151, код ЄДРПО суду 05381320, код класифікації доходів 22030101, отримувач - УДКСУ у Кремінському районі, код ЄДРПОУ отримувача коштів - 37796309, МФО 804013, банк отримувача коштів - ГУДКСУ у Луганській області).

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати Кремінському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Луганської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Безкровний