АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8752/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Москаленко К.О.
справа №756/849/17 Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.,

суддів Соколової В.В., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря Амборської Д.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору, зобов»язання вчинити дії, стягнення коштів та штрафу,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, у якому просив:

- розірвати Договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на цей твір та використання твору від 15 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

- зобов»язати ОСОБА_3 повернути полотно 40х50 см дрібне зерно, для написання на ньому Твору (картини);

- стягнути з ОСОБА_3 аванс 36 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 штраф в розмірі 100000 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов цього договору ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 зобов»язався створити твір образотворчого мистецтва (картину) та передати твір і майнові права на нього замовнику. Для цього ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 полотно за погодженою вартістю 7000 грн. та сплатив аванс у сумі 36 грн.

Створення твору та передача його і майнових прав на нього повинні були відбутися у строк 30 днів з дня укладення договору.

Проте ОСОБА_3 своїх зобов»язань не виконав, у зв»язку із чим ОСОБА_1 просить розірвати договір, зобов»язати ОСОБА_3 повернути полотно або відшкодувати його вартість, стягнути суму авансу, а також передбачений п.5.3 договору штраф у сумі 100000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено розірвати Договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на цей твір та використання твору від 15 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 полотно 40 на 50 см; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму авансу 36 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 920 грн. судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 100000 грн. штрафу, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення цих вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального права в частині повного звільнення порушника від цивільної відповідальності, що визначена умовами договору.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 15 липня 2016 року між ОСОБА_3 (автор) та ОСОБА_1 (замовник) укладено Авторський договір про створення за замовленням твору образотворчого мистецтва (картини) та передачу усіх майнових авторських та інших прав на твір.

Відповідно до п.2.1 договору в порядку та на умовах визначених цим договором, автор зобов'язується в результаті власної творчої праці без залучення третіх осіб, створити (написати олійними фарбами) та передати замовнику, за визначеним в договорі місцем, створений за замовленням останнього твір образотворчого мистецтва - картину та здійснити повну передачу прав на цей твір замовнику, а саме здійснити повну передачу усіх прав, що можуть відчужуватись чи передаватись автором на всій території України та поза її межами.

Згідно з п.2.3. договору автор зобов»язався створити твір та передати його замовнику з усіма майновими права на нього не пізніше 30 днів з дня укладання цього договору.

На виконання умов вищезазначеного договору ОСОБА_1 на підставі пункту 3.1 договору затвердив ескіз НОМЕР_1 (короткий опис ескізу: квіти) та відповідно до п.3.2 договору передав відповідачу полотно 40х50 см дрібне зерно, для написання на ньому Твору (картини), до підписання цього договору, вартістю за домовленістю сторін сім тисяч гривень, а також сплатив відповідачу аванс тридцять шість гривень, про що останній розписався на договорі.

Відповідно до пп. 2.7, 2.8 договору замовник зобов'язався виплатити авторові винагороду (гонорар) за створення твору та передання (відчуження) майнових прав на твір на користь замовника в розмірі 240 грн. готівкою.

Проте, у визначений договором строк відповідач до написання твору (картини) не приступив і замовлений твір протягом 30 днів з дня підписання договору не передав.

Відмовляючи у стягненні передбаченого договором штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не доведено існування істотного порушення умов договору з боку відповідача, яке було б підставою для покладення на нього відповідальності.

Рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення штрафу в сумі 100000 грн., позивач посилається на умову пункту 5.3 укладеного між сторонами, згідно якого сторони домовились, що сторона, яка допустила порушення зобов"язань та умов Договору або неналежним чином виконала зобов"язання за цим Договором сплачує іншій стороні штраф в сумі 100000 грн. за кожне порушення зобов"язань та умов цього Договору або за кожне неналежним чином виконане зобов"язання за цим Договором, а в разі порушення строків, передбачених п.2.3, за кожний день запізнення.

Посилання суду першої інстанції як підставу відмови у задоволенні вимог в частині стягнення штрафу на факт недоведеності істотного порушення умов договору є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ці кошти позивач просить стягнути як визначену умовами договору неустойку, а не в порядку відшкодування завданих збитків.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання.

Частиною 3 цієї статті установлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов"язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Оскільки відповідачем не доведено обставин, які давали б підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання, підстав для застосування ст.617 ЦК України не убачається.

Разом з тим, відповідно до частини 4 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір неустойки, колегія суддів ураховує, що за умовами договору розмір авторського гонорару був визначений у сумі 240 грн., при цьому визначений цим договором штраф у сумі 100000 грн. є значним порівняно із розміром авторської винагороди; наявність збитків у зв"язку із невиконанням відповідачем зобов"язання належними та допустимими доказами не доведено, відтак колегія уважає за можливе зменшити розмір неустойки до 1000 грн., що є достатньо мірою цивільно-правової відповідальності.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у зв"язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 штрафу в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору, зобов"язання повернути полотно, стягнення суми авансу сторонами не оскаржується, відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 штраф в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Поліщук

Судді В.В. Соколова

О.Ф. Лапчевська