Справа № 591/4240/17
Провадження № 2/591/2243/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2017 року ПАТ Банк «ТРАСТ» звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, свої вимоги мотивує тим, що 23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено кредитну угоду № 290.

Крім того, 23 червня 2008 року на положеннях та умовах Кредитної Угоди №290 від 23 червня 2008 року було укладено Договір про надання траншу №8071.0003179.290 згідно з яким Банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 340 000,00 доларів США строком до 25.06.2018 року включно із сплатою відсотків в розмірі 15,80% річних, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році, а позичальник зобовязався повернути наданий Кредит і сплатити відсотки та комісії за Кредитом у встановлений даним Договором строк виконати інші зобовязання за цим Договором в повному обсязі. Згодом, до вказаного кредитного договору 24 квітня 2012 року було укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р.; 24 травня 2013 року було укладено Додатковий договір №2 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р.; 24 листопада 2014 року було укладено Додатковий договір №3 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р.; 13 лютого 2015 року було укладено Додатковий договір №4 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р.

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором між ОСОБА_3 та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ», було укладено Договір поруки №290-0-1 від 23.06.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_3 на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати за зобовязаннями фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, які виникають з умов кредитної угоди №279 від 23.06.2008 року та додатків до неї, які є її невідємними частинами, в повному обсязі цих зобовязань.

24 квітня 2012 між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №1 до Договору поруки №290-в-1 від 23.06.2008 р.

Також, 24 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №3 до Договору поруки №290-G-l від 23.06.2008 р.

13 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №4 до Договору поруки №290-G-l від 23.06.2008 р.

Однак відповідач ОСОБА_4 умови Кредитного договору виконував неналежним чином, тому станом 18.01.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 5 894 296,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 608 417,30 грн.; заборгованість за процентами - 279 399,64 грн.

Банком на адресу ОСОБА_4 було направлено письмову вимогу №112 від 19.01.2017р. про погашення заборгованості, однак вона залишилася без відповіді.

Банком на адресу ОСОБА_3 також було направлено письмову вимогу №113 від 19.01.2017р., проте вона залишилася невиконаною.

Позивач за первісним позовом просив стягнути з основного боржника ФОП ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 як солідарних боржників заборгованість за кредитним договором в сумі 5894296,13 грн. в солідарному порядку та судові витрати повязані з розглядом справи.

10 жовтня 2017 року від поручителя ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ Банк «Траст», третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою. Позивач ОСОБА_3 зазначає, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором про видачу траншу за № S071.0003179.290 від 23.06.2008 року укладеного між банком та ФОП ОСОБА_4 23.06.2008 року було укладено договір поруки №290-G-l між Банком та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед Кредитором відповідати за зобовязаннями фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, які виникали з умов кредитної угоди №279 від 23.06.2008 року та додатків до неї, які є її невідємними частинами, в повному обсязі цих зобовязань. Позивач ОСОБА_3 вказує на те, що письмова вимога кредитора № 113 від 19 січня 2017 року була нею отримана 26 січня 2017 року, однак письмова вимога про виконання зобовязання у повному обємі на третій банківський день 31 січня 2017 року позивачем ОСОБА_3І, виконана не була. Банк звернувся до суду 08 серпня 2017 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тому поручитель просить суд ухвалити рішення суду, яким визнати поруку за договором поруки №290 G-1 укладеним 23 червня 2008 року такою, що припинена.

В судове засідання представник ПАТ Банк «ТРАСТ» не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Своїх заперечень щодо зустрічної позовної заяви суду не надав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити, оскільки банк звернувся з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором поза шестимісячним строком, який визначено законом щодо звернення з вимогою до поручителя. Позовну заяву ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - підтримала повністю, просила задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання поруки припиненою підтримала в повному обсязі, що вимог Банку до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заборгованості просила закрити провадження у справі в частині цих вимог, оскільки вказаний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою суду від 28.11.2017 року було закрите провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ Банк «ТРАСТ» до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, так як справа в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вислухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено кредитну угоду № 290 (а.с.10-11).

23 червня 2008 року на положеннях та умовах Кредитної Угоди №290 від 23 червня 2008 року було укладено Договір про надання траншу №8071.0003179.290 згідно з яким Банк надав ФОП ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 340 000,00 доларів США строком до 25.06.2018 року включно із сплатою відсотків в розмірі 15,80% річних, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році (а.с.12-14).

24 квітня 2012 року було укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р.(а.с.18).

24 листопада 2014 року було укладено Додатковий договір №3 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р., (а.с.19).

13 лютого 2015 року було укладено Додатковий договір №4 про внесення змін до Договору про надання траншу №8071.0003179.290 від 23.06.2008 р. (а.с. 20-24).

Позичальником ФОП ОСОБА_4 умови договору виконувались неналежним чином, тому станом на 18.01.2017 р. заборгованість за кредитним договором склала 5 894 296,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 608 417,30 грн.; заборгованість за процентами - 279 399,64 грн.

Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.44-46) відповідно до якого загальна сума заборгованості на дату складання розрахунку становить 213331,18 доларів США (що еквівалентно 5894296,13 грн.). із яких: заборгованість за кредитом 202984,42 доларів США (що еквівалентно 5608417,30 грн.), відсотки 10112,26 доларів США (що еквівалентно 279399,64 грн.), пеня 234,50 доларів США (що еквівалентно 6479,19 грн.).

Пунктом 5.2. Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати в тому числі і в судовому порядку від Позичальника дострокового повернення Кредиту, а Позичальник зобовязується на вимогу Кредитора достроково повернути Кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування Кредитом, нараховану неустойку та інші платежі та нарахування за цим Договором (при їх наявності), що підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора, у випадку, зокрема, затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Згідно п. 5.3. Кредитного договору у разі набуття Кредитором на підставах, передбачених цим Договором, права вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, Кредитор направляє на адресу Позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення Кредиту, сплату нарахованих процентів за користування Кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим Договором або про усунення порушення та виконання порушеного зобовязання протягом тридцяти днів з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення Кредитором листа з вимогою про усунення порушення, виконання порушеного зобовязання та про дострокове повернення Кредиту є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Позичальнику за адресою його проживання (реєстрації). Лист з вимогою про усунення порушення, виконання порушеного зобовязання та дострокове повернення Кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим Позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ОСОБА_3 та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ», було укладено Договір поруки №290-0-1 від 23.06.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_3 на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати за зобовязаннями фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, які виникають з умов кредитної угоди №279 від 23.06.2008 року та додатків до неї, які є її невідємними частинами, в повному обсязі цих зобовязань (п.1.1. Договору поруки ) (а.с.26-27).

Пунктом 1.2.Договору поруки визначено, що сторони цього договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, передбачених цим договором та вказаних в кредитному договорі, не потребують.

Зобовязання передбачені у п.п.1.1 цього Договору, повинні бути виконані поручителем протягом 3-х банківських днів з дня одержання повідомлення від кредитора про порушення позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором (п.п.1.3. Договору поруки).

24 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №1 до Договору поруки №290-в-1 від 23.06.2008 р. (а.с.28).

24 травня 2013 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №2 до Договору поруки №290-в-1 від 23.06.2008 р., (а.с.29).

24 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №3 до Договору поруки №290-G-l від 23.06.2008 р., (а.с.3).

13 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Додатковий договір №4 до Договору поруки №290-G-l від 23.06.2008 р., (а.с.31).

Згідно п.2.1. Договору поруки Сторони Договору поруки визначають, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі.

Згідно п.3.1. Договору поруки Сторони Договору поруки встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобовязань по Кредитному договору, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Відповідно до п.2.2. Договору поруки Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по кредитному договору і таких коштів у поручителя не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Вбачається, що Банк виконав свої зобовязання та надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник ФОП ОСОБА_4 умови договору не виконував належним чином, тому станом на 18.01.2017 р. виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 5894296,13 грн.

19.01.2017 року Банк направив на адресу ОСОБА_4 письмову вимогу №112 про погашення заборгованості (а.с.38-40).

Тобто, Банк скористався правом, наданим йому п.п., п.п. 5.2, 5.3 та вимагав від позичальника ФОП ОСОБА_4 повернути достроково всю суму заборгованості у розмірі 213 096,74 доларів США, а не лише прострочену суму заборгованості до певного періоду часу, тобто з 18 січня 2017 року настав строк виконання основного зобовязання в повному розмірі.

Судом встановлено, що вказана вимога Банку про повернення всієї суми заборгованості за кредитом - залишилась невиконаною ФОП ОСОБА_4

Крім того, одночасно, 19 січня 2017 року, на адресу поручителя ОСОБА_3 Банк направив вимогу № 113 про погашення заборгованості за кредитним договором поручителем на протязі 3-х банківських днів (а.с.41-43).

Судом встановлено, що Банк, скориставшись правом, наданим йому п.п.5.2 Кредитного договору, предявив письмову вимогу до поручителя про повернення загальної суми заборгованості за кредитним договором № 290, яка складає 213 096,74 доларів США, станом на 18 січня 2017 року.

Судом з наданих письмових доказів було встановлено, що вказану письмову вимогу ОСОБА_3 отримала 26 січня 2017 року (четвер), що в свою чергу стороною позивача за первісним позовом спростовано не було (а.с.74).

Таким чином, вимога банку про виконання основного зобовязання в повному обсязі на третій банківський день 31 січня 2017 року (вівторок) поручителем виконана не була.

Із наданих суду письмових доказів вбачається, що ПАТ Банк «Траст» з позовом до поручителя ОСОБА_3 про стягнення боргу звернувся до суду 03 серпня 2017 року (а.с.48).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Як було зазначено вище, пунктом 1.3 договору поруки встановлено, що зобовязання, передбачені у п. 1.1 нього договору, повинні бути виконані поручителем протягом 3-х банківських днів з дня одержання повідомлення від кредитора про порушення позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором (а.с.26).

Банківський день - робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції, у системі електронних платежів національного банку України. Банківський день позначається календарною датою як проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, повязані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів національного банку України, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату.

Отже, враховуючи той факт, що письмова вимога кредитора, з якої ОСОБА_3 стало відомо, що строк виконання основного зобовязання в повному обсязі настав 18 січня 2017 року, була отримана нею 26 січня 2017 року (четвер), і на третій банківський день 31 січня 2017 року (вівторок) вимога не була виконана поручителем.

Суд приходить до висновку, що шестимісячний строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права Банком пропущено, оскільки Банк звернувся до Зарічного районного суду м. Суми 08 серпня 2017 року, тобто поза межами строку передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

В разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ІІК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 ПАТ «Банк «Траст» про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову ПАТ «Банк «Траст» до поручителя ОСОБА_3 необхідно відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України, в звязку задоволенням зустрічного позову. з відповідача за зустрічним позовом ПАТ Банк «Траст» на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 слід стягнути понесений нею судовий збір у сумі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки № 290 G-1 укладеним 23.06.2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова