ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1578/17
провадження № 2/753/2996/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» (далі по тексту - ПрАТ «Страховий капітал», відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 44461,13 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 13 березня 2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем НОМЕР_1. Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Страховий капітал», а тому одразу після дорожньо-транспортної пригоди позивач разом ОСОБА_3 по телефону повідомили страхову компанію про пригоду, а наступного дня ОСОБА_3 подала письмове повідомлення про пригоду, у якому містилася вичерпна інформація про всіх її учасників та їх контактні дані. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов'язаний був протягом десяти робочих днів направити свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, проте зазначена вимога закону ним виконана не була. 24 березня 2016 р. позивач направив відповідачу письмове повідомлення про огляд транспортного засобу, проте представник страхової компанії для огляду автомобіля не з'явився. 5 квітня 2016 р. позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування та всі необхідні для виплати документи, але вимоги закону відповідач проігнорував. Згідно звіту про оцінку автомобіля вартість завданого позивачу матеріального збитку складає 44461,13 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_5 подав письмові заперечення проти позову пославшись на необґрунтованість позовних вимог. Вказав, що всупереч вимог ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач у встановлений строк не звернувся до страхової компанії та не надав автомобіль для огляду, натомість самостійно замовив звіт оцінювача, який разом із заявою подав відповідачу лише 22.04.2016. Відповідач у строк 10 днів направив експерта для визначення розміру збитків, проте автомобіль не був наданий експерту для огляду. Після цього експертом були здійснені численні спроби зв'язатися з власником транспортного засобу (представником власника) для планування огляду, але ці дії були марними. Оскільки потерпіла сторона не виконала визначених законом обов'язків, що призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди, відповідач цілком правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Більш того за скаргами позивача дії страхової компанії перевірялись контролюючими органами, які встановили, що відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на законних підставах.

В останнє судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки не повідомив. Причини неявки відповідача в судове засідання суд розцінив як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши наявні у справі письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

13 березня 2016 р. у м. Києві на вул. Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2, належить позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 р. у цій дорожньо-транспортній пригоді встановлено вину водія ОСОБА_3, яка допустила порушення вимог п. 1.3. дод. 2 ПДР України, що і спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 6).

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 при використанні автомобіля НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Страховий капітал» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2009825 (а.с. 83).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)…

Ст. 999 цього Кодексу передбачає, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 Закону 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування установленого зразка.

Отже обов'язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування є оцінка шкоди, а підставою для виплати, - заява потерпілого про страхове відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

14 березня 2016 р. страхувальник ОСОБА_3 на виконання вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону 1961-IV подала страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 80). Водночас відомості про місцезнаходження автомобіля позивача чи будь-які контактні дані потерпілої особи (номери телефонів, адреса тощо) страховику надані не були, а відтак відповідач на той час був позбавлений можливості направити свого представника для визначення розміру збитків.

Натомість позивач ОСОБА_2, не звертаючись до відповідача, самостійно обрала експерта-оцінювача, який склав Звіт про оцінку автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 (а.с. 9-25).

19 квітня 2016 р. позивач подала заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 89), додавши до неї звіт про оцінку автомобіля, а 22 квітня 2016 р. - письмове повідомлення зка про дорожньо-транспортну пригоду установленого зразка (а.с. 87-88).

Відтак відповідно до положень ст. 34 Закону 1961-IV Закону 1961-IV відповідач у строк до 11 травня 2016 р. включно повинен був направити свого представника для визначення розміру збитків.

28 квітня 2016 р. відповідач звернувся до компанії «Expert Group» з письмовою заявкою щодо проведення експертної оцінки автомобіля позивача (а.с. 112).

До матеріалів страхової справи долучено лист експерта-оцінювача, з якого вбачається, що відповідно до домовленості з потерпілою особою він 26 квітня 2016 р. прибув за місцем проживання позивача для здійснення огляду автомобіля, проте автомобіль для огляду наданий не був. В подальшому представники оціночної компанії неодноразово намагалися зв'язатися з власником (представником власника) транспортного засобу, проте ці дії були марними, а отже провести оцінку матеріального збитку неможливо (а.с. 113).

Листом від 14 липня 2016 р. відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 33.3. ст. 33, п. 37.1.3. ст. 37 Закону 1961-IV (а.с. 114).

Даючи оцінку законності та обґрунтованості рішення відповідача про відмову у здійсненні страхового відшкодування, суд керується положеннями цивільного процесуального законодавства, які визначають правила доказування у цивільному процесі, та нормами Закону 1961-IV, що встановлюють підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Так, згідно з положеннями статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішень у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 Закону 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За приписом п. 33.3. ст. 33 цього Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

На підтвердження своїх заперечень відповідач посилається на лист оцінювача, у якому зазначено, що 26 квітня 2016 р. він за домовленістю з представником власника пошкодженого автомобіля прибув до місця його знаходження, але транспортний засіб не був наданий для огляду по причині відсутності власника на місці, а подальші намагання зв'язатися з ним були марними.

Проте зазначений лист оцінювача не є достатнім доказом невиконання позивачем покладеного на нього законом обов'язку надати пошкоджений автомобіль для огляду, а жодних інших доказів на підтвердження цих обставини відповідач не надав.

Більш того письмова заявка на проведення експертної оцінки автомобіля позивача датована 28 квітня 2016 р., проте жодних даних про вжиття оцінювачем заходів щодо огляду автомобіля після вказаної дати, його лист не містить.

В судовому засіданні суд роз'яснював представнику відповідача право заявити клопотання про допит в якості свідків працівників оціночної компанії та чоловіка позивача, з яким наче б-то велись усі перемовини, пропонував подати докази здійснення оцінювачем позивачу телефонних дзвінків тощо, а також роз'яснював наслідки невчинення цих процесуальних дій, проте останній відповідних клопотань не заявив і в судове засідання не прибув без повідомлення причин неявки.

Із заяви, яку позивач направила відповідачу 20 лютого 2017 р. вбачається, що навіть на цю дату пошкоджений автомобіль продовжував зберігатися у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 123). Наведена обставина свідчить на користь аргументів позивача щодо невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов'язку з оцінки розміру завданих збитків.

Ураховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність передбачених законом підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а відтак ПрАТ «Страховий капітал» як страховик цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди повинен виплатити потерпілій ОСОБА_2 страхове відшкодування.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано Звіт про оцінку автомобіля № 939, відповідно до якого вартість завданого їй матеріального збитку становить 44461,13 грн. (а.с. 9-25).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, на підставі письмових доказів.

Звіт про оцінку складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду автомобіля позивача. У Звіті спеціаліст, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача і зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів, керуючись Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», провів ідентифікацію транспортного засобу, визначив ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнт його фізичного зносу на момент ДТП, обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріальних збитків, який визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу.

Ураховуючи вищенаведене та ненадання відповідачем доказів, які б спростовували висновки оцінювача, суд вважає вказаний Звіт належним і допустимим доказом та покладає його в обґрунтування свого рішення.

Згідно ст. 12, 36 Закону 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, обов'язок компенсувати яку покладається на страхувальника або особу, відповідальну за завдані збитки.

Водночас доказів, які б свідчили про те, що укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 договором встановлена франшиза, суду не надано.

Отже з огляду на встановлені обставини вимоги ОСОБА_2 суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 44 461 гривень 13 копійок та судові витрати в сумі 640 гривень, а усього 45 101 гривень 13 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: