Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2254/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2017 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на ОСОБА_2 по виконавчому провадженню АСВП №53747615 з примусового виконання виконавчих листів №2/398/2031/14 від 03.06.2015 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 306 954 грн. 55 коп. та №2/398/1258/16 від 26.01.2017 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 89 547 грн. 91 коп.

Подання грунтується на тому, що на виконанні Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться зведене виконавче провадження №АСВП: 53747615 з примусового виконання виконавчих листів №2/398/2031/14 від 03.06.2015 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 306 954,55 грн. (АСВП №47898643) та №2/398/1258/16 від 26.01.2017 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 89 547,91 грн. (АСВП №53661485). 23.06.2015 року відкрито виконавче провадження АСВП 47898643, 30.03.2017 року відкрито виконавче провадження АСВП №53661485 та загальна сума боргу у зведеному виконавчому провадженні з урахуванням суми виконавчого збору становить 436 252,70 грн. При перевірці майнового стану боржника, майно на яке може бути звернено стягнення не виявлено. Виконання рішення суду проводиться шляхом проведення відрахувань із заробітної плати боржника, проте через її невеликий розмір, розмір боргу зменшується повільно. Самостійно сплата боргу боржником не проводиться. На виклики державного виконавця Андріяненко С.О. не з'являється.

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України протягом року ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2017 рокуподання державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, зареєстрованого у кв. 10, буд. 38, по вул. Г. Усика, у м. Олександрії, Кіровоградської області, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань за виконавчим листом №398/973/16-ц (2/398/1258/16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування ухвали суду з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Зазначено, що суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. В обгрунтування своїх висновків суд посилався на ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, а також на здійснення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення. Вважає, що державним виконавцем не було надано доказів, які б підтверджували факт ухилення від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань. За період перебування виконавчих документів на виконанні в ДВС з нього утримано грошові кошти у загальній сумі 4148,40 грн. Тобто, ним здійснюється поступове погашення наявних грошових зобов'язань перед ОСОБА_4, що свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про ухилення від виконання судових рішень. Розглядаючи подання державного виконавця суд не встановив, чи проводилася виконавцем перевірка виконання рішення, що підлягає виконанню відповідно до Закону; чи накладався арешт на майно, опечатувалося, вилучалося, передавалося таке майно на зберігання та реалізовувалося в установленому законодавством порядку; чи накладався арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувалися каси, приміщення і місця зберігання грошей; чи здійснювалася реєстрація обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; чи подавалося до суду звернення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника; чи здійснювався виклик боржника з приводу виконавчого документа, що перебуває у виконавчому провадженні; чи вимагалося від боржника надання пояснень за фактами невиконання рішення або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; чи отримувалася від банківських та інших фінансових установ інформація про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформація про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; чи здійснювалися інші повноваження, передбачені цим Законом. Зазначена обставина свідчить про поверхове з'ясування судом попередньої інстанції суттєвих для правильного розгляду подання питань та про безпідставність висновку щодо здійснення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення боржника ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5О, які підтримали доводи апеляційної скарги, державного виконавця Олександрійського МВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Стадніка І.І. та стягувача ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без зміни з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл.21 кн. другої ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом № 3857-XII від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань (п. 5).

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд дійшов висновку, що державним виконавцем здійснено всі можливі заходи примусового виконання рішення, але незважаючи на це, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист №398/5545/14-ц (2/398/2031/14) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 303915,40 грн. боргу за договором позики, та 3039,15 грн. судового збору (а.с.126, 202).

23.06.2015 року за цим виконавчим листом відкрито виконавче провадження (а.с.127, 204).

26.01.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист №398/973/16-ц (2/398/1258/16) про стягнення з ОСОБА_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, грошові кошти в розмірі 89547,91 грн., з яких 78979,36 грн. процентів за користування грошовими коштами та 10568,55 грн. - 3 % річних, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 895,47 грн. судового збору (а.с.142, 203).

30.03.2017 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження (а.с.205).

10.04.2017 року обєднано виконавчі провадження №47898643, №53661485 у зведене виконавче провадження №53747615.

Сума боргу на день звернення державного виконавця до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 становить 432104,30 грн.

Під час виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що згідно інформації наданої на запит державного виконавця від територіального сервісного центру при МВС у Кіровоградській області за боржником транспортні засоби не зареєстровано.

Згідно відповідей ОДПІ та Кіровоградського ОУ АТ «Ощадбанк» рахунки на імя боржника не відкрито. Пенсію боржник не одержує.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухоме майно на праві власності не зареєстровано.

Боржник має постійне місце роботи, працює касиром в пункті обміну валют у м. Олександрії Кіровоградської області в ТОВ «Фінансова компанія Абсолют фінанси», де з його заробітної плати проводиться відрахування відповідно до виконавчих документів, із заробітної плати ОСОБА_2 борг погашено частково у розмірі 4148,40 грн. Самостійно сплата боргу боржником не проводилася.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України вбачається, що 28.03.1967 року ОСОБА_2, паспорт серії ЕА №646942, перетинав державний кордон України чотири рази в період часу з 25.05.2016 року по 06.09.2016 року (а.с.220).

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно довідки №27468/02.08.2017 року, виданої начальником Олександрійського МР ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_6, станом на 02.08.2017 року боржником ОСОБА_2 сплачено по виконавчому провадженню №47898643 кошти в сумі 3457,94 грн., з яких на користь ОСОБА_4 перераховано 3053,12 грн., залишок заборгованості на користь стягувача складає 303901,35 грн. (а.с.181).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фрідлендер проти Франції», «Павлов та інші проти України», ).

Статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «ОСОБА_3 проти України» право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишилось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Колегія суддів вважає, що у ході розгляду справи факт ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, знайшов своє підтвердження.

Ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, вжиті судом заходи направлені на виконання судового рішення упродовж розумного строку, при вирішенні клопотання державного виконавця судом дотримано норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, та їх не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,відхилити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: