Номер провадження: 22-ц/785/3106/17
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, який було уточнено, вказуючи, що 31.10.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № OD33АЕ00000029, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 26 850,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язувалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_3 31.10.2006 року було укладено договір поруки № 0029/Р.

В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_4 02.11.2006 року було укладено договір поруки № 0029/Р2.

В порушення умов вказаного договору відповідачі прострочили виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 139 209,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 944 277,75 гривень; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 72 655,16 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 536 656,63 гривень, а також судові витрати (т. 1 а. с. 2-3, 138-141).

Ухвалою суду від 14.03.2016 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 71).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 - поручителя за договором поруки № 0029/Р2, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 - поручителя за договором поруки № 0029/Р2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у загальному розмірі 18 202,01 доларів США та пеню у розмірі 1 151 684,12 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 14 721,39 гривень, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 14 721,39 гривень, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 14 721,39 гривень (т. 1 а. с. 194-195).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 198-201).

В апеляційній скарзі апелянт представник ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 209-212).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № OD33АЕ00000029, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 26 850,00 доларів США, а ОСОБА_2 отримала та зобов'язувалася повернути у строк до 27 жовтня 2011 року та сплатити відсотки за користування кредитом (т. 1 а. с. 15-17).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № OD33АЕ00000029, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 31.10.2006 року було укладено договір поруки № 0029/Р, згідно умов якого ОСОБА_3 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору № 455-013/ФКВІП-08 від 31.10.2006 року (т. 1 а. с. 21).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № OD33АЕ00000029, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 02.11.2006 року було укладено договір поруки № 0029/Р2, згідно умов якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору № 455-013/ФКВІП-08 від 31.10.2006 року (т. 1 а. с. 20).

Відповідно п. 2. договорів поруки, поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань як від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо. Крім того, поручителі відповідають перед позивачем всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором не виконали, в зв'язку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 02.10.2015 року складає: 139 209,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 944 277,75 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 18 358,88 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 38 271,40 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 940,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 79 639,07 доларів США; заборгованість, яку просить стягнути з поручителів - 72 655,16 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 536 656,63 гривень, з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 202,01 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 54 453,15 доларів США.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч.1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За нормами ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення виконання основного зобов'язання боржником, регламентується по суті не обсяг відповідальності поручителя, а обсяг його зобов'язання перед кредитором за договором поруки. З моменту порушення умов основного договору боржником обсяг зобов'язання поручителя і обсяг зобов'язання боржника перед кредитором за загальним правилом є рівними.

За нормами статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, за своєю юридичною природою порука є договірним зобов'язанням, адже виникає на підставі договору.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі N 6-35цс15, постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-511цс15.

Так, колегія суддів погоджується з тим, що сума заборгованості складає 18 202,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2015 року складає 384 972,51 гривень, виходячи з того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобов'язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Проте, колегія не може погодитись із розміром пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Банку, оскільки вона значно перевищує розмір збитків.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як встановлено судом, пунктом 4.1. договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року за № 15-93 «Про систему валютного регулювання валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті Україні - гривні.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Розмір пені, нарахованої банком за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором складає 1 151 684,12 гривень. Установивши, що борг за основним зобов'язанням за кредитним договором, який просить банк стягнути з поручителів, становить 18 202,01 доларів США, що за курсом НБУ складає 384 972,51 гривень, а розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає за необхідним застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, і зменшити розмір пені до 384 972,51 гривень.

Що стосується доводів апеляційних скарг про необхідність застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Умовами кредитного договору № OD33АЕ00000029 від 31.10.2006 року встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 5.1.).

Пунктом 12. Договорів поруки передбачено, що порука за цими договорами припиняється зі спливом п'яти років з дня настання повернення кредиту за Кредитним договором, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» в вересні 2012 року звернувся за захистом свого порушеного права до Індустріального суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року позов Банку задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № OD33АЕ00000029 від 31.10.2006 року у розмірі 66 386,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 530 630,45 гривень. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 гривень, вирішено питання щодо судових витрат (т. 1 а. с. 142-143). Тобто у вересні 2012 року мало місце переривання перебігу строку позовної давності. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново, тобто перебіг позовної давності необхідно обчислювати починаючи від дати цього звернення, а саме від вересня 2012 року.

02.02.2015 року мало місце зарахування грошей на погашення заборгованості по кредиту від продажу предмету застави (автомобіля), тобто у лютому 2015 року повторно мало місце переривання перебігу строку позовної давності. Отже, Банк мав звернутися до суду протягом наступних трьох років, а звернувся з даним позовом в листопаді 2015 року, тобто в межах строку, встановленого законом.

Інших доводів правового характеру апеляційні скарги не містять.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року, із змінами і доповненнями від 25.09.2015 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений частково (26 % задоволених вимог) з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судові витрати в рівних частках у загальному розмірі 11 482,64 гривень (769 945,05 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 2 944 277,75 гривень (сума позову) = 26 %; 44 167,17 гривень сплаченого судового збору х 26 % = 11 482,64).

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, поручителя за договором поруки № 0029/Р від 31.10.2006 року; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, поручителя за договором поруки № 0029/Р2 від 02.11.2006 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором № OD33АЕ00000029 від 31 жовтня 2006 року станом на 02.10.2015 року в сумі 18 202,01 (вісімнадцять тисяч двісті два долари один цент) доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2015 року складає 384 972,51 гривень та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 384 972,51 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , судовий збір в рівних частках у загальному розмірі 11 482,64 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави 2 288,00 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.