АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/8121/16-ц
Провадження № 22-ц/792/53/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_3, третя особа Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання рішення про передачу земельної ділянки у власність і рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку незаконними та скасування цих рішень за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі ОСОБА_4), ОСОБА_3, Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області (далі Реєстраційна служба) про захист земельних прав.

ОСОБА_1 зазначила, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі Райдержадміністрація) від 7 вересня 2012 року № 1598/2012-р затверджено проект приватизації земель Державного підприємства «Хмельницьке» (далі ДП «Хмельницьке»). Позивачку було включено до списку осіб працівників державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території ОСОБА_4, та пенсіонерів з їх числа, які мають право на земельну часку (пай) указаного сільськогосподарського підприємства. За результатами розподілу земельних ділянок у натурі (на місцевості) за нею, ОСОБА_1, закріплено земельну ділянку площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства та встановлено її зовнішні межі, після чого органи державного земельного кадастру зареєстрували виділену земельну ділянку та присвоїли їй кадастровий номер. Рішенням Хмельницької районної ради Хмельницької області від 6 березня 2013 року № 39-15/2013 встановлено нові межі населених пунктів ОСОБА_4, внаслідок чого до території села Лісові Гринівці включено землі ДП «Хмельницьке», що підлягали розпаюванню. В подальшому ОСОБА_4 своїм рішенням від 26 лютого 2016 року № 39 затвердила проект землеустрою та передала вказану земельну ділянку у власність позивачки, натомість, остання не може зареєструвати це право через те, що рішенням ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року № 127 спірну земельну ділянку вже було передано у власність ОСОБА_3 Всупереч вимог закону ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позиваки, що призвело до порушення прав останньої.

У звязку з цим, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року № 127 про передачу земельної ділянки площею 0,90 га (кадастровий номер :03:005:1696), призначеної для ведення особистого селянського господарства та розташовану в с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області, та рішення Реєстраційної служби від 27 січня 2016 року індексний номер 13062399 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Ухвалою від 7 липня 2016 року суд закрив провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Реєстраційної служби у звязку з відмовою позивачки від позову. Тоді ж суд залучив Райдержадміністрацію до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 року в позові відмовлено, вжитий судом захід забезпечення позову скасовано.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не набула права на спірну земельну ділянку в установленому законом порядку, внаслідок чого у спірних правовідносинах її права та законні інтереси не порушені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3, представники ОСОБА_4 та Райдержадміністрації, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не зявилися. ОСОБА_4 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність її представника. Повідомлені представником відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 причини неявки в судове засідання (зайнятість в іншому процесі) не є поважними, тому з урахуванням приписів ч. 3 ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без її участі.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст.ст. 25, 116 ЗК України), який підлягав застосуванню.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ДП «Хмельницьке» засноване на державній власності, є правонаступником майнових прав та обовязків держгоспу «Хмельницьке» та відносилося до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

На виконання наказу Фонду державного майна України від 31 березня 2000 року № 667 «Про порядок передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів до сфери управління державних органів приватизації у звязку з прийняттям рішення про їх приватизацію» Міністерство аграрної політики України своїм наказом від 5 березня 2009 року № 142 передало функції управління майном ДП «Хмельницьке» регіональному відділенню Фонду державного майна України по Хмельницькій області.

28 грудня 2009 року Фонд державного майна України та колективне сільськогосподарське підприємство «Ліктрави», яке створили працівники ДП «Хмельницьке» та прирівняні до них особи, уклали договір № 621 про безоплатну передачу майна ДП «Хмельницьке»

У порядку приватизації державного майна за актом приймання-передачі від 30 грудня 2009 року № 765 Фонд державного майна України передав новоутвореному колективному сільськогосподарському підприємству «Ліктрави» цілісний майновий комплекс ДП «Хмельницьке», розташований на земельних ділянках загальною площею 48,8637 га.

В постійному користуванні ДП «Хмельницьке» перебували земельні ділянки загальною площею 608,1094 га, розташовані за межами населених пунктів ОСОБА_4, в тому числі земельна ділянка площею 96,7444 га згідно державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 334670 від 30 квітня 2009 року.

23 жовтня 2009 року загальні збори трудового колективу ДП «Хмельницьке» прийняли рішення про звернення до Райдержадміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту роздержавлення та приватизацію земель підприємства в порядку ст. 25 ЗК України.

Розпорядженням Райдержадміністрації від 3 грудня 2009 року № 1386/09-р надано дозвіл ДП «Хмельницьке» на розробку проекту приватизації земель, які перебувають у його постійному користуванні на підставі державних актів на право постійного користування земельними ділянками загальною площею 662,41 га.

27 грудня 2011 року збори працівників ДП «Хмельницьке», працівників державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території ОСОБА_4, а також пенсіонерів з їх числа, вирішили, що при розробці проекту приватизації земель підприємства мають бути враховані заяви 65 працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа про виділення їм земельних ділянок під особисте селянське господарство розміром 1 га за рахунок окремої земельної ділянки, вказаної у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 334670 від 30 квітня 2009 року.

У 2012 році Приватне підприємство «Діоріт Плюс 1» (далі ПП «Діоріт Плюс 1») розробило проект приватизації земель ДП «Хмельницьке», який затверджено розпорядженням Райдержадміністрації від 7 вересня 2012 року № 1598/2012-р. Цим проектом передбачено, що право на земельну частку (пай) мають 79 працівників підприємства та пенсіонерів, 65 працівників державних і комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території ОСОБА_4, а також пенсіонерів з їх числа. ОСОБА_1 була включена до останнього списку.

При цьому Райдержадміністрація надала дозвіл ДП «Хмельницьке» на розробку технічної документації щодо передання земельних ділянок (паїв) у власність громадян згідно зі списками (врахувавши рішення зборів від 27 грудня 2011 року) та визнала державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, які були видані підприємству, такими, що втратили чинність.

У 2013 році ПП «Діоріт Плюс 1» розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). За вказаною документацією здійснено поділ земельної ділянки площею 54,9000 га, яка відносилась до земель ДП «Хмельницьке», між 61 особою, серед яких була й ОСОБА_1

У результаті поділу землі за ОСОБА_1 закріплено земельну ділянку площею 0,9000 га, встановлено та погоджено її зовнішні межі та визначено суміжних землекористувачів. 31 березня 2013 року Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області зареєструвало цю земельну ділянку (кадастровий номер :03:005:1696) у Державному земельному кадастрі.

Рішенням Хмельницької районної ради Хмельницької області від 6 березня 2013 року № 39-15/2013 встановлено нові межі населених пунктів ОСОБА_4, внаслідок чого до території села Лісові Гринівці включено землі ДП «Хмельницьке», що підлягали розпаюванню.

Відклавши 12 березня 2014 року розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), ОСОБА_4 своїм рішенням від 30 листопада 2015 року № 127 передала спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_3

Рішенням Реєстраційної служби від 30 січня 2015 року № 28007788 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку.

26 лютого 2016 року ОСОБА_4 прийняла рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, однак у подальшому ОСОБА_4 своїм рішенням від 10 червня 2016 року № 20 скасувала попереднє рішення.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 3, 5 ст. 25 ЗК України встановлено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

В силу ч. 1, 3, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Із положень ст.ст. 125, 126 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація проводиться, зокрема, шляхом: прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатами розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що земельна ділянка може бути надана у власність громадянина лише в порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому земельна ділянка має бути вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або користуванні іншої особи, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому земельним законодавством.

Земельна ділянка, яку ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 входила до складу земель ДП «Хмельницьке», що підлягали приватизації та передачі працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, а також пенсіонерам з їх числа, у виді земельних часток (паїв).

Те, що Райдержадміністрація своїм розпорядженням від 7 вересня 2012 року № 1598/2012-р визнала державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, які належали ДП «Хмельницьке», такими, що втратили чинність, не змінює правовий статус спірної земельної ділянки.

Рада не припинила землекористування ДП «Хмельницьке» в порядку, передбаченому главою 22 ЗК України та передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, яка не була вільною.

Отже, рішення ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року № 127 про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є незаконним і підлягає скасуванню. У звязку з цим, має бути скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно.

ОСОБА_1 набула права на земельну частку (пай) ДП «Хмельницький», а спірна земельна ділянка сформована як обєкт цивільних прав на підставі розробленої позивачкою документації із землеустрою та мала бути приватизована нею відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 116 ЗК України.

Таким чином, незаконне набуття ОСОБА_3 права на земельну ділянку порушує права та законні інтереси позивачки, яка вправі звернутися до суду за їх захистом.

Неврахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_1 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року (далі Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку незаконно.

Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, посилання ОСОБА_3 на те, що задоволення вимог ОСОБА_1 призведе до порушення її прав, установлених Першим протоколом і сталою практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року), є безпідставним.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 039 грн. 04 коп. (551,21+275,61+606,11+606,11) слід покласти на відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30 листопада 2015 року № 127 про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,90 га, розташованої в с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області та призначеної для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:005:1696), у власність ОСОБА_3 незаконним і скасувати це рішення.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, що проведена Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на підставі рішення реєстратора ОСОБА_6 від 30 січня 2016 року № 28007788.

Стягнути з Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1 019 грн. 52 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.І.Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47