Справа № 461/7177/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/910/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2016р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та одночасно подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову у виді арешту на належний ОСОБА_4 на праві власності транспортний засіб марки TOYOTA, модель - LAND CRUISER 120 PR, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним дослідженням матеріалів справи, у результаті чого суд прийшов до неправильного висновку, який не відповідає реальним обставинам справи. Звертає увагу суду на те, що оскільки відповідач тривалий час не виконує перед ним грошового зобов'язання, а сума його заборгованості є значною, а відтак, для забезпечення реальної можливості виконання рішення суду у випадку задоволення його позову він просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належний відповідачу на праві власності транспортний засіб марки TOYOTA, модель - LAND CRUISER 120 PR, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2. Вважає, що обраний ним вид забезпечення позову є співмірним із заявленими ним до відповідача вимогами та підтверджений доказами, з яких вбачається між позивачем та відповідачем дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Відтак, вважає, що невжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову фактично нівелює його право на доступ до органів правосуддя, оскільки прийняте на його користь рішення не можливо буде виконати, якщо відповідач відчужить наявне у нього майно, зокрема згаданий у цій скарзі транспортний засіб. Враховуючи вище викладене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_4 на праві власності транспортний засіб марки ТOYOTA, модель - LAND CRUSIER 120 PR, тип - легковий універсал -В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер-НОМЕР_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, у листопаді 2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 3917391,44 грн., оформленим розпискою від 31 грудня 2004р..

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи позову. Забезпечення позову, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що невжиття таких заходів дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі.

На думку колегії суддів, такий висновок суду ґрунтується на неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст.ст. 151 153 ЦПК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, п.2 ч.2 ст.307, ст.ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на належний ОСОБА_4 на праві власності транспортний засіб марки ТOYOTA, модель - LAND CRUSIER 120 PR, тип - легковий універсал -В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер-НОМЕР_2.

Ухвалу направити у Галицький ВДВС м. Львова ГТУЮ у Л/о.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремет