Справа № 350/1020/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1303/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Турів О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що 20.03.2015 року з вини відповідача ОСОБА_2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача марки «Мерседес Бенц», АТ4159ВЕ.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». Страхова компанія лише частково відшкодувала позивачеві матеріальні збитки у розмірі 1953,89 грн. Відтак, ОСОБА_1, збільшивши позовні вимоги (а.с.99-102), на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_2 2803,90 грн. матеріальної шкоди; 2360,0 грн. втраченої вигоди; 2500,0 грн. моральної шкоди; 500 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1400 грн. судового збору.

ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що завдану йому шкоду має відшкодовувати приватний підприємець ОСОБА_3, з яким відповідач ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах.

ОСОБА_1 вважає, оскільки постановою Рожнятівського районного суду від 23.04.2015 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2, то саме останній повинен відшкодовувати завдану шкоду, розмір якої не покрито страховою виплатою.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». 24.03.2015 року транспортний засіб позивача був оглянутий спеціалістом страхової компанії та встановлено суму завданого збитку в розмірі 2953,98 грн.

07.07.2015 року страхова компанія погодила ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 1953,89 грн. без виплати франшизи в сумі 1000 грн. Крім того, страхова компанія відмовила позивачеві у відшкодуванні моральної шкоди.

Таким чином, на думку ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати йому 950 грн., які позивач витратив на ремонт автомобіля у підприємця ОСОБА_4, що підтерджується рахунком №68 від 02.09.2015 року

Крім того, ОСОБА_2 своєчасно не скористався послугами страхової компанії та не надав письмових відомостей про вчинену ДТП, у зв'язку з чим ОСОБА_1 був змушений за власний рахунок заправляти автомобіль для поїздок до страхової компанії, витративши 1853,90 грн.

Апелянт також вказав, що внаслідок пошкодження автомобіля з вини відповідача він не користувався транспортним засобом для здійснення підприємницької діяльності і через відсутність роботи втратив 2360 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 2500 грн.

Посилаючись на те, що винним у скоєнні ДТП є ОСОБА_2, а не власник транспортного засобу, яким керував останній, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.

Представники відповідача скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 20.03.2015 року приблизно о 12 год 55 хв. на автобусній зупинці в с.Креховичі по вул. 22 січня, Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, під час обїзду транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який проводив висадку та посадку пасажирів, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення мікроавтобусів, при цьому пошкодив їх, чим порушив п.13.1,13.3 ПДР.

Постановою Рожнятівського районного суду від 23.04.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 350 грн. (а.с.7,8).

Згідно поліса АІ/3221177 цивільно-правова відповідальність власника траспортного засобу «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_3 (ОСОБА_3І.), яким керував відповідач ОСОБА_2 на момет здійснення ДТП, застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». Строк дії полісу з 15.10.2014 року по 14.04.2015 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., розмір франшизи 950 грн. (а.с.119).

Як вбачається з листів ПАТ «Страхова група «ТАС» від 17.02.2017 року та 17.03.2017 року страхове відшкодування ОСОБА_1 було виплачено з відрахуванням суми франшизи у розмірі 950 грн. (а.с.104,111).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказав, що страхова компанія вадшкодувала завдані йому збитки не у повному обсязі, а тому решту суми завданих збитків повинен відшкодувати винуватець ДТП ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_3, у якого працює водієм. На момент вчинення ДТП відповідач виконував свої трудові обов'язки, а тому відповідальність за завдану шкоду несе роботодавець.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з наступних мотивів.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1191 України передбачено, що, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), (ст.1194 ЦК України).

Цивільним кодексом також визначено порядок відшкодування шкоди юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою.

Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як розяснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2013 року між підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого останній зобов'язаний виконувати роботу водія (пасажирські перевезення). Час виконання робіт установлено з 8:00 год. до 17:00 год., обід з 10:20 год до 11:20 год. (а.с.107).

Згідно представлених на вимогу апеляційного суду трудової книжки ОСОБА_2, довідок про виплату заробітку та даних про звітів до податкового органу підприємця ОСОБА_3 вбачається, що на час ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з останнім.

Тому в силу ст.1172 ЦК України обов'язок відшкодування шкоди, завданої працівником під час ДТП за умови її доведення, належить роботодавцю, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ст.33 ЦПК України, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача позивач до суду не звертався, тому підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в даному випадку колегія суддів не знаходить.

Зважаючи на те, що на стадії апеляційного провадження, колегія суддів не наділена повноваженнями щодо залучення підприємця ОСОБА_3 до участі в справі, як і скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд, то відповідно до положень ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Водночас колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом до належного відповідача для захисту своїх прав та інтересів.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

ОСОБА_5