Справа № 495/5383/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

28 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Боярського О.О.,

при секретарі: Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 та у відповідності до уточнення в судовому засіданні сум стягнення, просить суд стягнути з відповідача на його користь 10 033,00 гривень матеріального збитку, моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень та судові витрати в розмірі 4 102,40 гривень, з яких 1 102,40 грн. судовий збір, 500 гривень оплата експертного дослідження, 2 500 гривень вартість правової допомоги.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті ДТП яке сталося 30.12.2015 року з вини ОСОБА_2, автомобіль ОСОБА_1 марки Nissan Almera д/н НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження. Вартість ремонтних робіт та необхідних запчастин в цілому складає 22 749 гривень, з яких 12853,65 гривень було відшкодовано страховою компанією. Добровільно ОСОБА_2 відмовляється сплатити позивачу решту витрат понесених ним в результаті ДТП, що призводить до нервових потрясінь позивача, погіршення емоційного стану у звязку з тимчасовою втратою засобу пересування та намагання відшкодувати понесені витрати, тобто погіршення життєвого укладу.

Позивач у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив суд під час прийняття рішення враховувати представлені ним ОСОБА_5 виконаних робіт та накладні квитанції про придбання запчастин, які повністю відображають розмір понесених позивачем витрат (матеріальний збиток) для відновлення пошкодженого автомобілю.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна його заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить задовольнити їх.

Представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався. В матеріалах справи наявні письмові пояснення страхової компанії щодо заявлених позовних вимог та з проханням справу розглянути без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовну заяву, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.12.2015 року з вини відповідача було скоєно ДТП, внаслідок якого автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження, що підтверджується постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.01.2016 року (495/1/16-п) про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, та не заперечується сторонами.

З власної ініціативи позивач замовив проведення експертного товарознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля. Так, за результатами проведення дослідження, експерт (ПМП «ЕКС») встановив суму матеріального збитку в розмірі 30 217,26 гривень. За отримання експертних послуг позивачем було сплачено 500,00 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ «Приватбанк» від 22.01.2016 року № НОМЕР_3 (ар.с.34).

За положенням ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під необхідними витратами для усунення недоліків речі чи ліквідації інших негативних наслідків порушення прав особи необхідно розуміти такі витрати, без здійснення яких неможливе відновлення порушеного права. Тому вони повинні бути економічно раціональними, не надмірними та відповідати засадам розумності та справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

11.01.2016 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - страхова компанія) отримало від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 30.12.2015 року. В подальшому, 28.01.2016 року позивач подав до страхової компанії заяву про страхове відшкодування. За розрахунками страхової компанії, розмір матеріального збитку становить 15424,38 гривень. За результатами проведеної роботи, страхова компанія прийняла рішення про визнання події від 30.12.2015 року, у якій пошкоджено ТЗ позивача, страховим випадком та виплати потерпілій особі позивачу страхове відшкодування з урахуванням ПДВ (15 424,38 20%) в розмірі 12853,65 гривень.

Суд вважає помилковими ствердження представника ОСОБА_2 щодо звернення позивача до неналежного відповідача, замість вірного страхова компанія, яка повинна була повністю відшкодувати понесені позивачем матеріальні збитки розмір яких не перевищив граничного 50 000 гривень, з огляду на наступне.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, отримавши від страхової компанії 12 853,65 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з вимогою сплати різницю, якщо вона є, між фактично понесеними матеріальними збитками та відшкодованими страховою компанією.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Підсумовуючи викладене, враховуючи те, що виплаченого страхового відшкодування у розмірі 12 853,65 гривень, недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, позивач має право вимагати у відповідача, як у особи яка завдала таку шкоду, відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що кореспондує обовязок відповідача відшкодувати різницю та, у разі наявності підстав, оспорити дії страховика щодо неповного страхового відшкодування.

Спірною також для сторін є сума понесених матеріальних збитків, спосіб та порядок її встановлення, що також не дає можливості чітко визначити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Ухвалою суду від 14.11.2016 року було задоволено клопотання відповідача та призначено судову авто товарознавчу експертизу для визначення розміру матеріального збитку та вартість відновлювальних робіт. За висновком експерта ОСОБА_5 № 279/17 від 17.07.2017 року розмір матеріальної збитку завданого автомобілю НОМЕР_4в результаті ДТП 30.12.2015 року становить 15 299,59 гривень. Натомість, експерт не надав відповідь на питання щодо вартості виконаних ремонтно-відновлювальних робіт.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи наявність різних експертних висновків, за якими розміри матеріального збитку різняться один від одного (30 217,26 гривень, 15 424,38 грн., 15 299,59 грн.), суд вважає правильним твердження представника позивача про необхідність під час встановлення реального розміру матеріального збитку, враховувати ОСОБА_5 виконаних робіт № 1 від 26.05.2016 року, згідно з яким вартість ремонту автомобілю НОМЕР_4, замовник позивач, складає 8900 гривень (ар.с.84), та накладні від 21.04.2016 року, 22.04.2016 року та 27.04.2016 року про придбання переднього бамперу - 2910 грн., крила - 2987 грн., дверей 7952 грн. (ар.с.85-87).

В своїй постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-760цс15 Верховний суд України звернув увагу на наступне.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Так, розмір завданої матеріальної шкоди становить 8900+2910+2987+7952 =22 749 грн.

22 749 грн. 12853,65 грн. (виплачено страховою компанією) = 9 895,35 гривень різниця між фактично понесеними витратами та відшкодованими страховою компанією. Саме ця сума 9 895,35 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку статті 1194 ЦК України.

Беручи до уваги викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 9 895,35 гривень, що становить різницю між фактичними збитками та страховою виплатою. При цьому, як вище зазначалось, суд звертає увагу відповідача на наявність в нього права звернутись до страховика з регресною вимогою про відшкодування виплаченої ним різниці, якщо вважає, що страховик порушив умови договору, розмір заподіяної шкоди встановив неправильно, що призвело до надання потерпілому страхової виплати (страхове відшкодування) не в повному обсязі.

Щодо позовних про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмір 10 000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснив Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Матеріалами справи та встановленими обставинами підтверджується наявність вини ОСОБА_2 в погіршенні життєвого укладу позивача, який є людиною похилого віку та змушений був постійно захищати свої права, віддавати автомобіль на проведення різного роду експертних висновків, відшукувати ремонтні сервіси та давати автомобіль на ремонт. При цьому, відповідач свідомо відмовлявся від відшкодування позивачу різниці між фактичними витратами та страховою виплатою, тобто протягом значного часу свідомо порушував права позивача та вчинив і допустив триваюче правопорушення, чим призвів до ускладнення життєвих умовпозивача. Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивача про стягнення моральної шкоди та стягнути на його користь 2 000 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача на підтвердження понесених його клієнтом витрат на правову допомогу надано Ордер № 074167 видане 08.08.2016 року, Витяг з договору про надання правової допомоги від 08.07.2016 року укладений між ОСОБА_4 (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт), письмове Обґрунтування витрат наданої правової допомоги, в якому зазначено час (години) витрачений на складання позовних заяв (уточнених) ознайомлення з матеріалами, прийняття участі в судових засіданнях, також надав квитанцію № 1175/11 про прийняття від ОСОБА_1 оплати послуг в розмірі 2 500 гривень. Всього на надання правової допомоги було витрачено робочого часу в розмірі 12 годин та сплачено 2 500 гривень.

Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1102,4 гривень.

Також, на підставі ч.2 ст. 79 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума витрат на проведення позивачем експертизи в розмірі 500 гривень.

Керуючись ст..ст. 22, 23, 599, 636, 360 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 60, 79, 84, 88, 89, 209, 213-215, 218, 3607 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищенної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 9895,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 4102,40 грн. з яких 1102,40 грн. - судовий збір, 500,00 грн. - оплата експертного дослідження та 2500,00 грн. - оплата правової допомоги.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя