АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4178/17
Справа №621/466/16ц Головуючий 1 інст. Овдієнко В.В.
Категорія :трудові Доповідач - Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.,

суддів Котелевець А.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, яку 12.04.2016 року та 08.07.2016 року уточнив, просив стягнути з КП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 33288 грн. 00 коп.; стягнути з КП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" на його користь 3000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у наслідок затримки виплати заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначів, що він з 1990 року по 22.09.2014 року працював на підприємстві КП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод". 22.09.2014 року він був звільнений з посади сторожа за власним бажанням. Але в порушення ст. 116 КЗпП з ним не був проведений повний розрахунок належних йому від підприємства сум, на день звільнення заборгованість становила 6335 грн. 91 коп.
15.02.2016 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про здійснення з ним повного розрахунку та направлення довідки про його заробітну плату. 16.02.2016 року представник відповідача отримав зазначену вимогу, але ніяким чином не відреагував.
12.04.2016 року надано довідку про заборгованість про заробітній платі станом на 22.09.2014 року.
04.07.2016 року на його користь було сплачено всю заборгованість по заробітній платі.
Середній заробіток за час затримки з 23.09.2014 року по 04.07.2016 року складає 33288 грн., який розрахований за наступних підстав: середньоденна заробітна плата за липень, серпень 2014 року (два місяці, що передували звільненню) становила - 73 грн. 09 коп.; - 3216 грн. 18 коп. - заробітна плата за липень та серпень 2014 року; 456 робочих днів з дня звільнення до дня звернення до суду з позовом, отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (04.07.2016 року) становить 33 288 грн. (456х73,09).
Порушенням його прав на своєчасне отримання заробітної плати, відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінив 3000 грн. Визначаючи розмір компенсації за спричинену моральну шкоду виходив з того, що він перебував в дуже скрутному матеріальному становищі, відчував себе неповноцінною людиною.
В 2015 році відповідачем на підставі рішень комісії по трудовим спорам підприємства була виплачена заборгованість по заробітній платі, але саме йому, як особі, яка звільнилася ще з 22.09.2014 року нічого не було виплачено, таке несправедливе розподілення коштів порушило рівноправність працівників підприємства.
Рішенням Зміївського районного суду мХарківської області від 24 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод", код 08326540 на користь ОСОБА_1 33288 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього: 36288 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп.
Стягнуто з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод", код 08326540, на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 640 (шістьсот сорок) грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі Казенне підприємство «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» просить скасувати рішення районного суду, новим рішення відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що судом не враховано, що у на підприємство надходять кошти з державного бюджет з запізненням, станом на 1.05.2017 року підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, має заборгованість по несплаті податків перед державою.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення змінити, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі, згідно наданих доказів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював з 1990 року у військовій частині № НОМЕР_1 , назва якої в подальшому змінювалась на НОМЕР_2 , а 30.10.2003 року військова частина НОМЕР_2 реформована у казенне підприємство "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод", з 14.09.2012 року ОСОБА_1 працював на посаді сторожа у ВОХОР, та 22.09.2014 року був звільнений за власним бажанням згідно до ст. 38 КЗпП.
Зазначені обставини підтверджується копією трудової книжки; даними наказу від 22.09.2014 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України.
Згідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці", суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
На день звільнення 22.09.2014 року позивача ОСОБА_1 , відповідач КП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" мав заборгованість перед позивачем із заробітної плати в розмірі 6335 грн. 91 коп., що підтверджується даними довідки №131/17 від 29.03.2016 року КП "ЗРЕМЗ"
15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до КП «ЗРЕМЗ» про здійснення з ним повного розрахунку.
В рахунок заборгованості по заробітній плати ОСОБА_1 отримав у грудні 2014 року 500 грн, у травні 2015 року 1000 грн.
Станом на 1 березня 2016 року заборгованість КП «ЗРЕМЗ» перед ОСОБА_1 становила 4835,91 грн.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №234 від 01.07.2016 року та квитанції від 04.07.2016 року ОСОБА_1 перераховано 4895,91 грн на погашення заборгованості за невиплачену заробітну плату.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача суми за ст..117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 73 грн.09 коп. та кількість робочих днів з дня звільнення по день фактичного розрахунку складає 456 днів і сума середнього заробітку визначена у розмірі 33288 грн.
Як вбачається з розрахунку середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарні місяця роботи перед звільненням, а саме за липень 2014 року, отримав - 1477 грн. 49 коп.; за серпень 2014 року отримав 1738 грн. 69 коп., а всього 3216 грн. 18 коп.
22 вересня 2014 року, який був останнім робочим днем ОСОБА_1 , КП «ЗРЕМЗ» були нараховані позивачу виплати: заробітна плата за квітень 1335.69 грн; за травень 1077,20грн; за червень 1381,91 грн; за липень -87,23 грн; за серпень 381,43 грн; за вересень 2072,45 грн всього 6335,91 грн.
У грудні 2014 року ОСОБА_1 в рахунок заборгованості по заробітній платі було сплачено йому було сплачено 500грн, у травні 2015 року 1000 грн.
Станом на 26 квітня 2016 року підприємство мало заборгованість перед ОСОБА_1 4835,91 грн.
Проте судом першої інстанції помилково було зазначено кількість робочих днів з дати звільнення.
Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, середньоденна заробітна плата складає 73,09 грн. виходячи з наступного розрахунку, що заробітна плата позивача за липень та серпень 2014 року склала 3216 грн.18 коп.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 22.09.2014 по 04.07.2016 , з яких за 2014 році кількість робочих днів з часу затримки розрахунку склала 75 робочих днів; за 2015 рік 250 робочих днів, за 2016 рік 105 робочих днів.
Всього робочих 430 дні, а не 456 днів, як зазначив суд.
Розмір суми складає 73,09 х 430 = 31428,70.
І тому сума робочих днів з моменту звільнення по день ухвалення рішення складає 430 днів, а розмір середнього заробітку 31428,70 грн.
Посилання представника КП «Зміївський ремонтний механічний завод» на ту обставину, що у відповідача відсутні кошти для виплати вказаних сум позивачу, оскільки підприємство знаходиться у скрутному фінансовому стані судова колегія вважає безпідставним.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 року у справі №6-64цс13 відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Доводи про те, що вини КП «ЗРЕМЗ» у затримці розрахунку з позивачем немає, є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у своєчасній невиплаті позивачу належних йому сум при звільненні.
На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а з відповідача стягненню на користь ОСОБА_1 31428 грн 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Керуючись ст. 303, 304, п 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія,-
В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 травня 2017 року змінити.

Стягнути з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод", код 08326540 на користь ОСОБА_1 31428 грн 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Швецова Л.А.

Судді Котелевець А.В.

Колтунова А.І.