Справа № 140/339/16-ц Провадження № 22-ц/772/1070/2017Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 20 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Марко Вовчок с. Гунька Немирівського району про визнання правочину дійсним, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою керівника Немирівської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Немирівської міської ради - Гайду Сергія Васильовича на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ВСК ім. Марко Вовчок с. Гунька Немирівського району про визнання правочину дійсним, визнання права власності на майно.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що 19.09.2007 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу гідровузла, який складається з земляної греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди №1 та №2 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Умови договору сторонами виконані, позивач передав відповідачеві визначену договором суму коштів, у розмірі 4500 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією, а відповідач передав визначене майно, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 19.09.200 7року. Однак з моменту укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не має можливості оформити за собою право власності на придбане майно, так як за відповідачем в установленому законом порядку не було зареєстровано право власності. Посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України ОСОБА_2 просив визнати правочин дійсним та визнати право власності на майно.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу, згідно якому ВСК ім. Марко Вовчка продав ОСОБА_2 гідротехнічну споруду (гідровузол), яка складається із земляної греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди №1, водопропускної споруди №2, за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гідротехнічну споруду (гідровузол), яка складається із земляної греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди №1, водопропускної споруди №2, за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду керівник Немирівської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Немирівської міської ради - Гайду Сергій Васильович оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 19.09.2007 року між ОСОБА_2 та ВСК ім. Марко Вовчка був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач за 4500 придбав гідровузол, який розташований за межами с. Гунька, Немирівського району, Вінницької області (а.с.10).

З акту приймання-передачі майна від 19.09.2007 року вбачається, що ВСК ім. Марко Вовчка передало, а ОСОБА_2 прийняв майно, що складається з гідровузла, вартістю 4500 гривень (а.с.11).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №116 ОСОБА_2 28.12.2007 року сплатив 4500 гривень згідно з договором б/н від 19.09.2007 року (а.с.21).

З технічного паспорту на гідротехнічну споруду, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, вказана споруда складається з греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди №1 та №2 (а.с.6-9).

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції від 14.06.2007 року, яка була чинна на момент укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вказаний договір купівлі-продажу укладений 19.09.2007 року між ОСОБА_2 та ВСК ім. Марко Вовчка нотаріально посвідчений не був, а його державна реєстрація не була проведена.

Згідно з ч.1, 3, 4 ст.334 ЦК України (в редакції від 14.06.2007 року, яка була чинна на момент укладення договору) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В п.13 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України зазначає, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

За таких обставин договір купівлі-продажу від 19.09.2007 року укладений між ОСОБА_2 та ВСК ім. Марко Вовчка не може бути визнаний дійсним, оскільки не може вважатися таким, що був укладеним.

До аналогічного висновку прийшла й судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у правовій позиції, викладеній у постанові від 30.01.2013 року по справі №6-162цс12.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.09.2007 року спірне майно, а саме гідровузол перебував не лише на балансі ВСК ім. Марко Вовчка, а й у безпосередній власності, що дозволяло останньому здійснювати його продаж.

Відповідно до п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в силі залишатись не може та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Немирівської міської ради - Гайду Сергія Васильовича задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Марко Вовчок с. Гунька Немирівського району про визнання правочину дійсним, визнання права власності на майно, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Вінницької області, код 02909909, МФО 820172, розрахунковий рахунок 3988 судовий збір у розмірі 606 гривень 10 копійок.

Рішенням суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.