печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання кредитного договору № 629-016/07Р від 18.12.2007 року недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання кредитного договору № 629-016/07Р від 18.12.2007 року недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 18.12.2007 між ним та відповідачем було укладено вказаний кредитний договір, який на його думку містить суттєві недоліки, положення договору порушують права позивача як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить нормам чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.12.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № 629-016/07Р, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 17857 доларів США терміном з 18.12.2007 до 18.12.2014 зі сплатою 11,99% річних, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купувався за договором купівлі-продажу автомобіля від 13.12.2007 № 1613.

З метою забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав у заставу банку належне йому на праві власності майно: автомобіль марки: CHERY; модель Т11 Tiggo; рік випуску 2007; колір чорний; шасі (кузов, рама, коляска): № НОМЕР_1; тип ТЗ: легковий універсал-В; днз НОМЕР_2.

В силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.п.7, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Також ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає умови визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Одночасно ч. 6 ст. 19 вищевказаного Закону передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Розділом 4 Кредитного договору передбачено порядок та умови погашення заборгованості за кредитом, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої п. 1.2 Кредитного договору.

Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, орієнтовними витратами при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на придбання автомобіля та сукупною вартістю кредиту; з орієнтовним графіком щомісячних платежів по кредиту, а також, з тарифами, комісіями, іншими платежами, які підлягають сплаті позичальником за кредитним договором, оскільки перед укладенням кредитного договору позичальнику були надані для ознайомлення пам'ятка клієнта по програмі кредитування на придбання автомобіля, у додатках до якої зазначені умови кредитування в національній та іноземній валюті, з зазначенням сукупної вартості кредиту, яку ОСОБА_1 особисто підписав, чим висловив свою згоду з положеннями вказаного документу.

Крім того, відповідно до п. 11.11. кредитного договору позичальник підтвердив факт письмового повідомлення його банком про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи комісії та всі елементи вартості кредиту по даному договору згідно п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був достеменно ознайомлений із умовами кредитування і погодився на них про що свідчить підписання ним кредитного договору №629-016/07Р.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б давали підстави дійти висновку про недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, чи наявність умов визначених ст. 18, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд приходить до висновку про відмову в позові ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання кредитного договору № 629-016/07Р від 18.12.2007 року недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець