Справа №402/516/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді-Ясінського Л.Ю.

при секретарі - Кашнікову І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні Ініціативи", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору відступлення та договору про передачу прав за договором забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною заявою де зазначив, що між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в осбі завідуючого безбалансового відділення № 8 "Ульяновське" філія "відділення Промінвест банку в місті Кіровоград" Лохаївського Юрія Петровича та ОСОБА_1 (надалі - позивач) було укладено договір про іпотечний кредит № 1134 від 02.11.2007 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки від 8.11.2007 року, предметом якого є домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями який розташований АДРЕСА_1.

17.12.2012 року право вимоги за кредитним договором від 02.11.2007 року № 1134 та договором іпотеки від 8.11.2007 року було відступлено від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договорами про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення.

Відповідач під час укладення оспорюваних договорів порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" позов не визнала посилаючись на заперечення, яке додала до матеріалів справи та пояснила, що спірні договори про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення було укладено згідно чинного законодавства, яке не містить жодних заборон, щодо укладення договорів про відступлення прав вимоги стосовно фізичних осіб. Укладенням цих договорів жодним чином не порушено права позивача. Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03.04,2009 року, на яке посилається позивач, є підзаконним актом, який не може суперечити Закону. Крім того, в запереченні зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином. Надіслали заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників, з"ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Як встановлено судом, 02.11.2007 року між позивачкою та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір про іпотечний кредит № 1134 від 02.11.2007 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки від 8.11.2007 року, предметом якого є домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями який розташований АДРЕСА_1.

17.12.2012 року право вимоги за кредитним договором від 02.11.2007 року № 1134 та договором іпотеки від 8.11.2007 року було відступлено від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договорами про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається зі змісту укладеного договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, умови вказаного договору мають ознаки договору факторингу оскільки відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесені сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як:

- фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

-набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

-отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Статтею 23 цього Закону передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України України від 03.02.2010 року № 157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах , визначених законодавством.

Таким чином, зазначеним законом визначено, що виключне право та/або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами та нормативно-правовими актами державного органу, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг.

Пунктом 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року, визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Тобто на момент укладення між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" договору про відступлення прав вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників-фізичних осіб.

Посилання представника відповідача про те, що Законом, який має вищу юридичну силу, таких обмежень не встановлено, а Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03.04,2009 року, є підзаконним актом, який не може суперечити Закону, не заслуговує на увагу, оскільки дія підзаконного нормативно-правого акту на час укладення договору про відступлення прав вимоги не була припинена та такий жодним чином вимогам закону не суперечить, а лише конкретизує механізм його застосування у певній частині.

Крім того, відповідно до підпункту "а" пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що "договір факторингу" означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

Україна приєдналася до Конвенції УНІДРУА відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції УНІДРУА про міжнародний фінансовий лізинг» від 11 січня 2006 року № 3301-IV.

Частиною другою статті 10 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, міститься інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи викладене, за відсутністю правових підстав для укладення договору відступлення прав вимоги щодо позивача, суд вважає доцільним застосувати положення ст. 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, який укладено між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1134 від 02.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За таких обставин, недійсність договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року щодо позивача зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, згідно якого відступлено право вимоги за іпотечним договором від 08.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1

Щодо доводів представника відповідача про те, що договором про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року не порушено прав позивача, то суд вважає їх безпідставними. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції "держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт". Право подати позовну заяву мають споживачі, які використовують або мають намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Так, перехід прав вимоги до відповідача за договором про відступлення права вимоги, що суперечить вимогам закону, впливає на права та інтереси позивача, оскільки до відповідача, який не є банківською установою із відповідним статусом, правомочностями, обмеженнями, повноваженнями, тощо та із яким позивач не перебував у договірних чи будь-яких інших стосунках і такого наміру не мав, переходить право вимоги до позивача, і , крім того відповідач отримує право вимоги до позивача, яке за законом йому передане бути не може та відповідно без законних підстав вправі набувати грошові кошти позивача за таким договором.

Доводи представника ТОВ "Кредитні ініціативи" про відсутність обставин, які порушують права позивача, а тому і безпідставність вимог ОСОБА_1, на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. п'ятому п. 5 своєї постанови від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Позивачка не була стороною оспорюваних правочинів, проте сам факт їх укладення очевидно стосується її цивільних прав та обов'язків.

Доводи представника відповідача ТОВ "Кредитні Ініціативи" у запереченні щодо строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Керуючись ст. ст.10, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні Ініціативи", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору відступлення та договору про передачу прав за договором забезпечення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати частково недійсним Договір відступлення прав вимоги (факторингу) від 17.12.2012 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні інціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №1134 від 02 листопада 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1.

Визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "кредитні інціативи", в частині відступлення прав вимоги за іпотечним Договором № 1134 від 08 листопада 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"та ОСОБА_1, посвідчени приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С. та зереєстрованим у реєстрі за №2067.

Стягнути із ТОВ "Кредитні ініціативи" на користь ОСОБА_1 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ульяновський районний суд Кіровоградської області до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя: Л. Ю. Ясінський