пр. № 2/759/2912/17
ун. № 759/3164/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду судді Величко Т.О. при секретарі: Скляренко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої посилається на те, що предметом іпотеки виступає квартира, яка прямо підпадає під дію закону, що відповідно в подальшому унеможливить виконання рішення суду та відповідно позбавить АТ «ОТП Банк» змоги погасити заборгованість за Кредитним договором за рахунок реалізації предмета іпотеки в примусовому порядку, невжиття заходів до забезпечення позову перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2017 року у справі відкрито провадження та призначено дату судового засідання. Ухвалою суду від 29.06.2017 року у порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України розглянуто заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, заяву задоволено.

17.10.2017 року до суду звернувся представник відповідача із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2017 року (а.с.169).

Заяву мотивував тим, що Позивач не наводить обгрунтованих причин, у зв"язку з якими потрубно вжити заходи забезпечення позову, не наводить жодних підстав існування загрози утружнення чи не виконання в майбутньому можливого рішення, а обставини на які той посилається є лише його припущенням. Позивач заначав, що оскільки Відповідачу належать на праві приватної власності земельні ділянки, а вартість заставного майна нижча від суми заборгованості, як ніби то утворилась у Відповідача 1, то на думку Позиивача ніби то існує загроза відчуження нерухомого майна Відповідачали, однак не наводить жодних доказів того, що Відповідачі мають намір здійснити відчуження майна, оскільки такі наміри відсутні.

Крім того, вказує, що Позивач приховав від суду відомості, що на земельні ділянки, які належать Відповідачу 2 постановою Дніпровської екологічної прокуратури від 09.11.2012 року, накладено арешт, тобто якщо відповідач 2 мав бі намір здійснити відчуження, то здійснити таке не було би можливості.

Також, посилання Позивача на обставини, що Відповідачі ухиляються від контактів з працівниками Банку не відповідають дійсності, оскільки вони неодноразово звертались до Банку із заявами та повідомленнями, щодо можливості реструктуризації заборгованості та пропозиціями, змінити умови кредитного договору на більш м"які, однак Банком всі звернення проігноровані.

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_4 надав свої заперечення на заяву, вказавши, що суддею було правомірно постановлено ухвалу, оскільки між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір, у відповідності до якого Банк в порядку передбаченим цім договором надає Позичальнику Кредит у розмірі та валюті заначеній в договорі, а Позичальник приймає Кредит, зобов"язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплати відповідну плату за користування Кредитом і виконати інші зобов"язання передбачені цим Договором. Банком були виконані сі зобов"язання, в той час, як ОСОБА_2 було порушено умови договору. Предметом іпотеки виступає квартира, яка прямо підпадає під дію ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", що відповідно в подальшому унеможливить виконання рішення суду та відповідно позбавляє ПАТ "ОТП Банк" змоги погасити заборгованість за Кредитним договором за рахунок реалізації предмета іпотеки в примусовому порядку. Крім того, зазначив, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим ,що вартість предмету іпотеки значно менше розміру заборгованості за кредитним договором і у випадку відчуження належного ім майна до набрання можливого рішення суду законної сили, позивач буде позбавлений можливості стягнути з відповідача суму заборгованості за рахунок продажу належного йому майна. Щодо твердження представника позивача про приховання інформації про постанову Дніпровської екологічної прокуратури від 09.11.2012 року, вважає, що воно є безпідставним і нічим не обгрунтованим, оскільки Представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт володіння Банком такою інформацією.

Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.1) ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також врахував правову позицію Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову (ч. 6 ст. 154 ЦПК України).

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 роз'яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З урахуванням наведеного, суд вважає що надано жодних доказів що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування або рішення суду яким задоволено вимоги Банку виконано, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Доказів, що вказаний вид забезпечення позову є не співмірним із заявленими позивачем вимогами, відповідачем та його представником суду не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-155, 209, 210, 293 ЦПК України,постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з часу проголошеня.

Суддя Т.О. Величко