АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Слободянюк С.В.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року позов задоволено./а.с. 64-65/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що він, як поручитель, не отримував вимоги про виконання зобов'язання, як це передбачено кредитним договором. Також вказував на те, що умови кредитного договору порушено у 2008 році, позов заявлено лише у 2010 році, а вимоги до поручителя не пред'явлено, у зв'язку з чим пропущено шестимісячний строк звернення з вимогами до останнього, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 р. №6-190цс14. Таким чином, вказував на те, що зі спливом зазначеного строку, кредитор втрачає право на звернення до поручителя з позовом про стягнення заборгованості, що також підтверджується правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. №6-53цс14. Крім того, вказував також на те, що жоден з відповідачів не зареєстрований та не проживає у м. Києві, у зв'язку з цим порушено правила підсудності. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та постановити нове в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який з'явився у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

№ справи 2/6290/10
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1020 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що 19.08.2008 р. ВАТ КБ «Надра» зі ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 880399, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 25000,00 грн. зі сплатою 3 % на місяць і погашенням згідно умов вказаного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній відповідає за зобов'язання позичальника згідно умов кредитного договору.

На даний час відповідачі свої обов'язки за договором не виконали, у зв'язку з чим, згідно розрахунку наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 41185,84 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України про те, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається та ч. 1 ст. 554 ЦК України, про те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак у повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 5.3 договору поруки від 19.08.2008 року, його дія закінчуються належним виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору та виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно умов договору поруки. / а.с. 9 зворот/

Однак, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

13.11.2009 р. до ОСОБА_6 направлено лист-претензію про порушення ОСОБА_9 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору №880399 від 19.08.2008 р. та погашення заборгованості протягом трьох робочих днів з дня отримання претензії. / а.с.7/

08.12.2009 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Однак, відповідно до розрахунку заборгованості, позичальником ОСОБА_7 було порушено зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору 17.09.2008 року. / а.с.5/

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, право вимоги належного виконання зобов'язань у банку виникло з дня порушення основного зобов'язання боржником по сплаті щомісячних платежів по кредитному договору, а саме з 16.10.2008 р., тому, стягуючи заборгованість у солідарному порядку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звернувся з вимогою до поручителя лише 13.11.2009 р., а з позовом 03.12.2009 р., тобто після спливу шестимісячного строку, визначного законодавством терміну пред'явлення вимоги до поручителя, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року -скасувати в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_6, постановивши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: