АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5529/17 Номер провадження 22-ц/786/2933/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2,відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Вказував, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання в квартиру, що належить відповідачу. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання по оплаті послуг виникла заборгованість, яка у загальному розмірі, із врахуванням індексу інфляції і 3 % річних, становить 17 491, 95 грн. Уточнивши позовні вимоги, врахувавши проведені відповідачем оплати, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за період з 01 жовтня 2002 року по 01 липня 2017 року в сумі 15 991, 95 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2002 року по 01 липня 2017 року в сумі 7 003 грн. 82 коп., нарахований індекс інфляції в сумі 7 438 грн. 38 коп. та 3% річних в сумі 1 549 грн. 75 коп. та судовий збір в сумі 1600 грн., а всього 17 591 грн. 95 коп.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване рішення, направивши справу на новий розгляд, змінити або ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 зареєстрований і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

За вказаною адресою позивач надає послуги з теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання, якими користується відповідач.

У звязку з неналежним виконання зобовязань по оплаті послуг виникла заборгованість, яка за період з 01 жовтня 2002 року по 01 липня 2017 року складає 7 003, 82 грн., а також індекс інфляції у сумі 7 438, 38 грн. та три відсотки річних у сумі 1 549, 75 грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки відповідач частково оплачував заборгованість, тим самим перериваючи строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем з 2002 року по 2008 рік частково вносилася оплата за надані послуги і тим самим визнався існуючий борг перед позивачем. Однак, з листопада 2008 року по лютий 2016 року відповідачем взагалі не здійснено жодного платежу ( а.с.8).

Таким чином, беручи до уваги, що у межах загального строку позовної давності відповідач не вчинив дій, що свідчать про визнання ним існуючого боргу, то строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права щодо оплати заборгованості, що існувала до листопада 2008 року, сплинув у листопаді 2011 року.

Відповідачем у судовому засіданні у суді першої інстанції заявлено усне клопотання про застосування позовної давності, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості, що існувала до листопада 2008 року слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Проте, вбачаючи, що відповідач продовжував споживати надані позивачем послуги, то у межах загального строку позовної давності підлягає стягненню заборгованість, яка виникла з дати першого платежу, здійсненого відповідачами в рахунок оплати комунальних послуг після пропуску строку позовної давності.

Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, після пропуску строку позовної давності перший платіж в рахунок оплати комунальних послуг був здійснений відповідачем у березні 2016 року.

Таким чином підлягає стягненню заборгованість у межах строку загальної позовної давності, тобто із лютого 2013 року, що з урахуванням оплат здійснених відповідачем, згідно уточнених позовних вимог, складає 1521,07грн. ( 7003,82грн.-5482,75грн. =1521,07грн.)

Колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача простягнення із відповідача інфляційних втрат і трьох відсотків річних,однак, вбачаючи, що сума заборгованості була зменшена внаслідок застосування строку позовної давності, то також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення коштів, визначених ст. 625 ЦК України.

Положеннями ч. 2 ст.625 ЦК України встановлено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стягуючи заборгованість у межах строку загальної позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 1790,30грн. і трьох відсотків річних у розмірі 201,41грн.

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги, що між відповідачем і ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не було укладено договір про надання послуг, що звільняє його від обовязку їх оплати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідачем не заперечується фактичне отримання ним послуг з теплопостачання.

Отже, між сторонами виникли фактичні договірні відносини з приводу надання та споживання послуг теплопотачання, однак споживач належним чином своїх зобов'язань по оплаті наданих позивачем послуг не виконав, допустивши заборгованість.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неналежності якості послуг з теплопостачання, оскільки відповідач приймав і користувався наданими позивачем послугами і претензій щодо їх якості не заявляв.

Долучена до апеляційної скарга довідка, що складена мешканцями будинку № по вул. Клінкерна в м. Полтаві не може бути доказом неналежного виконання позивачем послуг, оскільки претензії щодо якості послуг мають бути оформлені відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вбачаючи, що рішення місцевого суду скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, то сплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви у розмірі 1 600 грн. (а.с. 1-2), та сплачений відповідачем судовий збір при поданні апеляційної скарги у розмірі 800 грн. (а.с. 33) підлягають розподілу і відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2013 року по 01 липня 2017 року в сумі 1521,07грн., нарахований індекс інфляції в сумі 1790,30грн. і три відсотки річних у розмірі 201,41 грн., а всього 3512,78 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 351,52 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат при оплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_3 624,24 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат при оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1