Справа №: 164/1973/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2017 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Невара О.В.,

при секретарі Мельник О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЕкономКомфорт про визнання договорів недійсними та стягнення коштів на загальну суму 76066 гривень 60 копійок, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ ,,ЕкономКомфорт про визнання договорів недійсними та стягнення коштів на загальну суму 76066 гривень 60 копійок. Свої вимоги обґрунтував тим, що 11 лютого 2017 року між ним та відповідачем було укладено договори № 06221, № 06221/17, № 06222, № 06222/17, № 06224, № 06224/17, № 06225, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2, згідно з якими виконавець - ТОВ ,,ЕкономКомфорт зобовязується вчинити дії по копіюванню документів, перевірку достовірності інформації, складання договору щодо участі у програмі ,,Комфорт, надання інформаційних, консультаційних, довідкових послуг з питань участі у програмі та з питань законодавства. За договорами № 06221, № 06222, № 06224, № 06225 від 11 лютого 2017 року відповідно до квитанцій № 46, № 47, № 48, № 49 від 11 лютого 2017 року позивачем було сплачено на користь відповідача кошти на загальну суму 59400 гривень. За змістом договорів відповідач зобов?язувався за плату вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики у розмірі 150000 гривень по кожному із договорів, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику номер групи і персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити необхідні юридичні дії; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цими договорами та додатками до них. Згідно п. 1.3 договорів замовник доручив виконавцю використовувати суми своїх чистих платежів для формування фонду програми та його розподілу, а також для надання відповідних сум у позику згідно умов програми. Відповідно до умов договорів № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11 лютого 2017 року на рахунок відповідача позивачем було перераховано кошти на загальну суму 16666 гривень 60 копійок, однак обіцяної позики він не отримав. На думку позивача, відповідач від виконання умов договорів ухиляється. Звертає увагу суду, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати договори № 06221, № 06221/17, № 06222, № 06222/17, № 06224, № 06224/17, № 06225, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11 лютого 2017 року недійсними та стягнути з ТзОВ ,,ЕкономКомфорт 59400 гривень сплачених за надані послуги та 16666 гривень 60 копійок чистих платежів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати договори № 06221, № 06221/17, № 06222, № 06222/17, № 06224, № 06224/17, № 06225, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11 лютого 2017 року недійсними, стягнути з ТзОВ ,,ЕкономКомфорт 59400 гривень сплачених за надані послуги та 16666 гривень 60 копійок чистих платежів.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просив відмовити. Стверджує, що ТОВ ,,ЕкономКомфорт здійснює діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства. Позовні вимоги позивача не підтверджені будь-якими належними доказами.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов?язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 11.02.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ ,,ЕкономКомфорт було укладено договори № 06221, № 06222, № 06224, № 06225, за якими замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов?язання здійснювати такі дії: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірку достовірності наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти з урахуванням побажань замовника договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі ,,Комфорт, з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультаційні, роз?яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі; надати інформаційні, консультаційні, роз?яснювальні та довідкові послуги з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства щодо участі замовника у програмі. Аналізуючи зміст договорів, укладених між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що предметом цих договорів є надання відповідачем консультативних, інформаційних послуг, копіювання документів, а тому доводи позивача про те, що за своєю суттю зазначені договори є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються змістом п. 1.1 розділу І зазначених договорів.

Згідно пункту 2.1 розділу 2 договорів № 06221, № 06222, № 06224, № 06225 від 11.02.2017 року сторони домовились про оплату за надані послуги, передбачені п. 1.1 даного договору, яка є договірною та становить 14850 гривень, що узгоджується з положеннями ст. 627 ЦК України, згідно з якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Актом приймання-передачі виконаних робіт від 11.02.2017 року підтверджується надання в повному обсязі послуг, передбачених п. 1.1 договорів № 06221, № 06222, № 06224, № 06225 від 11.02.2017 року. Погодившись з умовами щодо оплати наданих послуг саме у такому розмірі, позивач виконав домовленість сторін щодо оплати, передбаченої у розділі І п. 1.1 договорів № 06221, № 06222, № 06224, № 06225 від 11.02.2017 року, що підтверджується квитанціями № 46 - № 49 від 11.02.2017 року.

Оскільки обставин, на які позивач посилався як на підставу для визнання недійсними договорів, у тому числі договорів № 06221, № 06222, № 06224, № 06225 від 11.02.2017 року, в ході судового розгляду не встановлено, вимоги про визнання договорів недійсними та стягнення сплачених коштів на суму 59400 гривень є безпідставними.

В судовому засіданні встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 11.02.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ ,,ЕкономКомфорт було укладено договори № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2, за умовами яких ТОВ ,,ЕкономКомфорт зобов?язалося за плату вчинити від імені ОСОБА_1 та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики у розмірі 150000 гривень, у тому числі: включити замовника до складу програми ,,Комфорт; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; здійснювати документообіг та листування щодо участі замовника у програмі; здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цими договорами та додатками до них.

Згідно п. 1.3 договорів замовник доручив виконавцю використовувати суми своїх чистих платежів для формування фонду програми та його розподілу, а також для надання відповідних сум у позику згідно умов програми.

В розділі 2 договорів № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11.02.2017 року визначено права і обов?язки сторін.

ОСОБА_1 як замовник зобов?язувався щомісячно сплачувати основний платіж, який включає в себе чистий платіж, за рахунок якого формується фонд програми надання позик та виконавчі витрати, які є платою за послуги, пов?язані з організацією діяльності виконавця (п. 2.1.1 договорів). В додатку № 1 до договору наведено план розрахунків, згідно з яким виконавчі витрати рівні нулю.

Згідно п. 2.1.2 договорів замовник зобов?язаний протягом 5 днів з часу отримання Свідоцтва на право отримання позики сплатити запропоновані платежі та Розподільчий платіж у розмірі, передбаченому у додатку № 1. Лише після отримання Свідоцтва на право отримання позики до обов?язків замовника віднесено підписання додатку № 3, укладення договору позики, а після укладення договору позики - укладення забезпечувальних правочинів (п.п. 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5).

Тобто, у цих пунктах чітко викладено, що укладені договори не є договорами позики, що такий договір буде укладений після виконання певних умов замовником.

В свою чергу, додаток № 1 до договорів, який підписаний обома сторонами, містить відомості про розмір чистих щомісячних платежів - які складають 833 гривні 33 копійки, розмір основного платежу (це чистий платіж плюс виконавчі витрати), який у зв?язку з нульовими виконавчими витратами дорівнює чистому платежу - 833 гривні 33 копійки, розмір розподільчого платежу, який становить 14850 гривень, загальну кількість платежів.

Крім того, у договорах передбачено права замовника передавати права і обов?язки третім особам, отримання необхідної інформації стосовно виконання даного договору, достроково сплачувати платежі, обов?язки виконавця, відповідальність сторін, прикінцеві положення.

Дані договори містять посилання на додаток № 2, який являє собою Умови програми ,,Комфорт.

Ці Умови підписані сторонами - позивачем і відповідачем та містять, крім іншого, визначення термінів.

Зокрема, виконавчі витрати - це щомісячна плата за послуги виконавця (дорівнює нулю). Фонд програми - сума сплачених чистих платежів замовників, які знаходяться на банківському рахунку виконавця, з якого формується подальше надання позики, однак право власності до виконавця на них не переходить та ці кошти не використовуються для організації господарської діяльності виконавця. Розподільчий платіж (його розмір становить 14850 гривень згідно з додатком № 1) - це платіж, який сплачується замовником на користь виконавця протягом 5 днів з часу отримання свідоцтва на право отримання позики. На час розгляду справи цей платіж позивачем не сплачувався. Також Умови програми ,,Комфорт включають в себе детальну інформацію порядку та процедури видачі Свідоцтва на право отримання позики, надання самої позики, відповідальність у вигляді штрафних санкцій у випадку невиконання зобов?язань за самим договором позики, а також визначають порядок розірвання договору, який передбачає повернення усіх сплачених чистих платежів. Тобто, у разі розірвання договору замовник має право отримати усі внесені кошти, окрім розподільчого платежу, який за своєю природою є оплатою за проведену виконавцем роботу.

Ці Умови не містять положень, які передбачають сплату процентів за надану позику - тобто отримання доходу внаслідок оформлення договору позики. Договори № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11.02.2017 року не передбачають ні створення груп учасників, ні адміністрування груп, а також присвоєння персонального коду у групі. Враховуючи викладене, посилання позивача в позовній заяві на те, що вчинення таких дій було передбачено договором, не відповідає умовам договору.

Судом встановлено, що після укладення договорів № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11.02.2017 року позивач ОСОБА_1 щомісячно з 11.02.2017 по 12.07.2017 року сплачував основний платіж в розмірі 833 гривні 33 копійки, сплативши кошти на загальну суму 16666 гривень 60 копійок - щомісячні чисті платежі.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що позивач не був позбавлений права вимагати розірвання в односторонньому порядку договору і одержання суми сплачених чистих платежів у повному обсязі згідно розділу 9 Програми.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України ,,Про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності, є недійсними.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України ,,Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України ,,Про захист прав споживачів визначено, що якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Оскільки зі змісту оспорюваних договорів та системного аналізу усіх їх положень вбачається, що вони викладені у чіткий, зрозумілій формі, без використання двозначних способів інформації, містять усю детальну інформацію, яка необхідна для здійснення свідомого вибору, суд вважає, що немає підстав для застосування положень наведених вище норм права та висновку про вчинення правочинів з використанням нечесної підприємницької практики та обману.

Безпідставними є доводи позивача в поданій до суду позовній заяві та в судовому засіданні про те, що договори фактично передбачають надання послуги, яка є фінансовою послугою, у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відповідно до положень п. 11-1 ст. 4 Закону України ,,Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, та що така діяльність підпадає під визначення п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків послуг, № 1676 від 9.10.2012 року в звязку з наступним.

У справі, що розглядається, предметом спірних договорів є надання організаційних, правових, консультаційних послуг щодо участі у програмі ,,Комфорт, яка передбачає можливість одержання коштів у позику, а не адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договори не передбачають створення груп учасників та придбання за рахунок залучених коштів товарів чи послуг з метою їх подальшого перерозподілу.

Відповідно до п. 1.2 Ліцензійних умов - договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - укладений в письмовій формі договір, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобов?язується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок об?єднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобов?язується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату. Цей же пункт Ліцензійних умов дає визначення, що товар - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей (крім грошових коштів, валютних цінностей, цінних паперів, майнових прав та обов?язків), яка(і) має(ють) чітко визначені технічні (споживчі) характеристики (показники).

Із змісту договорів № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11.02.2017 року вбачається, що вони не містять умов придбання будь-якого товару, сплати замовником винагороди за надану позику або ж здійснення оплати за зберігання грошових коштів на рахунках виконавця, а розподільчий платіж є оплатою за виконану роботу виконавцем і сплачується лише після виконання такої роботи. Тобто, прибуток відповідач отримує не за надання фінансових послуг, відтак у своїх доводах позивач безпідставно посилається на положення Закону України ,,Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договорів недійсними як таких, що вчинені без спеціальної ліцензії.

Посилання позивача ОСОБА_1 на судову практику апеляційних судів та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справ щодо подібних або аналогічних правовідносин не грунтується на положеннях ст. 360-7 ЦПК України, а тому не береться до уваги судом.

У своїх поясненнях в обґрунтування доводів, що надана ТОВ ,,ЕкономКомфорт послуга є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, ОСОБА_1 посилався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2531цс15 від 6.04.2016 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2016 року.

При розгляді справи № 6-2531цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, в якому зазначив, що предметом спірних договорів, у справі, яка переглядалася, є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, на час їх укладення закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. З мотивувальної частини постанови Верховного Суду України у цій справі вбачається, що предметом спору були договори, укладені з ТОВ ,,ЕкономКомфорт у 2014 році. Предметом договорів було вчинення дій, спрямованих на придбання товарів, зазначених у додатках. В умовах Програми передбачалося, що послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання цих товарів.

В оспорюваних договорах № 06221/17, № 06222/17, № 06224/17, № 06225/17 з додатками № 1 та № 2 від 11.02.2017 року та в Умовах програми ,,Комфорт, яка є додатком до цих договорів, не передбачалося створення груп учасників, адміністрування групи та придбання товарів, відсутня умова про отримання відповідачем прибутку, виходячи із вартості позики, тому суд приходить до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, є відмінними від тих правовідносин, які були предметом розгляду вказаної справи Верховним Судом України, оскільки діяльність відповідача не містить ознак фінансової послуги, яка підлягає ліцензуванню, відтак ці правові висновки не підлягають до застосування.

На підтвердження своїх доводів про відмінність договорів, які укладалися у 2014 році, від змісту спірних договорів відповідач надав суду копії бланків договорів та Умов програми зразка 2014 року.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2016 року, яким було задоволено позовні вимоги, скасовано рішенням апеляційного суду Волинської області від 14.09.2017 року

Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ ,,ЕкономКомфорт про визнання договорів недійсними та стягнення коштів на загальну суму 76066 гривень 60 копійок слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 203, 215-216, 256-257, 267, 626-629 ЦК України, Законом України ,,Про захист прав споживачів, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЕкономКомфорт про визнання договорів недійсними та стягнення коштів на загальну суму 76066 гривень 60 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Невар