Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Огневюк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

18.11.2016 року ОСОБА_1 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить розглядіти тільки позовну вимогу яка стосується вселення у квартиру.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, Державної міграційної служби Запорізької області про визнання таким, що втратив право користування квартирою.

17.02.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 17.02.2017 року цивільні справи за вищевказаними позовними заявами обєднано в одне провадження.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує наступне.

У квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані він та відповідачі. Спірна квартира є комунальною власністю, складається з двох кімнат.

Він, разом зі своєю дочкою та дружиною, за домовленістю з відповідачами тимчасово проживали у найманому житлі, квартирою користувалися відповідачі, які є його мамою та сестрою.

У серпні 2016 року через брак коштів для найму житла, вони вирішили повернутися до спірної квартири, але потрапити до неї не змогли, так як у ній було змінено замок. Від сусідів вони дізналися, що у квартирі проживають квартиранти, відповідачі у ній не проживають близько року.

Передавши квартиру в найм без їх дозволу, відповідачі перешкоджають користуватися нею.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви від 18.11.2016 року про зменшення розміру позовних вимог. ОСОБА_1 просить вселити його та малолітню ОСОБА_2 у квартиру за адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в уточненій позовній заяві вказують наступне.

23.11.2009 року ОСОБА_3 на підставі ордеру №662 виконавчого комітету Запорізької міської ради отримала 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на склад сімї з 3-х осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (дочку).

З 2007 року ОСОБА_1 з власної ініціативи виїхав з вищевказаної квартири і на день подання позову проживає з дочкою та дружиною за адресою м. Запоріжжя, б. ЦентральнийАДРЕСА_3 та не сплачує плату за комунальні послуги за місцем реєстрації. Більш того, ОСОБА_1 зареєстрував місце проживання своєї доньки ОСОБА_2 за адресою спірної квартири.

ОСОБА_3. як власник квартири, вимушена нести тягар утримання квартира за відповідача та її доньки.

На підставі викладеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали. Вважають позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник ОСОБА_1 позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні пояснив, що прийняття рішення про відмову у вселенні малолітньої ОСОБА_2 до квартири, в якій вона зареєстрована призведе до порушень прав дитини, а також надав висновок про недоцільність визнання малолітньої ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.11.2009 року ОСОБА_3 на підставі ордеру №662 виконавчого комітету Запорізької міської ради отримала 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на склад сімї з 3-х осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (дочку).

Відповідно до довідки №04-19/5-7450 від 11.10.2016 року про реєстрацію місця проживання особи, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1 з 02.10.1991 року та ОСОБА_2 з 19.09.2016 року.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у звязку з виконанням обовязків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності.

Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожний окремо, підтвердили, що ОСОБА_1 у 2007 році, добровільно, з власної ініціативи виїхав з квартири АДРЕСА_4 і у весь час мешкав за іншою адресою разом із своєю родиною. Вказаною квартирою не цікавився, комунальні платежі на сплачував. Особистих речей у цій квартирі не має.

Тобто, допитані судом свідки підтвердили, що відсутність ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні несе безперервний характер та останній втратив інтерес до спірної квартири.

В свою чергу, ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував показання вказаних свідків.

Крім того, відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_2 жодного дня у спірній квартирі не проживала.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1, з урахуванням вищенаведеного, а також відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог про вселення до спірної квартири, необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Воробйов