У х в а л а

27 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про визнання зобов'язання виконаним та припинення дії договору,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 8 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав зобов'язання за договором від 16 травня 2014 року № 13-15-176 «Про надання послуг з пересилання письмової кореспонденції групами з використанням відбитка про оплату» виконаним.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 10 березня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання зобов'язання за договором про надання послуг виконаним та стягнення судового збору та ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги щодо визнання зобов'язання за договором про надання послуг виконаним відмовив.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року скасувала, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року залишила в силі.

19 січня 2017 року Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 15, 16 Цивільного кодексу України; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статей 1, 3, 15, 179, 214 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 21 вересня 2011 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 2 вересня 2009 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано зазначені норми процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 8 червня 2016 року та постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 19 жовтня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для визнання зобов'язання виконаним з огляду на те, що позивача було повідомлено про наявність невирішених спірних фінансових питань щодо виконання договору про надання послуг від 16 травня 2014 року і саме цей факт став підставою для позивача вважати свої права порушеними та такими, що потребують судового захисту.

Крім того, суд касаційної інстанції погодився й з висновком про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору припиненим, оскільки відповідно до положень статті 599 ЦК України результатом належного виконання сторонами умов договору є припинення відповідного зобов'язання.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 вересня 2011 року Верховний Суд України закрив провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки дійшов висновку про те, що стороною у справі є не сам позивач, а товариство, в інтересах якого він звернувся до суду;

- в ухвалі від 19 жовтня 2016 року (у справі з кредитних правовідносин) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення апеляційного суду в частині стягнення кредитної заборгованості та направив справу в цій частині на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи; в частині вирішення зустрічного позову щодо визнання кредитного договору недійсним суд касаційної інстанції залишив рішення апеляційного суду без змін, погодившись з його висновком про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги за безпідставністю, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження підстави недійсності кредитного договору.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду вказаного судового рішення відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України, оскільки у постанові від 8 червня 2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію щодо застосування статей 386, 391 ЦК України, натомість постанова Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», на яку посилається заявник, не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву УДППЗ «Укрпошта» обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про визнання зобов'язання виконаним та припинення дії договору за заявою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко