ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2187/17
провадження № 2/753/3189/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, в судовому засіданні по розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_4, 3 особа - приватний нотаріус КМНО Марченко О.І. про визнання недійсним договору іпотеки від 03.04.2006 року №02-10/689, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. В обґрунтування позовних вимог зазначено огульне посилання на положення ст.ст.215, 216 (щодо правових наслідків недійсності правочину) ЦК України та зазначено щодо укладення вказаного договору іпотеки між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_4 щодо АДРЕСА_1, проте майнові права на вказану квартиру належать позивачу ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі - продажу майнових прав №13-430 від 29.08.2014 року, укладеному між останньою та ТОВ "ДБК-Партнер".

Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. 14 березня 2017 року а.с.30), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України -завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07.08.2017 року (№1210 а.с.5).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування.

З заперечень у судовому засіданні відповідача ОСОБА_4 вбачається, що останній заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

З письмових заперечень відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та вбачається, що останній заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Третя особа у письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність.

Судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити як у необгрунтованих та безпідставних, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним;

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно з положеннями ч.1 ст.627 ЦК України в Україні презюмується свобода договору - в тому числі, сторони є вільними в укладанні договору та вибору контрагента.

Відповідно до положень ст.3 Закону України „Про іпотеку": іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення Суду, до іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом; взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону; іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт.

Відповідно до положень ст.7 Закону України „Про іпотеку": за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

При цьому, з обгрунтування позову вбачається посилання сторони позивача на порушення її прав, проте до суду не надано доказів щодо продажу ОСОБА_4 майнових прав на АДРЕСА_1, в тому числі, Товариству з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер".

При цьому, з наявної копії Договору № 1/2004-Е-Б 138 купівлі-продажу облігацій ТОВ "Градострой" ще від 14 березня 2006 року та спірного Договору іпотеки 03.04.2006 року №02-10/689, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І., вбачається, що він був дійсно укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, згідно з умовами якого останній - іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» майнові права на незакінчену будівництвом АДРЕСА_1 (що було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), при цьому, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору № 1/2004-Е-Б 138 купівлі-продажу облігацій ТОВ "Градострой" від 14 березня 2006 року, що укладений між іпотекодавцем, ТОВ "Градострой" та ЗАТ "Обрій Капітал" (при цьому, доказів щодо недійсності останнього стороною позивача не надано). При цьому діє принцип презумпції правомірності правочину, що закріплений у ст.204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ст.10 ЦПК України встановлено: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, щодо огульних (бездоказових) тверджень щодо недотримання вимог ст.215 ЦК України при укладання спірного договору іпотеки, позивачем не доведено, що станом на 29.08.2014 року ТОВ "ДБК-Партнер" належали майнові права щодо вказаної квартири, при цьому, правового обгрунтування щодо наявності інших підстав визнання спірного договору недійсним, як і щодо іншого похідного обгрунтування стороною позивача не наведено, як відсутні такі підстави і на думку суду.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору належить зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.208, 209, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати у виді судового збору зарахувати в доход держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: