АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6065/17 Головуючий 1-ої інстанції Федорова О.В.
Справа № 645/804/16-ц Доповідач Котелевець А.В.
Категорія: житлові
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року,

у с т а н о в и в:

В лютому 2016 року ОСОБА_1, яка також діяла в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, звернулася у суд з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, просила зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй та її дитині перешкоди в користуванні квартирою № 23 в будинку № 56 по вулиці Рибалка в м. Харкові та надати ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири.

В обґрунтування позову вказала, що вона вселилась у квартиру АДРЕСА_1 як дружина позивача, з 03 вересня 2009 року та до цього часу зареєстрована у цьому житлі. Після народження 15 листопада 2008 року їх з відповідачем донька - ОСОБА_2 також вселена до квартири та з 28 березня 2011 року і до цього часу в ній зареєстрована.

09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач чинив перешкоди у їх з дитиною проживанні у вказаній квартирі, влаштовував сварки, у звязку з чим вона викликала співробітників поліції. 24 грудня 2015 року позивач змінив замки на вхідних дверях, нового комплекту ключів їй не надав. З вказаного часу відповідач та її донька позбавлені можливості користуватися квартирою, яка є їх єдиним житлом.

Справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, повідомлених про час та місце розгляду справи належним чином.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою № 23 в будинку № 56 по вулиці Рибалка у м. Харкові.

Зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ключі від замків вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання по судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 представник ОСОБА_3, посилаючись на підстави, передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що висновки суду спростовуються рішенням суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили, про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_3 та представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності б/н, виданого Фрунзенською районною у м. Харкові радою 30 липня 2008 року (а. с. 9, 10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом 1-ВЛ № 093197, виданим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 29 серпня 2008 року, актовий запис № 738.

Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 138780, видане 26 листопада 2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1340).

В цьому житлі зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 03 вересня 2009 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 березня 2011 року (а. с. 11, 12).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за умовами якої визначено постійне місце проживання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а. с. 139).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частини 1 статті 319 ЦК України).

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

До членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме, подружжя, їх діти і батьки (частина 4 статті 156 ЖК України).

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (частина 4 статті 156 ЖК України).

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування квартирою № 23 в будинку № 56 по вулиці Рибалка в м. Харкові (а. с. 31-33 том. 2). Вказане рішення набрало законної сили згідно з вимогами статті 319 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на час розгляду вказаної справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 втратила правові підстави користування спірною квартирою.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. п. 1, 4, ст. 314 ч. 2, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_5