РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі судді Скиба М.М., за участю секретаря Панаслюк Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Торецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП «Торецьквугілля».

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 06.01.1998 року по 27.06.2002 року, з 08.09.2003 року по 25.01.2017 року він перебував у трудових відносинах з ОП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля», де працював в якості гірника підземного 2 розряду, електрослюсаря підземного 3 розряду, забійника на відбійних молотках 6 розряду (останнє місце роботи). Його загальний стаж складає 22 роки, з них в умовах шкідливих факторів 17 років 8 місяців. Був звільнений 25.01.2017 року за станом здоровя на підставі ст. 40 ч.2 КЗпП України.

За час роботи на підприємстві відповідача він отримав професійне захворювання вібраційна хвороба другого ступеню (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом між фалангових суглобів 1 ст. та дефартрозом ліктьових суглобів 1 ст.); хронічна радикулопатія L5,S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.).

24.01.2017 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією йому вперше було встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю та 3-я група інвалідності з 29.12.2016 року.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.11.2016 року та затвердженого 30.11.2016 року, було встановлено, що причиною наявного у нього професійного захворювання стала робота протягом тривалого часу в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, недосконалість технологічного процесу, недостатня забезпеченість та ефективність засобів індивідуального та колективного захисту, виконання роботи в умовах впливу на організм фізичних навантажень, вимушена робоча поза, вимушені нахили вище допустимих параметрів, умови несприятливого мікроклімату, довготривалий багаторазовий вплив локальної вібрації, виробничий шум, рівень якого перевищує рівень гранично допустимого.

У звязку із отриманим професійним захворюванням стан його здоровя суттєво погіршився. Отриманим професійним захворюванням йому спричинені фізичні та моральні страждання, та як наслідок спричинена значна моральна шкода.

Від отриманого професійного захворювання він відчуває постійні болі в поперековій області, а також в суглобах. Дані болі посилюються при русі і навіть мінімальних фізичних навантаженнях, у тому числі і при ходьбі. Постійні фізичні болі спричинили за собою поганий сон, підвищену нервозність, і як наслідок погіршення загального стану здоровя. Він змушений весь час терпіти біль.

Крім того, робота на шахті в умовах шуму, рівень якого перевищував допустимі норми, спричинили для нього зниження слуху. В результаті чого, багато аспектів щоденної діяльності стають все більш складними, оскільки бесіда з людьми, телефонні дзвінки і перегляд телевізора в певній мірі стали для нього справжнім випробуванням. Зниження слуху призвело до таких фізіологічних порушень в нього як підвищена стомлюваність, часті головні болі.

Наслідки отриманого професійного захворювання спричинили кардинальну зміну в гіршу сторону звичного для нього способу життя. Отримане ним професійне захворювання позбавило його можливості реалізувати свої звички та бажання, потягло за собою необхідність зміни способу життя, інтересів та планів на майбутнє.

Розмір моральної шкоди він оціную в 100000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позов визнає частково у розмірі 19500 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 2012 рік, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно до ст. 60 ЦПК України обовязки доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» в період з 06.01.1998 року по 27.06.2002 року, з 08.09.2003 року по 25.01.2017 року, де працював в якості гірника підземного 2 розряду, електрослюсаря підземного 3 розряду, забійника на відбійних молотках 6 розряду (останнє місце роботи) та був звільнений 25.01.2017 року у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоровя згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 7-8).

24.01.2017 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 вперше було встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю (вібраційна хвороба -25 %; хронічна радикулопатія 30 %; хронічна сенсоневральна приглухуватість 10%) та 3-я група інвалідності з 29.12.2016 року. (а.с. 12)

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.11.2016 року та затвердженого 30.11.2016 року, було встановлено, що причиною наявного у нього професійного захворювання стала робота протягом тривалого часу в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, недосконалість технологічного процесу, недостатня забезпеченість та ефективність засобів індивідуального та колективного захисту, виконання роботи в умовах впливу на організм фізичних навантажень, вимушена робоча поза, вимушені нахили вище допустимих параметрів, умови несприятливого мікроклімату, довготривалий багаторазовий вплив локальної вібрації, виробничий шум, рівень якого перевищує рівень гранично допустимого. (а.с. 9)

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК 24.01.2017 року (а.с. 12).

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обовязок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обовязок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у запереченні на позов, про недоведеність ОСОБА_1 спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоровя потерпілого погіршено.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_1 і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що 25.01.2017 року позивач був звільнений з роботи за ініціативою адміністрації у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоровя згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 26), у свої 40 років ОСОБА_1 позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, повязану з фізичним навантаженням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем професійного захворювання, моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 19500 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналізсудової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 2012 рік, на думку суду на теперішній час порівняно з 2012 роком є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня.

Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір»позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.3ст.88 ЦПК України,якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи положення ч.3ст.88 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Торецьквугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :