22-ц/775/825/2017(м)
Категорія 48 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач Мальцева Є.Є.
У х в а л а

Іменем України

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Мироненко І.П., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл майна, визнання права власності на частку спільного майна,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл майна, визнання права власності на 1/2 частку спільного майна.

07.11.2017 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заявив клопотання про передачу справи за підсудністю на розгляд до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області у звязку з тим, що основна частина спірного майна знаходиться у місті Маріуполі Донецької області, а тому справа територіально підсудна саме Іллічівському районному суду м. Маріуполя.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення шлюбних відносин, розподіл майна, визнання права власності на 1/2 частку спільного майн на розгляд Іллічівському районному суду м. Маріуполя Донецької області за підсудністю.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на статтю 114 ЦПК України, направити справу до Першотравневого районного суду для розгляду. В скарзі посилається на порушення норм процесуального права, зокрема, на те, що суд не врахував усіх обставин по справі, дійшов до помилкового висновку про залежність визначення територіальної підсудності від розміру (площі) та вартості обєктів спірного майна. Зауважує, що підсудність даного спору вже була предметом перегляду апеляційного суду під час оскарження ухвали про відкриття провадження, і апеляційною інстанцією вирішено, що підсудність обрана правильно.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу без участі позивача ОСОБА_2, який надав суду відповідну заяву, і у відсутності відповідача ОСОБА_3, повідомленої належним чином через представника ОСОБА_4, про що свідчить повідомлення від 27.11.2017 року про вручення поштового відправлення судової повістки на 30.11.2017 року.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи колегією суддів не обговорювалося, оскільки надійшло після закінчення розгляду апеляційної скарги, про що свідчить відмітка часу отримання клопотання в письмовому вигляді.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

24.03.2016 року ухвалою судді Першотравневого районного суду на підставі ст.ст.122,130 ЦПК України відкрито провадження по справі, справа розглядалася по суті.

У звязку зі звільненням з посади судді, що розглядав справу, 03.07.2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

26.07.2017 року справу призначено до розгляду іншим суддею.

07.11.2017 року в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про передачу справи за підсудністю на розгляд до іншого суду у звязку з тим, що основна частина спірного майна знаходиться у Кальміуському районі міста Маріуполі Донецької області, а тому справа територіально підсудна саме Іллічівському районному суду м. Мариуполя.

Ухвалюючи 07.11.2017 року рішення про передачу справи до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що у Мангушському районі розташовано спірний будинок загальною площею 60 кв. м., та ділянка землі; один спірний будинок загальною площею 800 кв.м. розташований у Кальміуському районі м.Маріуполя, також в цьому районі зберігається спірний полупричеп. Суд врахував, що будинок у Кальміуському районі м. Маріуполя має значно більшу площу. Крім того, суд зазначив, що ринкова вартість майна, розташованого у Кальміуському районі м.Маріуполя, перевищує ринкову вартість майна в Мангушському районі, а тому більша частка майна розташована саме в Кальміуському районі м. Маріуполя, у звязку з чим справа підсудна іншому суду.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл майна, яке складається з будинків №№ 26 та 26а по вул.Гагаріна в сел.Урзуф Мангушського району, квартири АДРЕСА_1, автомобіля Фольксваген, полупричепу-рефрижератору; та про визнання права власності на частку вказаного спільного майна.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, яка визначає правила виключної підсудності, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Питання про дотримання судом правил підсудності вже було предметом перегляду апеляційної інстанції: ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2016 року встановлено, що провадження у справі відкрито у відповідності до положень процесуального закону, і підсудність обрано правильно.

Відповідно до статті 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності; забороняється передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом за винятком випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи клопотання про передачу справи на розгляд в інший суд, суд першої інстанції виходив з розміру площі спірного будинків в сел.Урзуф та земельної ділянки, і площі належної відповідачу ОСОБА_3 квартири, розташованої в м.Маріуполі, а також порівнював ринкову вартість часток майна.

Як вбачається зі справи, предметом спору є така нерухомість: будинок № 26 та 26а по вул.Гагаріна в сел.Урзуф Мангушського району, квартира АДРЕСА_1. При вирішенні клопотання про передачу справи за місцезнаходженням основної частки майна, суд помилково визначив основну частину спірного майна в залежності від її розміру, оскільки тільки такий критерій законом не встановлений. Законом також не передбачено визначення основної частки спірного майна залежно від його ринкової вартості. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо площі квартири АДРЕСА_2 та ринкової вартості обєктів нерухомості, які є предметом спору.

Помилковим також є висновок суд першої інстанції про те, що місце зберігання спірного полупричепу має значення для вирішення питання про передачу справи по підсудності іншому суду, оскільки такі підстави не передбачені ч.1 статті 114 ЦПК України, яка повязує визначення виключної підсудності з місцезнаходженням нерухомого майна.

Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, значна частина якого знаходиться в Мангушському районі, він повинен розглядатись за місцем знаходження цього майна. Крім того, відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у звязку з цим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.307,311 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Мальцева Є.Є

ОСОБА_6

ОСОБА_7