Справа № 167/402/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/229/17 Категорія: 49 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року,

установила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, - Служба у справах дітей Рожищенської РДА, про визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька.

15 травня 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, - Служба у справах дітей Рожищенської РДА, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері.

Ухвалою Рожищенського районного суду від 15.05.2016 року вищевказаний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

05 вересня 2016 року ухвалою Рожищенського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, - Служба у справах дітей Рожищенської РДА, про визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, - у зв'язку з подачею заяви про залишення позову без розгляду.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який зареєстрований 14.02.2014 року в Рожищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, - розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище ОСОБА_3.

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено за місцем проживання її матері ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення в частині визначення місця проживання дитини та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В частині розірвання шлюбу вищевказане рішення місцевого суду сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України, в цій частині воно підлягає апеляційному перегляду.

В ході апеляційного розгляду даної справи відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. Просили апеляційний розгляд справи проводити за їх відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та визначаючи місце проживання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3 за місцем проживання останньої, суд першої інстанції з урахуванням ставлення кожного з батьків до своїх батьківських обов'язків, віку дитини, умов проживання дитини, а також висновку служби у справах дітей щодо доцільності встановлення місця проживання дитини з матір'ю за місцем її проживання виходив із відповідності такого рішення інтересам малолітньої дитини.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й колегія суддів, ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, а також відповідних їм нормах матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 14 лютого 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.10).

Від цього шлюбу, вони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Судом встановлено, що з лютого 2016 року сторони у справі проживають окремо, а малолітня дитина проживає з матір'ю ОСОБА_3

Між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст.141 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то відповідно до ч.1 ст.161 СК України спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 цієї статті, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що сторони у справі проживають окремо, а малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 являється співвласником вказаної квартири (а.с.49-50).

Згідно акту обстеження умов проживання дитини Рожищенської РДА Волинської області від 10.08.2016 року, умови проживання ОСОБА_3 з дитиною за вищевказаною адресою є належними. Дитина забезпечена усім необхідним (одягом, взуттям, іграшками та продуктами харчування тощо). Матір дбає про дитину, забезпечує її усім необхідним (а.с.103).

ОСОБА_3 з 03 вересня 2012 року має постійне місце роботи в Рожищенському навчально-виховному комплексі №4 (посада соціального педагога). В даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, і при цьому отримує допомогу при народженні дитини (а.с.37, 40, 41). За місцем роботи характеризується виключно позитивно (а.с.36).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 разом зі своїми батьками і братом, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка їм усім належить на праві спільної сумісної власності (а.с.4-6).

При цьому, як ствердив у своїх поясненнях в ході апеляційного розгляду відповідач ОСОБА_1, впродовж кількох останніх років він офіційно не працевлаштований і, займаючись спортом, живе лише за рахунок спонсорської допомоги.

Згідно висновку органу опіки та піклування Рожищенської РДА Волинської області від 27.05.2016 року, з урахуванням інтереси дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю, а батькові надати право без перешкод спілкуватися та зустрічатися з дитиною (а.с.64).

Суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши дані обставини справи, дослідивши наявні в ній докази та надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про те, що з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, віку дитини, соціальних та побутових умов проживання кожного з батьків, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 слід з її матір'ю ОСОБА_3, оскільки це дасть змогу забезпечити повноцінне виховання і розвиток дитини і якнайповніше відповідатиме інтересам останньої.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених фактах та відповідних їм нормах матеріального права, а тому з ним погоджується і колегія суддів.

Водночас, ані відповідачем ОСОБА_1, ані його представником всупереч ст.60 ЦПК України не було надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що існують передбачені ч.2 ст.161 СК України обставини, за яких дитина не може бути передана матері.

Та обставина, що на момент звернення до суду із позовом позивач ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_3, а на момент вирішення справи - за іншою адресою: АДРЕСА_1 не впливає на правильність висновків та рішення суду, оскільки відповідно до ч.6 ст.29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання, і за обома вищевказаними адресами згідно актів обстеження умов проживання для дитини створені належні та повноцінні умови проживання.

Не заслуговують на уваги також доводи сторони відповідача ОСОБА_1 про відсутність спору щодо місця проживання дитини, оскільки факт звернення до суду саме ОСОБА_1 із первинним позовом про визначення місця проживання дитини, який в подальшому залишений без розгляду, наявність зустрічного позову ОСОБА_3 про той же самий предмет, існування спору щодо способу участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, суперечать таким доводам апеляційної скарги і повністю їх спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до довільної інтерпретації відповідачем ОСОБА_1 фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А тому, з огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді