У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Закропивного О.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби

м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 про визначення частки у спільному майні подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_5 у спільному майні подружжя, а саме у квартирі АДРЕСА_1, яка становить Ѕ частину, посилаючись на те, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 51863626 про стягнення з ОСОБА_5 коштів у загальній сумі 339 558 грн 40 коп. Боржник добровільно рішення суду не виконує, під час перевірки його майнового стану не виявлено майна, яке б належало йому на праві приватної власності. Проте встановлено, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі із ОСОБА_6, яка у період шлюбу набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 у

м. Хмельницьку, яка в силу вимог ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, Ѕ частина якої належить боржнику, у зв'язку з чим просив подання задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року, у задоволенні подання відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить постановлені у вказаній справі ухвали суду скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 51863626 про стягнення із ОСОБА_5 коштів у загальній сумі 339 558 грн 40 коп.

ОСОБА_5 з 28 червня 2008 року до 7 жовтня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Відповідно до договору від 11 травня 2007 року № 2 про залучення інвестиційних коштів на будівництво житла, укладеного між ОСОБА_6 та фондом фінансування будівництва - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лістинг», ОСОБА_6 проінвестувала будівництво квартири АДРЕСА_1, сплативши фактичну вартість вказаної квартири в сумі 344 228 грн 50 коп., що підтверджується квитанцією

№ ПН 24164 від 16 травня 2007 року (а. с. 77).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 процент за користування позикою в сумі 108 288 грн,

3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 10 152 грн, інфляційні втрати в сумі 87 502 грн 89 коп., 2 059 грн 43 коп. сплаченого судового збору та 180 грн витрат, пов'язаних із поданням оголошення в пресі.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірна квартира, у якій державний виконавець просить визначити 1/2 частки боржника як частку власності у спільному сумісному майні подружжя, є особистою власністю колишньої дружини боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Такий висновок судів першої й апеляційної інстанцій відповідає обставинам справи й ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

За змістом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час розгляду судом справи) у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно. У випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

У зв'язку із цим у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні подання, суди попередніх інстанцій з урахуванням вимог ст. ст. 57, 60 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст. ст. 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 379 ЦПК України дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення частки боржника ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3, оскільки така квартира є особистою власністю ОСОБА_6, яка до укладення шлюбу із боржником власними коштами сплатила фактичну вартість спірної квартири на виконання договору про інвестування будівництва житла.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних ухвал суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: О.В. Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Т.О.Писана