Справа № 298/815/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Собослоя Г.Г.,

суддів: Кондора Р.Ю., Фазикош Г.В.,

секретарі: Терпай С.М.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

та відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 26 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Лютянської сільської ради Великоберезнянського району, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу будинку недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 25.08.1960 року виконавчий комітет Великоберезнянської сільської ради надав його батькові - ОСОБА_4 дозвіл № 249 на будівництво нового будинку в с. Люта. В січні ОСОБА_4 зареєстрував за собою право приватної власності на новозбудований будинок в погосподарській книзі №3 Лютянської сільської ради на підставі дозвільних документів. Також зазначає, що спадковий будинок відноситься до суспільної групи робітничий двір, а в погосподарській книзі помилково записано колгоспний двір.

Будинок був збудований з двома окремими входами, в одній частині проживали батьки позивача, він та його сестра ОСОБА_5, в другій старший брат з дружиною ОСОБА_3 В 1977 році помер батько позивача, в 1984 його мати, в 1991 році брат ОСОБА_6

Зазначає, що після смерті батька в установлені законом строки прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння майном, користувався приміщеннями в тій частині де проживали батьки та користувався предметами домашнього вжитку та обстановки, ключі від вхідних дверей знаходились у нього. У нього в наявності є всі оригінали документів, які були видані його батьку, як забудовнику на будівництво нового будинку в с. Люта в 1960 році.

Вказує на те, що інші спадкоємці не здійснили жодних дій, що свідчать про прийняття спадщини, а тому відповідно до законодавства відмовились від прийняття спадщини.

Всупереч вимогам законів, 30.03.2007 року виконавчий комітет прийняв рішення № 58 про надання дозволу ОСОБА_3 на оформлення свідоцтва на спадковий будинок №349 в с. Люта. При цьому зазначає, що сільський голова не наділений повноваженнями видавати свідоцтва на спадщину. За адміністративним позовом Ужгородський міськрайонний суд рішення № 58 від 30.03.2007 року Лютянської сільської ради визнав недійсним та скасував його.

Оскільки свідоцтво про право власності на будинок №349 в с. Люта видане на підставі незаконного рішення, то воно є також недійсним, а договір куплі-продажу даного будинку вчинений ОСОБА_3 зі своїм племінником ОСОБА_2 на підставі недійсного свідоцтва є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи наведене позивач просив визнати нікчемним та скасувати свідоцтво серії САВ № 377189 про право власності на нерухоме майно будинок № 349 в с. Люта, Великоберезнянського району видане 26.06.2007 року Лютянською сільською радою ОСОБА_3, а також визнати нікчемним та скасувати договір купівлі-продажу будинку №349 в с. Люта Великоберезнянського району укладеного 23.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та визнати його власником спадкового будинку №349 в с. Люта, Великоберезнянського району.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 26.07.2016 року в позові ОСОБА_1 до Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу будинку недійсними відмовлено.

Додатковим рішенням Великоберезнянського районного суду від 31.10.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1218 грн.

Додатковим рішенням Великоберезнянського районного суду від 18.01.2017 року у задоволенні позовної вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на спадковий будинок № 349 в с. Люта Великоберезнянського району відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дане рішення скасувати, як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав, передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, однак їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін по справі, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1977 році помер ОСОБА_4, у 1984 році його дружина ОСОБА_8 а в 1991 році їх син та чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Лютянської сільської ради № 58 від 30.03.2007 року надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення свідоцтва про право власності на будинок № 349 в с. Люта та Комунальному підприємству «В.Березнянське районне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати житловий будинок в с. Люта № 349 за ОСОБА_3 та видати свідоцтво про право власності на її імя.

26.06.2007 року Лютянською сільською радою видано ОСОБА_3 свідоцтво САВ № 377189 про право власності на нерухоме майно будинок № 349 в с. Люта, Великоберезнянського району.

23.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будинку №349 в с. Люта, Великоберезнянського району.

Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.04.2014 року, рішення Лютянської сільської ради №58 від 30.03.2007 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 26.06.2007 року Лютянською сільською радою Великоберезнянького району.

Однак, як слідує з ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року постанову Ужгородського міськрайонного суду від 02.04.2014 року скасовано та провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Лютянської сільської ради Великоберезнянського району про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності закрито.

Суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки рішення Лютянської сільської ради Великоберезнянського району № 58 від 30.03.2007 року, на підставі якого ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на будинок №349 в с. Люта, Великоберезнянського району, є діючим, а тому обргунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання оспорюваного свідоцтва недійсним.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного 23.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, таким не надано належних доказів та не наведено підстав щодо визнання вказаного договору недійсним.

Визнання за позивачем права власності на оспорюваний будинок є похідною вимогою від первісних вимог, у яких ОСОБА_1 відмовлено, а тому суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаної вимоги.

Доводи апелянта про те, що він після смерті батька в установлені законом строки прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння майном, користувався приміщеннями в тій частині де проживали батьки та користувався предметами домашнього вжитку та обстановки (на підставі ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року) не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.12.2010 року, яке не оскаржувалося сторонами встановлено, що ОСОБА_1 не довів що порушення спадкових прав та оспорюваний будинок та не довів, що він після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер в 1977 року, а згодом після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла 08.06.1984 року, прийняв за ними спадщину, а саме шляхом вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, що була чинною на момент відкриття та прийняття спадщини за померлими батьками) та в установлений законом строк, або ж прийняв таку після втрати чинності ст. 563 ЦК України (в редакції 1963 року) про те, що спадщина в колгоспному дворі, до якого відносилося і дворогосподарство його батьків, відкривається лише після смерті останнього члена.

Таким чином, ОСОБА_10 не прийняв в установленому законом (який діяв на момент відкриття спадщини) порядку спадщину та його спадкові права не порушено.

Вказані обставини, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому такі не підлягають доказуванню в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 26 липня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: