Справа № 460/2349/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/6063/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Левика Я.А.,

секретар Симець В.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Карпяка А.В. та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, до виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для справи. Посилається на те, що фактичного умислу в нього на виїзд за межі України ніколи не було, а тому твердження державного виконавця про ймовірність його виїзду за кордон без виконання зобов'язання перед стягувачем є безпідставними. Стверджує, що він є громадянином України, який проживає на території України, здійснює на її території підприємницьку діяльність, а тому вся його діяльність, доходи та видатки акумулюються на території України. Вважає, що наявність у нього зобов'язань не свідчить про його ухилення від їх виконання. Стверджує, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду і факт ухилення повинен відбутися і бути об'єктивно наявним, однак з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в даному випадку такий факт відсутній. Просить ухвалу скасувати та поновити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов»язань за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що у Яворівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває на виконанні виконавчий лист №460/2349/13-ц виданий 04.07.2014 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення заборгованості у сумі 775086,68 грн.

19 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Карп`яком А.В. відкрито виконавче провадження.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується у зв»язку з наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Карп`як А.В. не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення виконання зобов»язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Так, в матеріалах відсутні дані про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, відсутні дані про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виклики державного виконавця про явку боржника надсилалися на неправильну адресу, зокрема такі направлялися за адресою: АДРЕСА_2, тоді як боржник проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4 зворот).

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 фактично не повідомлявся судом про судове засідання. (а.с.5-6), і, що в поданні виконавцем зазначено неправильну адресу - АДРЕСА_2, тоді як боржник проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Враховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за межі України застосовано судом першої інстанції передчасно, без належного з»ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, оскільки особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов»язків.

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та передати питання про розгляд подання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасувати та передати питання про розгляд подання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Левик Я.А.