Справа № 639/7741/13-ц
Провадження № 2/639/16/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів та визнання права користування підвальним приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ :

05 вересня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач із позовною заявою до Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів та визнання права користування підвальним приміщенням, яка в подальшому була уточнена. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова № 23-7 від 07.04.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_2; скасувати право установчі документи, а саме свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та реєстрацію на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у реєстраційному центрі нерухомого майна; визнати право користування підвальним приміщенням за позивачами як за власниками будинку АДРЕСА_4

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що будинок АДРЕСА_1 - є одноповерховий, та складається з чотирьох квартир. Квартири приватизовані, а полупідвальне приміщення знаходилося у загальному користуванні всіх співвласників будинку тому що там проходять комунікації. Будинок знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс» дільниця № 45.

У 2009 році мешканці будинку зверталися у Департамент житлового господарства, для створення ОСМД.

27 листопада 2009 року на підставі запиту та відповіді КП «ХМБТІ» їм повідомили, що дане підвальне приміщення у БТІ не заінвентарізовано, право власності не зареєстроване.

Пізніше, мешканцям будинку стало відомо, що приміщенню, яке знаходиться у підвалі надана адреса та присвоєний номер квартири № 7, про що було видане відповідне рішення Жовтневого виконкому № 23-7 від 07.04.2009 року.

КП «ХМБТІ» було виготовлено технічний паспорт на вказане житло від 12.04.2011 року, а 11.05.2011 року відділом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради було видано свідоцтво на право власності на вказане майно.

З часом мешканці будинку дізналися, що виконком надав не тільки незаконне рішення, а й ордер на квартиру у підвалі, а далі КП «Жилкомсервіс» надав дозвіл на приватизацію підвалу, та родина ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на підвал, в якому мешканці будинку зберігали будівельні матеріали та здійснювали догляд за комунікаціями.

Позивач вважає, що своїм рішенням Жовтневий виконком порушив законні права та законні інтереси у сфері публічно-правових відносин мешканців цього будинку, тому вона і вимушена була звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

25 квітня 2014 року від третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення на позовну заяву відповідно до яких вони просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на наступне.

В будинку АДРЕСА_1 знаходиться квартира ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач, на їх думку, не надав суду жодних доказів неправомірності видачі рішення Жовтневого виконкому № 23-7 від 07.04.2009 року. Насамперед позивачем не було надано доказів того, що квартира є нежитловим приміщенням та знаходиться у спільному користуванні усіх мешканців будинку. Позивачем не було надано також доказів знаходження спільних комунікацій усіх мешканців у спірній квартирі.

Згідно відповіді КП «Харківське міське БТІ» від 19.11.2013 року відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи приміщення цокольного поверху, де зараз знаходиться квартира ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при первісній інвентаризації від 10.06.1951 р. були заінвентаризовані як житлові та підсобні приміщення квартир №1 та №2, а інформація щодо переведення цих приміщень до нежитлового фонду відсутня. Тобто ці приміщення завжди належали квартирам №1 і №2, що розміщувалися в цоколі, де зараз знаходиться квартира №7 і вони були житлові та підсобні виключно для них. В послідуючому нумерація квартир на 1 поверсі з № № 3,4 була змінена на №№ 1,2,2,2,4 в цоколь довгий час нікого не заселювали, а пізніше змінили з №№ 1,2 на 7. Жодні приміщення не переводилися в не житловий фонд. Ніхто із жильців ними ніколи не користувався як допоміжними.

Як зазначають треті особи, їм належать всі приміщення напівпідвалу (цоколю), а не підвалу, як путається позивач, із загальною площею 134,7 кв. м. Підвалу в цьому будинку не існувало і не існує. В рішенні вказана площа 85,55 м2 і коридори (не жилі приміщення квартири). Квартира загальною площею 134,7 м2 на яку виготовлено технічний паспорт. Жодного переобладнання самовільно не здійснено. Якщо квартира ізольована і приміщення у житловій квартирі визначені як жилі і нежитлові та відповідно зареєстровані у бюро технічної інвентаризації і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, то будь-які дії з ними їх власника не потребують узгодження з іншими мешканцями житлового будинку. А оскільки квартира № 7 ізольована, приміщення в ній ніколи не були допоміжними для всіх співмешканців, тому жодного дозволу та повідомлення сусідів не потребується і не потребувалося.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13, яка діє на підставі Договору про надання юридичної допомоги №2 від 01.08.2013 року, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. В подальшому в судове засідання не з'явилася про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходили.

Представник відповідача - Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради - Хрущ Є.І., яка діє на підставі довіреності від 11.01.2017 від 44101.152-17, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, пояснила, що сім'ї ОСОБА_4 видавалося цокольне приміщення, яке в подальшому було приватизовано. Приватизація проводилася відповідно до вимог закону Департаментом економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради, які мали повноваження на проведення такої приватизації. Адміністрація Новобаварського району Харківської міської ради є правонаступником Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради лише в частині адміністративних функцій, а повноваження щодо прийняття рішення відносно виділення житлових приміщень громадянам віднесені до компетенції Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 - ОСОБА_15, який діє на підставі довіреності від 24.05.2017 року, в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні посилаючись на обставини викладені в запереченнях.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так в судовому засіданні було встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради від 07.04.2009 року № 23-7, присвоєно приміщенню цокольного поверху будинку АДРЕСА_5 статус житлової двокімнатної ізольованої квартири №7; надано гр. ОСОБА_2 на сім'ю 3 особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 і оформлено ордер на його ім'я. Вважати, що його квартира складається з двох кімнат жилою площею 57, 0 м. кв., кухні площею 13, 92 м.кв., санвузла площею 14,63 м.кв. і коридорах з правом приватизації; гр-на ОСОБА_2 зобов'язано внести зміни в технічну документацію міськ БТІ. (т.1, а.с. 6)

Стаття 15 ЖК України регламентує компетенцію виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду.

Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52); видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141). (п. 1, 4, 6, 10ст. 15 ЖК України)

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. (ст. 43 ЖК України)

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: а саме, позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім'ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Як вбачається з посвідчення виданого на ім'я ОСОБА_4 він є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи (категорія 1). (т. 1, а.с. 182)

Отже, судом було встановлено, що Виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Харкові ради, у відповідності до законодавчо встановленої процедури, було прийнято рішення від 07.04.2009 року № 23-7, яким присвоєно приміщенню цокольного поверху будинку АДРЕСА_5 статус житлової двокімнатної ізольованої квартири №7 та надано гр. ОСОБА_2 на сім'ю 3 особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 і оформлено ордер на його ім'я.

Щодо посилання позивача на те, що цокольний поверх відноситься до нежитлових приміщень, а тому його і не могли виділити в користування сім'ї ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 32920 на будинок АДРЕСА_4 приміщення цокольного поверху, де зараз знаходиться квартира АДРЕСА_3 при первинній інвентаризації від 10.06.1951 року були заінвентаризовані як житлові та підсобні приміщення квартир № 1 та № 2, а інформація щодо переведення вищевказаних приміщень до нежитлового фонду у матеріалах інвентаризаційної справи відсутня.

Вказаний факт також підтверджується відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1102377 від 19.11.2013 року.( т. 1, а.с. 186)

Згідно ст.4 ЖК України житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно ст.6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

У частині другій статті 7 ЖК України передбачено, що непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Відповідно ст.8 ЖК України переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Як вбачається з вимог ЖК перевід в нежитловий фонд може відбутися тільки згідно рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що цокольний поверх в будинку АДРЕСА_1 було переведено до нежитлового фонду, а отже і посилання на те, що Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Харкові ради не міг надавати рішення про присвоєння приміщенню цокольного поверху будинку АДРЕСА_5 статусу житлової двокімнатної ізольованої квартири №7 та надання його гр. ОСОБА_2 з вищезазначених підстав є необґрунтованими.

Більш того, знаходження певних приміщень в напівпідвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які знаходяться у спільній сумісній власності мешканців будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Державними будівельними нормами України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки і споруди», визначені поняття приміщення технічні - приміщення для розміщення обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо; технічне оснащення багатоквартирного житлового будинку - інженерні комунікації та технічні пристрої, необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир (загальнобудинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні, обладнання пожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидаляння; пристрої ліфтів, центральних розподільних щитів, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території).

Тобто підвал може вважатися допоміжним чи технічним приміщенням в тому разі, якщо в ньому будуть знаходитися інженерні комунікації та технічні пристрої необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир.

Однак, позивачем також не було надано жодних належних та допустимих доказів, що квартира АДРЕСА_3 розташована на цокольному поверсі (напівпідвал) призначена для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова № 23-7 від 07.04.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 слід відмовити.

11.05.2011 року відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_3 загальною площею 134, 7 кв.м. (т. 1 а.с. 181)

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. ( стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, то будинок в якому вони проживають знаходиться в аварійному стані і тому у відповідності до вимог закону сім'я ОСОБА_4 не могли його приватизувати.

Однак, як вбачається з Акту від 21.02.2011 року складеного комісією дільниці № 45 КП «Жилкомсервіс», житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться в технічно задовільному стані, а інших доказів щодо стану будинку позивачем надано не було. ( т.2 а.с. 105)

Отже, судом було встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_3 проводилася у відповідності до норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а отже у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про скасування право установчих документів, а саме свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та реєстрації на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у реєстраційному центрі нерухомого майна слід відмовити.

Щодо вимог позивача про визнання права користування підвальним приміщенням за позивачами, як за власниками будинку АДРЕСА_3 в м. Харкові, та іншими співвласниками будинку АДРЕСА_3 в м. Харкові, суд зазначає наступне.

Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_16 та ОСОБА_1 пояснили, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 є підвал, яким користуються усі мешканці будинку, у тому числі і позивач.

Проти даних пояснень свідків також не заперечував і представник 3-тьої особи ОСОБА_17

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки в судовому засіданні не було встановлено порушення прав позивача щодо користування підвальним приміщенням, розташованого за вищевказаною адресою, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню .

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 57, 58, 59, 60, 209, 211, 212, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 4, 6, 7, 8, 15, 43 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Державними будівельними нормами України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки і споруди»,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів та визнання права користування підвальним приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович