Справа № 464/5267/16-ц
пр.№ 2/464/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2017 року Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 кооперативу № 166 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 кооператив №166 (далі ЖБК №166) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.12.2016 року, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води за період з 01.01.2010 року по 01.08.2012 року в сумі 9 087,01 грн. та заборгованість по квартплаті, тобто утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2010 року по 01.08.2012 року в сумі 3 321,36 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води за період з 01.08.2012 року по 01.10.2015 року в сумі 2 938,18 грн. та заборгованість по квартплаті за період з 01.08.2012 року по 01.09.2016 року в сумі 3 055,73 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що член ЖБК №166 ОСОБА_2 та члени його сім?ї дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та систематично порушують ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу УРСР та п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами, і мешканці зобовязані своєчасно, тобто у строки, встановлені законом, вносити квартирну плату за комунальні послуги. Внаслідок несплати, або сплати не в повному обсязі ОСОБА_2 та членами його сім?ї коштів за комунальні послуги станом на 01.10.2015 року, їх заборгованість за теплопостачання та підігрів води становить 12 025,19 грн., а за утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.09.2016 року 6 377,09 грн., які просить стягнути. Оскільки відповідач ОСОБА_6 до 03.08.2012 року була зареєстрована та проживала за даною адресою, вона також повинна була сплачувати комунальні послуги за період з 01.01.2010 року по 01.08.2012 року солідарно з іншими мешканцями квартири.

Представник позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи позов та уточнення до неї підтримав з підстав, що наведені в таких, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали письмові заперечення на позовну заяву, в яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку із необґрунтованістю таких, зокрема вказали, що з позивачем договори про надання комунальних послуг не укладались, а тарифів, по яких нараховувались заявлені у позовній заяві кошти, позивач не обґрунтував. Вважають, що кошти за квартплату мешканцями не сплачується в квартирах житлово-будівельних кооперативів. Під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 підтримав такі заперечення, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окрім цього заявив про застосування строків позовної давності в частині позовних вимог, починаючи з 01.01.2010 р.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, однак повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 67, 162 Житлового кодексу УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають та зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказана квартира належить ЖБК №166 (а.с.6 довідка з місця проживання про склад сім?ї і прописку). Відповідно до довідки ЖБК №166 від 12.09.2016 р. з місця проживання про склад сім?ї і прописку у вищевказаній квартирі також проживала і була зареєстрована до 03.08.2012 року ОСОБА_6 (а.с.58).

Як ствердив представник позивача ЖБК №166, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території виникла внаслідок несплати відповідачами грошових коштів за отримані ними послуги, розмір та тарифи на які передбачені статутом ЖБК №166.

Відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи зазначив, що тарифи, на підставі яких здійснюється нарахування за утримання будинку та прибудинкової території, не є затверджені в установленому законом порядку, що суперечить ст. ст. 67 Житлового кодексу УРСР, а відтак він та його сім?я не сплачували в повному обсязі кошти за вказану послугу на підставі розрахунків позивача ЖБК №166.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги", а правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні регулює Закон України "Про кооперацію".

Правову основу регулювання спірних відносин складають також положення ст.ст. 322, 526, 610-612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 137, 156, 162, 179 Житлового кодексу УРСР, постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" від 20.05.2009 року №529 та "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" від 01.06.2011 року №869.

Правила користування приміщеннями житлових будинків затверджені постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24.01.2006 року №45.

За положеннями ст. ст. 6, 8, 12 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов'язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Основними обов'язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов'язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про кооперацію" до компетенції загальних зборів членів кооперативу відносяться, зокрема, затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

Ні зазначеним Законом, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків та платежів, визначених загальними зборами членів кооперативу.

У зв'язку з цим необхідно враховувати, що житлово-будівельний кооператив не є виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Тож такий кооператив не надає і не виробляє таких послуг, а відтак і не формує цін чи тарифів на послуги, які би підлягали встановленню (затвердженню) органами місцевого самоврядування.

Слід враховувати, що утримання будинку і прибудинкової території житлово-будівельного кооперативу може забезпечуватися (і на практиці забезпечується) як самим кооперативом, так і відповідними суб'єктами господарювання (виконавцями послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій).

У разі якщо утримання будинку і прибудинкової території кооперативу здійснюється відповідним підприємством - виконавцем послуг з утримання на підставі договору з об'єднанням, то свої послуги об'єднанню таке підприємство повинне надавати за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування. Провести розрахунок такого тарифу та надати його для встановлення органу місцевого самоврядування повинне відповідне підприємство відповідно до Порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009 року.

Ті кооперативи, які самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території повинні виходити з розміру витрат на утримання будинку і прибудинкової території, передбачених кошторисом об'єднання, який відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" затверджується загальними зборами. При визначенні складу витрат на утримання будинку і прибудинкової території, які включаються до кошторису ЖБК, слід керуватися Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи, загальними зборами ЖБК №166 не було затверджено кошторис обєднання, на підставі якого здійснюються нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, представник позивача ЖБК №166 ОСОБА_1 не зміг пояснити та документально підтвердити порядку нарахування витрат на утримання будинку, а відтак, з врахуванням ст. 60 ЦПК України, в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території слід відмовити за недоведеністю.

Позовні вимоги ЖБК №166 про стягнення з відповідачів заборгованості за теплопостачання та підігрів води підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, до 03.08.2012 року у вищевказаній квартирі була зареєстрована та проживала ОСОБА_6

Дана квартира знаходиться у будинку, який належить позивачу ЖБК № 166 та відноситься до кооперативів обслуговуючого типу.

Відповідно до ст. 149 Житлового кодексу УРСР права та обов'язки члена житлово-будівельного кооперативу, а також членів його сім'ї визначаються статутом житлово-будівельного кооперативу.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувачем будинку - є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавцем - є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником - є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем - фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг.

У відповідності до ст.7 цього Закону орган місцевого самоврядування має право визначити виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до «Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 року №60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно (п.1.4).

А відтак, як вбачається із матеріалів справи 29.01.2003 року ЖБК №166 укладало з ЛМКП «Львівтеплоенерго» додаткову угоду до договору №3589/А від 14.10.2002 року, також додаткову угоду від 30.09.2014 року про постачання теплової енергії в гарячій воді до будинку №30 на вулиці Хуторівка у м.Львові, строк дії договору до 01.10.2015 року. У відповідності до умов вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго», як теплопостачальна організація, забезпечує постачання теплової енергії для опалення в потрібних обсягах в період опалювального сезону, а ЖБК №166, як споживач, зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Таким чином, в силу наведених вище норм закону та укладеного впродовж спірного періоду між ЖБК №166 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договору на постачання теплової енергії до вказаного будинку, саме ЖБК №166 був виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії до квартир вказаного будинку (обслуговування внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання), а ЛМКП «Львівтеплоенерго» - виробником послуг з постачання теплової енергії та, одночасно, виконавцем цих послуг, але лише в частині постачання теплової енергії до будинку, який знаходиться на балансі ЖБК №166, що відповідає положенню п.9 ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу, а також відповідає наведеній вище нормі ст.19 цього Закону щодо правового статусу балансоутримувача у такому виді правовідносин.

Всупереч вищенаведеним нормам, зокрема ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі не виконуючи обовязки по оплаті наданих послуг з теплопостачання за період з 01.08.2012 р. по 01.10.2012 допустили заборгованість, що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком заборгованості за послуги з теплопостачання та гаряче водопостачання (а.с.92).

Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у м.Львові здійснювались на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що доводи відповідача щодо неправомірного нарахування оплати за послуги з централізованого опалення є безпідставними.

Покликання відповідача ОСОБА_2 на те, що між сторонами не існувало договірних відносин, на підставі яких здійснювались нарахування за послуги з центрального опалення, суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Згідноіз ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, ЖБК №166 надавало відповідачам послуги з централізованого опалення, останні їх споживали, від їх отримання не відмовлялась, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, тому вимога про стягнення із відповідачів заборгованості за цю послугу є обґрунтованою.

Щодо строку позовної давності, на пропущення якого покликається відповідач ОСОБА_2, суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з довідки про нарахування і оплату по теплопостачанню і гарячій воді ЖБК №166 (а.с.10), а також рахунками на сплату платежів за комунальні послуги (а.с. 137-173), відповідачі періодично сплачували за дані послуги, чим визнавали борг, а тому в силу ст.264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з відповідачів слід стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води в розмірі 7 035, 15 грн., оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, не підлягає стягненню 3 283,38 грн. заборгованості, що є непогашеною сумою за попереднім рішенням суду та 1 706,66 грн. (штрафні санкції ЖБК №166 відповідно до рішення Господарського суду Львівської області), оскільки така вимога не грунтується на вимогах закону.

Проте, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_6 проживала у кватирі №133 по вул. Хуторівка, 30 в м. Львові до 03.08.2012 р. та отримувала надані послуги лише за період з 01.01.2010 р. по 03.08.2012 р., з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води за період з 01.01.2010 року по 01.08.2012 року в сумі 4 096,97 грн., а за період з 01.08.2012 року по 01.10.2015 року слід стягнути солідарно заборгованість в сумі 2 938,18 грн. з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Окрім цього, згідно із ст.88 ЦПК України, враховуючи розяснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 р. з наступними змінами, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А відтак, з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід стягнути на користь ЖБК №166 судовий збір по 132, 62 грн. з кожного, з відповідача ОСОБА_6 на користь ЖБК №166 стягнути судовий збір в розмірі 67, 76 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 кооперативу № 166 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води за період з 01.01.2010 року по 01.08.2012 року в сумі 4 096 (чотири тисячі девяносто шість) грн. 97 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води за період з 01.08.2012 року по 01.10.2015 року в сумі 2 938 (дві тисячі девятсот тридцять вісім) грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 - 132 грн. 62 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 - 132 грн. 62 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 - 132 грн. 62 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 кооперативу № 166 - 67 грн. 76 коп. судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Ю. Теслюк