пр. № 2/759/814/17
07 лютого 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за договором поставки внаслідок невиконання грошового зобов'язання,
У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідачі в судових засіданнях не були присутні, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 32, 37, 39, 41, 47, 49), заперечень проти позову суду не надано, про поважність причин неявки відповідачів суд не повідомили.
Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підримав, просив задовольнити, пояснивши що є чоловіком позивачки та особисто здійснював контроль поставки товару.
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що відповідно до позовної заяви між позивачкою та відповідачами було укладено усний договір поставки товару, згідно якого позивач поставляє водогенератори «Hendrex» у кількості 21 штук, а відповідачі прийняти та оплатити поставлений товар не пізніше 10 днів з дня отримання (а.с. 1 зв.).
03.11.2010 третьою особою, відповідно до товаро-транспортної накладної та рахунку-фактури водогенератори «Hendrex» у кількості 21 штук здійснено відправку товару (а.с. 10-12).
Покази свідків, які повинні були підтвердити факт погрузки товару на автомобіль відповідачів суд не прийняв до уваги, оскільки зазначеним свідкам не було відомо за чиїми позовними вимогами та за яким позовом вони повинні надавати свідчення.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, які передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Судом встановлено, що позивач про порушення свого права мала та повинна була дізнатися 13.11.2010, тобто не пізніше 10 днів з дня отримання товару.
Проте, з позовом до Святошинського районного суду м. Києва, позивач звернулася 09.08.2016.
Судом достовірно встановлено, що про існування договору, порушення її права позивач знала. Сплив строку позовної давності у 3 роки є очевидним.
Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Заяви з боку представника позивача, позивача щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності не надходило.
Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі спливом строку позовної давності.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 203, 215, 256, 257, 261, 267 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд -
У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за договором поставки внаслідок невиконання грошового зобов'язання відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: