Справа № 463/308/17
Провадження № 2/463/879/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судового засідання Попович Х.І.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про корекцію суми повернення грошових коштів, суд

ВСТАНОВИВ:

позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у звязку із неповернення боргу, стягнутого за рішенням суду. Просять стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 43 963,2 грн. інфляційних втрат, 6 953,81 грн. три відсотки річних, на користь ОСОБА_4 7843,14 грн. інфляційних втрат, 1 240,58 грн. три відсотки річних, на користь ОСОБА_2 17 364,6 грн. інфляційних втрат, 2 746,62 грн. три відсотки річних, на користь ОСОБА_7 26 472,06 грн. інфляційних втрат, 4187,18 грн. три відсотки річних.

Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2012 року було вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів коштів. Після набрання рішенням законної сили, позивачем було подано виконавчий лист до виконання. Разом з тим, протягом 2013-2015 років відповідач кошти не сплатив, уникав своїх обовязків. Після викриття кримінального провадження, відповідач почав сплачувати кошти. Станом на 01.07.2016 року божник сплатив ОСОБА_1 лише 800 грн. Станом на 01.01.2017 року розмір заборгованості відповідача становить перед ОСОБА_1 43 963,2 грн. інфляційних втрат, 6 953,81 грн. три відсотки річних, перед ОСОБА_4 7 843,14 грн. інфляційних втрат, 1 240,58 грн. три відсотки річних, перед ОСОБА_2 17 364,6 грн. інфляційних втрат, 2 746,62 грн. три відсотки річних, перед ОСОБА_7 26 472,06 грн. інфляційних втрат, 4 187,18 грн. три відсотки річних. Оскільки такі дії відповідача порушують права позивачів, останній добровільно кошти не повертає, просять захистити їх майнові інтереси.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2. позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, просять позов задоволити.

Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в останнє судове засідання за викликом не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки такі просять стягнути з відповідача кошти за 4 роки 9 місяців, а з 05.04.2012 року пройшло більше 3 років. Також, вважає укладені 06.04.2012 року договори про відступлення права вимоги нікчемними, оскільки порушують публічний порядок та спрямовані на порушення конституційні права людини. Вважає, що жодних заборгованостей та правовідносин немає, грошові кошти, які рішенням суду стягнуто на користь позивачів були незаконно нараховані кредитною спілкою «Надія». Також, зазначає, що положення ст.625 ЦК України не може бути застосовано до даної ситуації, оскільки рішенням суду вже стягнуто з відповідача заборгованість за договором кредиту. Окрім цього, найменування позовної заяви дає відповідачу підстави вважати, що позивачі просять повторно стягнути з відповідача грошові кошти, відносно якого вже існує судове рішення. Також, кредитна спілка не має права відступити право вимоги за кредитним договором, оскільки таке не передбачено законодавством. З врахуванням наведеного, позивачі взагалі не мали права звертатись до суду із позовом. А тому, підстав для стягнення з нього коштів немає, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачів та представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд задовольняє позов частково з таких підстав.

Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.12 року задоволено позов ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 20356 грн., на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 52 800 грн., на користь ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 8500 грн., на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 19 294 грн., на користь ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 30000 грн. Вказане рішення було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.09.2013 року та ухвалою 14.11.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

та набрало законної сили.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погодились суди апеляційної і касаційної інстанції, що 07.05.2008 року між Кредитною спілкою «Надія», з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір кредиту №28, відповідно до умов якого, кредитна спілка надала відповідачу кредит в розмірі 450 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а відповідач зобов'язався повернути його спілці на умовах, що передбачені даним Договором. Також встановлено факт, що позичальник свої обовязки перед кредитною спілкою не виконав, у звязку із чим допустив виникнення заборгованості.

Також судом встановлено, що 05.04.2012 року між кредитною спілкою Надія та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги на суму 52 800 грн., 06.04.2012 року між кредитною спілкою Надія та ОСОБА_4 укладено Договір про відступлення права вимоги на суму 8 500,08 грн., 06.04.2012 року між кредитною спілкою Надія та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги на суму 19 294грн., 06.04.2012 року між кредитною спілкою та ОСОБА_7 укладено Договір про відступлення права вимоги на суму 30 000 грн.

У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, з врахуванням набрання законної сили рішенням суду, вказані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що рішення суду від 12.12.12 року відповідачем не виконано, кошти не сплачені, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечив та стверджується долученими до позову довідками виконавчої служби (а.с.11-15).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного суду України від 25.06.2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, настає у разі встановлення, що це зобов'язання є грошовим. У інших випадках зазначена норма застосуванню не підлягає.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України висловленою у постановах № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, № 6-2168цс15 від 30 березня 2016 року, які у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України, які, у відповідності до частини 1 ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм прав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом встановлено, що грошові зобовязання перед позивачами відповідач не виконав, а тому в нього виник обовязок на вимогу кредиторів сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як складових грошового зобов'язання.

Суд не погоджується із запереченнями представника відповідача, оскільки такі є безпідставними, обставини на які посилається та заперечує останній встановленні рішеннями судів, які набрали законної сили, а тому доказуванню і оспоренню в іншому, ніж передбаченому процесуальним законом порядку, не підлягають.

Разом з тим, суд частково погоджується із доводами представника позивача в частині пропуску позивачами строку позовної давності, оскільки як вбачається із матеріалів справи, позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача лише в січні 2017 року.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, як вбачається із розрахунків в позовній заяві, позивачі розраховують інфляційні втрати та три відсотки річних з 05.04.2012 року, тобто більше ніж за три роки до дня подання позову до суду.

Як вбачається із письмового пояснення до позову (а.с.93-95), станом на 01.01.2017 року починаючи з 01.01.2014 року розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних становить: перед ОСОБА_1 - 43 963,2 грн. інфляційних втрат та 4 396,32 грн. три відсотки річних, що в сумі становить 48 359,52 грн., перед ОСОБА_4 - 7 843,14 грн. інфляційних втрат та 784,31 грн. три відсотки річних, що в сумі становить 8 627,45 грн., перед ОСОБА_2 -17 364,6 грн. інфляційних втрат, 1736,46 грн. - три відсотки річних, що в сумі становить 19 101,06 грн., перед ОСОБА_5 - 26 472,06 грн. інфляційних втрат, 2 647,21 грн. - три відсотки річних, що в сумі становить 29 119,27 грн.

Суд погоджується із таким розрахунком, разом з тим, оскільки позивачі не уточнили позовні вимоги і їх не зменшили у встановленому законом порядку шляхом подачі заяви, тому позовні вимоги слід задоволити частково, за період з 01.01.2014 року по 01.01.2017 року в межах строку позовної давності.

З врахуванням наведеного вище, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання перед позивачами не виконав, кошти за рішенням суду не повернув, у звязку із чим у нього виник обовязок на вимогу останніх сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як складових грошового зобов'язання, а тому суд приходить до переконання про те, що слід стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати в межах строку позовної давності.

З врахуванням часткового задоволення позову та звільнення позивача ОСОБА_2 від спати судового збору, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в рівних частках на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.н.) 43 963,2 грн. інфляційних втрат та 4 396,32 грн. три відсотки річних, що в сумі становить 48 359,52 грн. (сорок вісім тисяч триста пятдесят девять гривень пятдесят дві копійки)

Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (і.н.152601842) 7 843,14 грн. інфляційних втрат та 784,31 грн. три відсотки річних, що в сумі становить 8 627,45 грн. (вісім тисяч шістсот двадцять сім гривень сорок пять копійок)

Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (і.н.) 17 364,6 грн. інфляційних втрат, 1736,46 грн. - три відсотки річних, що в сумі становить 19 101,06 грн. (девятнадцять тисяч сто одна гривня шість копійок)

Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (і.н.) 26 472,06 грн. інфляційних втрат, 2 647,21 грн. - три відсотки річних, що в сумі становить 29 119,27 грн. (двадцять девять тисяч сто девятнадцять гривень двадцять сім копійок)

Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1) в рівних частках на користь ОСОБА_1 (і.н.), ОСОБА_4 (і.н.152601842), ОСОБА_5 (і.н.) судовий збір в розмірі 906,60 грн. (девятсот шість гривень шістдесят копійок)

В решті в задоволенні позову відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.