Провадження № 2/761/1521/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Лукянчук А.О., Припутневич В.І.,

за участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 296,20 кв.м., житловою площею 180,8 кв.м.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_6 з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09.10.1960 року. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, який був придбаний під час шлюбу 15.02.1995 року на підставі договору купівлі-продажу.

20.05.2013 року один із трьох синів - ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини. 04.02.2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач.

Двоє синів - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 пропустили строк звернення із заявою про прийняття спадщини та рішеннями судів їм відмовлено в наданні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

17.02.2015 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та пізніше про видачу свідоцтва про право власності на ? частку будинку, як набутого під час шлюбу, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтв, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок.

А тому, оскільки позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів, для захисту порушеного права звернулась до суду з позовом.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли.

Третя особа - в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з клопотанням про слухання справи в її відсутність та винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Цюріх.

ОСОБА_6 з 09.10.1960 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. Шлюб розірвано не було.

Від шлюбу у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилось троє дітей:

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 15.02.1995 року придбав будинок АДРЕСА_1.

Згідно з інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.08.2016 року будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6 (російська мова) на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.1995 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6.

20.05.2013 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_6.

В січні 2014 року із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулась ОСОБА_3.

ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому звертався до суду із позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, проте рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.08.2015 року йому відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.11.2015 року зазначене рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_8 також у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому звертався до суду із позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, проте рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.07.2016 року йому відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.09.2016 року зазначене рішення суду залишено без змін.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносяться до осіб, які мають право на спадкування за законом.

В судовому засіданні не встановлено будь-яких інших осіб, які згідно закону чи заповіту мають право на отримання спадщини.

Також в судовому засіданні встановлено, що померлий на випадок своєї смерті не розпорядився власним майном. На території України заповіт щодо спадкового майна відсутній.

18 лютого 2015 року представник ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиці Т.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_6.

Листом від 03.03.2015 року нотаріус повідомила представника, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно, зокрема надати правоустановчі документи на спадкове майно.

08.11.2016 року представник позивача зверталась із заявою до нотаріуса в якій просила видати свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1.

Постановою від 23.05.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок що розташований в м.Києві по АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіка ОСОБА_6 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на будинок.

У відповідності до положень ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції на момент набуття права власності на будинок, 15.02.1995 року) іноземці можуть відповідно до законодавства України мати у власності будь-яке майно, успадковувати і заповідати його, а також мати особисті немайнові права.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Отже, так як спадкове майно знаходиться на території України, тому спадкування майна померлого ОСОБА_6 підпадає під регулювання законодавства України.

Статтею 22 КпШС, який діяв на момент набуття права власності на будинок було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Стаття 28 КпШС визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Спірне майно - будинок АДРЕСА_1 було придбане померлим ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з позивачем, тому зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя та відповідно частки кожного з подружжя становлять по ?.

Таким чином позивач має право власності на половину майна, яке придбавалось подружжям під час їх шлюбу, оскільки воно належить до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності із положеннями статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до положень ч. 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Стаття 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, оскільки позивач як дружина померлого має право власності на половину будинку, як частку у спільній сумісній власності подружжя, то до спадкової маси входить інша половина будинку, як частка спадкодавця у спільній сумісній власності подружжя.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є позивач та відповідач, тому вони відповідно мають право на отримання в спадщину ? частини будинку, що відповідно складає по ? частині будинку на кожного із спадкоємців.

Отже, виходячи з викладеного вище та приймаючи до уваги доведеність належності померлому будинку АДРЕСА_1, позивач є спадкоємцем за законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе визнати нею право власності 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 загальною площею 296,20 кв.м., житловою площею 180,8 кв.м..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.328, 1216, 1218, 1223, 1233 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 169, 212-215, 292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 загальною площею 296,20 кв.м., житловою площею 180,8 кв.м..

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула