Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2017 Справа №607/13487/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючого судді Стельмащука П.Я.

-секретаря Бойко І.І.

-за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики в сумі 11786 доларів США, з яких: 3486 доларів США - розмір неустойки, 8300 доларів США - сума основного боргу. Посилається на те, що 22.07.2015року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у користування ОСОБА_2 кошти в сумі 237831грн., що еквівалентно 10800доларів США, із умовою повернення коштів до 22 липня 2016року. Частково гроші в сумі 2500 доларів США боржником повернуто, однак решта суми добровільно відповідач ОСОБА_2 не повертає, відтак у позивача виникло право на стягнення основної суми боргу в розмірі 8300 доларів США та пені в розмірі 3486 доларів США. Окрім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого остання зобов»язалась відповідати своїм майном за виконання ОСОБА_2 зобов»язань за договором позики від 22.07.2015р.

Позивач та його представник - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, однак від представника позивача поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, в судове засідання не з»явились, подавши суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у їх відсутності.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

22.07.2015року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., згідно з яким ОСОБА_1 передав у користування ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 237831грн., що в еквіваленті становить 10800доларів США, а останній зобов'язався повернути позикодавцеві отриману суму грошей до 22.07.2016року.

На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 надав розписку від 22.07.2015р.

Пунктом 4 договору позики від 22.07.2015р. передбачено, що кошти повинні бути повернуті в тій самій сумі, що були передані до 22.07.2016р. При цьому повернення позики повинно бути здійснено наступним чином: до 22.01.2016року - 118915,89грн., але в жодному випадку не менше еквіваленту 5400доларів США по курсу НБУ на день здійснення платежу; до 22.07.2016р. 118915,89грн., але в жодному випадку не менше еквіваленту 5400доларів США по курсу НБУ на день здійснення платежу.

У встановлений строк зобов'язання за договором позики виконано частково, а саме повернуто позикодавцеві суму коштів, що дорівнює 2500доларів США. Решта коштів в сумі 8300 доларів США позивачу не повернуто.

Відповідно до п.8 договору позики від 22.07.2015року, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов»язаний сплатити всю грошову суму несплаченого боргу відповідно до п.4 цього договору та пеню в розмірі 1,5% від суми несвоєчасно повернутого боргу за кожен день прострочки.

За період прострочення зобов»язання, з 23.07.2016р. по 20.08.2016р. сума пені становить 3486 доларів США.

Окрім того, в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань за договором позики від 22.07.2015р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 22.07.2015р., відповідно до умов якого остання зобов»язалась відповідати належним їй майном за виконання ОСОБА_2 зобов»язань.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

ОСОБА_2 згідно умов договору позики, суму боргу не повернув, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом солідарного стягнення із відповідачів суми боргу.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

За нормами ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду договір позики від 22.07.2015р. та розписку про передачу коштів, які свідчить про передачу ОСОБА_2 у позику грошових коштів.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 8300 доларів США - суми основного боргу, що в еквіваленті до української гривні (на день винесення судом рішення) становить 244453,05грн. (по курсу НБУ 100доларів США = 2704, 2536) та 94270,29 грн.-пені.

При цьому суд виходив з наступного.

Згідно правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі за № 6-79 цс 14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отриманням. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 3030грн., по 1515грн. з кожного та по 178,62грн. на користь держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 59, 60, 88, 213, 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.553, 554, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 244453,05грн. та пеню в розмірі 94270,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1515грн. та 178,62грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1515грн. та 178,62грн. на користь держави.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук