АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 637/1296/16-ц Головуючий суддя І інстанції Стеганцов С. М.
Провадження № 22-ц/790/1607/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про спадкове право
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.

суддів - Кіпенка І.С., Кокоші В.В.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської селищної ради Харківської області про становлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При зверненні позивача до Шевченківської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, він отримав відмову у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

Вказував, що спадщина не прийнята і ним пропущений строк для її прийняття. Зазначав, що причинами поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що він не міг подати заяву з 09.11.2004 року по 09.05.2015 року, оскільки в цей час відбував покарання в Житомирській виправній колонії.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позов ОСОБА_2 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що в період з 14.07.1998 року по 15.09.2006 року він відбував покарання в Житомирській виправній колонії № 4 та був умовно-достроково звільнений на 1 рік 3 місяці 9 днів. Таким чином, внаслідок об'єктивних та непереборних обставин, ніяким чином незалежних від нього, він фізично не міг прибути до Шевченківської державної нотаріальної контори чи будь-якого нотаріуса України для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, внасдіок чого строк на прийняття спадщини був пропущений.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений без поважних причин.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції є правильними, відповідає матеріалам справи й вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 12.11.2004 року. (а.с. 6)

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, проте отримав відмову у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, що підтверджується листом Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 590/02-14 від 18.11.2016 року (а.с.14).

Звертаючись з позовом, позивач послався на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, на те, що він через перебував в шестимісячний строк після смерті батька у Житомирській виправній колонії (№4), де відбував покарання згідно вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 21.04.1998 року, з 09.11.2004 року по 09.05.2005 рік і не мав можливості для особистого прийняття спадщини.

Ст. 1269 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної і контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою.

Зокрема, не допускається прийняття заяв про прийняття спадщини, складених віл імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, саме по собі перебування ОСОБА_2 у Житомирській виправній колонії (№4) не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки після його звільнення 09.05.2005 року він міг одразу звернутися до суду з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Проте, він звернувся лише в листопаді 2016 року.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: І.С. Кіпенко

В.В. Кокоша