Справа № 465/5149/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4049/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: представників Франківської районної адміністрації

ЛМР - Винницького В.В., Качабульського І.В.,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство «Вулецьке» про стягнення 9 365.07 грн. майнової шкоди, з яких 800.00 грн. вартість за проведення автотоварознавчої експертизи, 114.61 грн. вартість довідки з Львівського регіонального центру з гідрометеорології та 8441,46 грн. ремонтно - відновлювальна вартість автомобіля, стягнення 5000.00 грн. моральної шкоди, а всього 14 356.07 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 9356,07 гривень матеріальної шкоди та 1000,00 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 826.80 гривень.

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржила Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване заочне рішення ухвалено за відсутності відповідача, у зв'язку з чим його було позбавлено можливості реалізувати свої права, як сторони у цивільному процесі, та порушено принцип законності. Крім того, неявка представника відповідача в судове засідання була першою, що давало суду першої інстанції законну підставу для відкладення розгляду справи, тим самим забезпечивши рівність сторін у судовому засіданні та право на захист, передбачений ст. 31 ЦПК України та гарантований Конституцією України. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Франківської районної адміністрації ЛМР - Винницького В.В. та Качабульського І.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4-ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази мають бути належними та допустимими (ст.ст.57-59 ЦПК України).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка з наявними на ній зеленими насадженнями, в тому числі і деревом, гілка з якого впала на автомобіль, знаходиться на балансі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка повинна здійснювати контроль за утриманням зазначеної території в належному стані, бездіяльність відповідача полягає у прямому зв"язку із спричиненням майнової шкоди позивачці внаслідок пошкодження належного їй автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, обов»язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди, покладено на особу, яка вважає, що шкоди завдано не з її вини.

Заперечуючи щодо позову, представники відповідача стверджують про те, що позивачкою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що завдана її автомобілю шкода була спричинена саме Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради.

Такі доводи представників відповідача спростовуються положеннями ч.2 ст. 1166 ЦК України, оскільки обов»язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди, покладено на особу, яка вважає, що шкоди завдано не з її вини, тобто, саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у завданні майнової шкоди, а позивач повинен довести розмір завданої шкоди.

Згідно з підпунктом 7 пункту «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів місцевих рад належить організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організація озеленення, охорона зелених насаджень і водоймі, тощо.

Статтею 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 п. 7 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Відповідно до Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 10.04.2006 року №105 державне управління земельним господарством у містах та інших населених пунктах здійснюють місцеві органи державної виконавчої влади.

Згідно п.5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України", затверджених Наказом Міністерства будівництва; архітектури та житлово-комунального господарства від 10 квітня 2006 року № 105 - відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об'єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Догляд за зеленими насадженнями на вулицях, площах, бульварах, майданах повинен проводитися спеціалізованими підприємствами, організаціями зеленого господарства, які укомплектовані спеціальною технікою та механізмами, кваліфікованими спеціалістами, на умовах договору з балансоутримувачем.

Постановою КМУ від 01.08.06 року № 1045 «Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах» визначено процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 липня 2016 року ОСОБА_4, припаркувала належний їй на праві власності автомобілем марки «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Ак. Сахарова, навпроти будинку №76-Б по вул. Стрийській у м.Львові.

На припаркований автомобіль з дерева впала суха гілка, внаслідок чого належний їй автомобіль зазнав технічних пошкоджень.

З довідки, виданої 22.07.2016 Франківським відділом поліції ГУ НП у Львівській області випливає, що ОСОБА_4 дійсно зверталася з приводу пошкодження її автомобіля марки «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1, а саме: пошкодження задньої частини даху та розбиття заднього лобового скла автомобіля внаслідок падіння гілки з дерева по вул. Стрийській, 76-Б у м. Львові.

Відповідно до листа ЛКП «Вулецьке» від 01.09.2016, частина дороги по вул. Стрийській, 76-Б у м. Львові знаходиться на території Франківського району м. Львова, у звязку з чим її утримання здійснює Франківська районна адміністрація ЛМР.

Згідно довідки виданої 06.07.2016 Львівським регіональним центром з гідрометеорології, за даними метеостанції Львів, 01 липня 2016 року з 12:00 год. до 15:00 год. в поривах становила 4-5 м/с.

Відповідно до п.1.1.2 рішення Львівської міської ради «Про контроль за охороною зелених насаджень у м. Львові» від 13.03.2011 року №307 районні адміністрації здійснюють контроль за станом експлуатації і утриманням (обрізка зелених насаджень, полив, удобрення лікування) вуличних насаджень та на території мікрорайонів, кварталів і на прибудинкових територіях.

Як вбачається з листа Франківської районної адміністрації ЛМР від 23.08.2016 №3506-717, проїжджа частина та тротуари по вул. Стрийській та Ак. Сахарова у м. Львові перебувають на балансі районної адміністрації в межах червоних ліній.

Згідно висновку №110/06-16 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 липня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 в цінах на момент завершення експертизи становить 8441,46 гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що земельна ділянка з наявними на ній зеленими насадженнями, в тому числі і деревом, гілка з якого впала на автомобіль, знаходиться на балансі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка повинна здійснювати контроль за утриманням зазначеної території в належному стані, бездіяльність відповідача полягає у прямому зв"язку із спричиненням майнової шкоди позивачці внаслідок пошкодження належного їй автомобіля.

На підтвердження доводів апеляційної скарги представники апелянта долучили акт дендрологічного дослідження і науковий висновок від 13.10.2017 року Національного лісотехнічного університету України, з якого вбачається, що на вирішення були поставлені запитання, які стосувалися визначення причини падіння дерева біля будинку №76Б по вул. Стрийській у м.Львові.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль позивачки був пошкоджений не внаслідок падіння дерева, а внаслідок падіння сухої гілки досліджуваного дерева, а відтак вищезгаданий акт дендрологічного дослідження і науковий висновок від 13.10.2017 року Національного лісотехнічного університету України, не є належним та допустимим доказом причин падіння сухої гілки з дерева.

На думку колегії суддів не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апелянта про те, що дерево, з якого впала гілка, пошкодивши автомобіль позивачки, не знаходиться на балансі Франківської РА ЛМР, оскільки такі твердження апелянта не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до рішення Львівської міської ради №304 від 18.09.2002 року відділи комунального господарства районних адміністрацій, наділені правами юридичної особи, зобов»язано прийняти на баланс вулично -шляхове господарство, штучні споруди та всі об»єкти благоустрою, які розташовані у межах червоних ліній, і 25.11.2002 року розпорядженням Львівського міського голови затверджено акти приймання - передачі об»єктів зовнішнього благоустрою на баланси відділів комунальних господарств районних адміністрацій, який, як вбачається з Положення про відділ комунального господарства Франківської РАЛМР, затвердженого розпорядженням голови районної адміністрації 13.06.2014 року №258, є структурним підрозділом Франківської районної адміністрації, що спростовує доводи апелянта про те, що Франківська РА ЛМР немає жодного відношення до дерева,з якого впала суха гілка, пошкодивши автомобіль позивачки.

Доводи апелянта про те, що Франківська районна адміністрації ЛМР не повинна нести відповідальність за завдану позивачці шкоду спростовується також Порядком контролю за охороною зелених насаджень у м. Львові, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому від 1403.2014 року №195.

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частини 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи ці вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що позивачка пережила сильний нервовий стрес, було суттєво ушкоджено належне їй майно, позивачка певний час не мала можливості ним користуватися за призначенням, що потребувало від нех додаткових зусиль для організації свого життя, а саме, ремонту автомобіля, звернення до суду за захистом свого порушеного права. Розмір цієї шкоди суд вірно оцінив в 1000 грн.

Твердження апелянта, що дерево, гілка з якого пошкодила автомобіль позивача, не було аварійним та не було віднесено до дерев, які підлягали видаленню - є голослівними, крім того відповідачем не подано доказів проведення чергового огляду стану зелених насаджень в районі вулиць Ак. Сахарова та Стрийська навпроти будинку №76-Б у м.Львові.

Доводи апелянта про те, що автомобіль позивача був пошкоджений через несприятливі погодні умови, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про судові засідання спростовуються наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та отримання таких безпосередньо Франківською районною адміністрацією ЛМР.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.