Справа № 751/1679/17 Провадження № 22-ц/795/2110/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Маслюк Н. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3,
за участю:ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним пунктів іпотечного договору,

третя особа: державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа: державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним пунктів іпотечного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, яким визнати недійсними пункти 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору №30006Z174, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 01.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №2717.

За доводами заявника, суд першої інстанції не мотивував незастосування абз. 2 ч.3 ст.6, ст.627 ЦК України, ч.1 ст.628, ч.1 ст.638 ЦК України, а також норми права, що встановлюють наявність обовязкових істотних умов договору, що врегульовують відчуження нерухомості.

Заявник наполягає на тому, що відсутність у застереженні, яке міститься в п.п. 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ст.37 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції станом на 01.11.2016 року) та у нормах права, що регулюють договір купівлі-продажу нерухомості, зокрема, відсутність умови про те, що лише окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та є підставою для визнання недійсними п.п. 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки підстави для визнання недійсними пунктів 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору №3006Z174 відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що 31 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання кредиту №0, за яким позивач отримав від відповідача 280 000 доларів США в строк до 30.10.2017 року (а.с.10-18).

Відповідно п.9.1 вищевказаного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором, відшкодування заборгованості перед Банком за цим Договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним Договором та/або активи (кошти і майно) Позичальника на вибір Банку.

Згідно п.9.12 уклавши цей Договір, Позичальник надає Банку згоду передавати права і обовязки Банку за даним Договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

01 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір №30006Z174 про передачу в іпотеку нежилого приміщення приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Жабинського, будинок 13 (а.с.25-30).

Пунктом 5.3 іпотечного договору №30006Z174 передбачено, що сторони домовилися, що добровільна передача предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя здійснюється в порядку наведеному в пункті 5.3.1.

Пунком 5.3.1 вказаного іпотечного договору сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобовязань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3.

Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання по переходу права власності від Іпотекодавця до Іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись (п.5.3.1).

Сторони погоджуються, що сума заборгованості за кредитним договором, зазначеним п. 1.3 зараховується в рахунок сплати за передачу предмета іпотеки у власність згідно до ст. 601 ЦК України, або за ініціативою іпотекодержателя вважається відступним, згідно до ст. 600 ЦК. Зазначена ініціатива іпотекодержателя вказується в повідомленні, зазначеному в п.5.3.3, цього договору (п.5.3.2).

У випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобовязань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та/або Іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу Іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмета іпотеки Іпотекодержателю.

У разі реалізації іпотекодердателем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу до 06.06.2008 року здійснюється виключно за погодженням з Фондом комунального майна Чернігівської міської ради та на умовах, які зазначені в договорі купівлі продажу, посвідченому приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 31.10.2006 року за №2704 (п.5.3.3).

08 вересня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 до Договору про надання кредиту №0 щодо зміни схеми погашення кредиту (а.с.23-24).

08 вересня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору № 30006Z174, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 01 листопада 2006 року за реєстраційним №2717 (а.с.31-32).

Згідно зі ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного правочину) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного правочину) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки укладення 01 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 іпотечного договору, умови якого містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згоду на укладення якого надав позивач і тим самим, погодився й на те, що на нього відповідно до законодавства може бути звернуто стягнення, в тому числі, й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб не дає підстав вважати, що умови договору не відповідали вимогам закону, зокрема ст.ст. 215, 203 ЦК України.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, у квітні 2016 року у позасудовому порядку в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя звернуто стягнення на спірне іпотечне майно, зокрема, шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя (п.п.5.2.,5.3 іпотечного договору).

Не впливає на правильність висновків суду першої інстанції посилання заявника на відсутність у застереженні, яке міститься в п.п. 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ст.37 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції станом на 01.11.2016 року) та у нормах права, що регулюють договір купівлі-продажу нерухомості, зокрема, відсутність умови про те, що лише окремий договір про задоволення вимог іпотедержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, оскільки сторони передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, що не суперечить ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного правочину).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: