Справа № 462/499/17
УХВАЛА

30 січня 2017 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Львові про скасування постанови та зобовязання призначити страхові виплати

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд позовом, в порядку цивільного судочинства, в якому просить скасувати постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Львові від 16.11.2016р. про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг та зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Львові призначити йому страхові виплати на підставі поданих ним копії акта №82 від 09.09.1964 р., довідки МСЕК від 29.09.2015р. та інших документів. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014р. зобовязано відповідача розглянути справу про страхові виплати на підставі поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів та прийняти рішення відповідно до вимог статті 36 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Рішення суду є чітким і зрозумілим. Однак відповідач на протязі двох років ухилився від виконання рішення суду. 16.11.2016р. відповідач виніс постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг через непредявлення ним необхідних документів, в тому числі й довідки МСЕК про визначення відсотків втрати працездатності. Вказане рішення відповідача вважає неправомірним та просить скасувати дану постанову як сфальсифіковану та зобовязати відповідача призначити йому страхові виплати на підставі поданих ним документів.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними владних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 3 Закону України„Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Відповідно до ст. 15 Закону, страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків, який згідно зі ст. 21 Закону, у разі настання страхового випадку зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

За змістом ст. 13 Закону, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.

Слід зазначити, що згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 14 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (в редакції постанови Вищого адміністративного суду від 22 травня 2015 року № 6), з огляду на те, що Фонд соціального страхування України наділений контролюючими функціями та правом видання обов'язкових для страхувальників нормативно-правових актів, спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

За наведеного, позовні вимоги про скасування постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг та зобовязання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Львові у призначенні ОСОБА_1 страхових виплати належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.122 ч.2 п.1 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Львові про скасування постанови та зобовязання призначити страхові виплати.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду для вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: