Справа № 344/2739/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1787/2017
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про захист честі і гідності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

24.02.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, в якому просив зобовязати ОСОБА_4 на зборах колективу ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області та за його присутності спростувати неправдиву інформацію про нібито не здачу ним ніколи грошей на АТО та похорони; зобовязати ОСОБА_4 у офіційному листі до нього спростувати неправдиву інформацію про нібито його скарги в різні інстанції держави.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, в подальшому назву якого змінено на Державна установа «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області», яка є юридичною особою, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В процесі розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та остаточно просив зобовязати ОСОБА_4, як керівника ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, у офіційному листі до нього спростувати неправдиву інформацію про нібито його скарги в різні інстанції держави.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про захист честі і гідності відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав довідку ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області від 08.12.2014 року №13/446, підписану ОСОБА_4, особистим конфіденційним повідомленням однієї особи іншій певної інформації, яка жодним чином не може бути доступна жодній третій особі. Наведене не відповідає дійсності, оскільки довідка отримувалася для формування позовної заяви з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі і саме ця довідка в якості додатку мала бути долучена до позовної заяви. Крім того, суд не звернув увагу, що виконавцем вказаної довідки є працівник бухгалтерії Шкромида. З наведеного слідує, що спочатку неправдиву інформацію створили працівники бухгалтерії, потім з нею ознайомився та підписав ОСОБА_4, а потім її листом направив працівник канцелярії. Таким чином, замість того, щоб дати відповідь по суті його питання, субєкт владних повноважень поширив інформацію, яка принижує його честь і гідність.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У засідання апеляційного суду апелянт та відповідач ОСОБА_4 не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважав обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В силу дії ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що листом ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області №13/446 від 08.12.2014 року, підписаним завідувачем СМЗ УМВС ОСОБА_4 та адресованим ОСОБА_3, позивача було повідомлено, зокрема, про те, що у звязку з його скаргами в різні інстанції держави, в даний час проводиться фінансова ревізія по нарахуванню та виплаті йому зарплати, про результати якої його буде проінформовано (а. с. 3).

Вважаючи недостовірною інформацію щодо скарг в різні інстанції держави, ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом про захист честі і гідності, в якому зазначив, що він ніколи не звертався зі скаргами в різні інстанції держави, а тому просив зобовязати відповідача ОСОБА_4, як керівника ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, в офіційному листі до нього спростувати вказану неправдиву інформацію.

Відповідно до розяснень, які містяться в абзацах 5 і 6 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В абзацах 1-4 пункту 15 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України розяснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зробив оцінку листа ОСОБА_1 медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області №13/446 від 08.12.2014 року, підписаного завідувачем СМЗ УМВС ОСОБА_4, а саме, що такий адресований лише ОСОБА_3, тобто особі, якої стосується дана інформація, та обґрунтовано дійшов висновку, що повідомлення відповідачем ОСОБА_4 оспорюваної інформації лише ОСОБА_3 у відповідному листі, адресованому лише йому, не може визнаватись її поширенням, так як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вказана інформація стала доступною третім особам. Відтак, позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, є такими, що були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_5