БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №730/681/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі -

головуючого судді Тіслюка І.І.

секретар Циліцька Л.В.

за участі представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Борзни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності,

встановив :

ОСОБА_2 звернулась до Борзнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить з метою захисту її честі та гідності винести рішення, яким визнати документально не підтвердженими факти, визначені відповідачем ОСОБА_3 в написаній ним художньодокументальній повісті «Ілюстрована історія Красностава», надрукованій у 2017 році приватним видавницвом у м.Ніжині Чернігівської області, які містяться на сторінках книги, визначених позивачем в мотивувальній частині позову. Водночас, позивач просить зобов`язати відповідача ОСОБА_3 протягом 14 днів після набрання чинності рішенням суду спростувати вказані факти, що були поширені виданням книги, шляхом опублікування вибачення в газетах, а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у 2017 році з ініціативи відповідача була опублікована написана ним художньо-документальна повість у двох частинах: «Ілюстрована історія Красностава».

В даній повісті ОСОБА_3 виклав негативну інформацію щодо неї, її сім'ї та родичів, тим самим порушивши її немайнові права на честь та гідність.

З огляду на ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Водночас, хоча й у ст.34 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, однак реалізація права на інформацію та вираження поглядів не повинна порушувати громадські, соціальні, духовні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах та для захисту репутації або прав інших людей.

Статтею 275 Цивільного кодексу України передбачено право фізичної особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відомості, що використані відповідачем у повісті, мають спотворений характер та висловлені в брутальній та непристойній формі, що принижує гідність та честь осіб, які згадуються в книзі.

Прикладом є такі текстові витяги з книги: «…поряд, приблизно в 68-х роках збудував хату ОСОБА_4 - 1944 р. н., який був одружений на дочці голови жданівського колгоспу ОСОБА_5 - Ользі ІНФОРМАЦІЯ_1 В них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_1, який був одружений на дочці голови красноставського колгоспу ОСОБА_6 - ОСОБА_2. Жили молоді в Києві, та в сім'ї виник конфлікт із-за того, що ОСОБА_2 стала зраджувати своєму чоловікові з давнім ухажором з села - ОСОБА_7» (с. 340, абзац - 4).

Відповідач вживає образливі висловлювання на адресу померлої особи, її батька -ОСОБА_8, що прослідковується умисним приниження честі і гідності вказаної особи. Автор у стверджувальній формі зазначає, що: «ОСОБА_8 з перших днів головування більше звертав увагу на чарку, гулі, охоту, а ніж на роботу. Дисципліна, яка ще не зміцніла, почала падати, почастішали крадіжки колгоспного добра (с. 295, абзац - 1)».

«Майже чотири роки працював головою ОСОБА_8 без партійної опіки. Але кращого не дочекались. Колгосп валився на очах. Голова п'янствував і його довелося замінити» (ст.298, абзац - 6).

«Потім начальник управління повідомив, що ОСОБА_8 подав заяву про звільнення його від обовязків голови, а від себе сказав, що голова втратив управління колгоспом, сам п'янствує, робота валиться, колгосп не справляється з виконанням державних замовлень. ОСОБА_8 заперечив - він заяви не подавав, з роботою справляється і т.д. (ст.298, абзац-8)».

На думку позивача, автор книги наводить у повісті інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме: «Ці будинки були розподілені таким чином: один забрав собі голова колгоспу ОСОБА_8....Будинки з усіма господарчими будівлями продали їм за символічну плату» (с. 293, абзац - 5).

«По смерті хазяйки двору хату розібрали, а в 1980 роках на цьому місці колгосп збудував для голови колгоспу деревяний будинок, в якому посилився ОСОБА_9 (1948-2009), який був обраний головою, сімєю. ОСОБА_10 з дітьми: ОСОБА_2 та ОСОБА_11, які переїхали з Ховмів. ОСОБА_6 член КПРС. Отримав будинок, автомашину, і коня з колгоспу безоплатно» (с. 352, абзац - 5).

Згадується негативно і померла особа, бабуся колишнього чоловіка, прабабуся її дочки ОСОБА_12 - ОСОБА_13: «Тож повернемося на правий бік вулиці і почнемо опис її з початку від першої хати ОСОБА_13 (1912-1997). У 60-х роках ОСОБА_13 перенесла з свекрового двору свою хату і поставила на початку села. У 1951 р. в неї народився позашлюбний син ОСОБА_14, який записаний на ятровчиного чоловіка Пилипа. Та злі язики кажуть, що ОСОБА_1 син сусідського Хоми» (ст.341, абзац - 2).

Вся зазначена інформація не є оціночним судженням чи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, оскільки відповідач не висловлював свою думку, переконання, не давав критичної оцінки певним фактам, а висловлювається у стверджувальній формі.

За наведених обставин, поширена щодо неї та її родини негативна інформація має характер наклепу, тобто, поширенням завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу, така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню.

Таке поширення недостовірної інформації та «пліток» порушує її особисті немайнові права, а також зокрема, членів сімї, родичів.

Відповідач повинен спростувати, зокрема, такі частки тексту його повісті:

«Поряд, приблизно в 68-х роках збудував хату ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, який був одружений на дочці голови жданівського колгоспу ОСОБА_5 - Ользі ІНФОРМАЦІЯ_1. В них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_1, який був одружений на дочці голови красноставського колгоспу ОСОБА_6 - ОСОБА_2. Жили молоді в Києві, та в сімї виник конфлікт із-за того, що ОСОБА_2 стала зраджувати своєму чоловікові з давнім ухажором з села - ОСОБА_7. Між суперниками зчинилася сварка в результаті якої ОСОБА_1 наніс ножове поранення ОСОБА_7. Був суд, та результати його селянам не відомі» (с. 340, абзац - 4).

«ОСОБА_8 з перших днів головування більше звертав увагу на чарку, гулі, охоту, а ніж на роботу. Дисципліна, яка ще не зміцніла, почала падати, почастішали крадіжки колгоспного добра (с. 295, абзац -1)».

«Майже чотири роки працював головою ОСОБА_8 без партійної опіки. Але кращого не дочекались. Колгосп валився на очах. Голова п'янствував і його довелося замінити» (ст.298, абзац - б).

«Потім начальник управління повідомив, що ОСОБА_8 подав заяву про звільнення його від обовязків голови, а від себе сказав, що голова втратив управління колгоспом, сам п'янствує, робота валиться, колгосп не справляється з виконанням державних замовлень. ОСОБА_8 заперечив - він заяви не подавав, з роботою справляється і т.д. (ст.298, абзац - 8)».

«Ці будинки були розподілені таким чином: один забрав собі голова колгоспу ОСОБА_8 Будинки з усіма господарчими будівлями продали їм за символічну плату» (с. 293, абзац -5).

«По смерті хазяйки двору хату розібрали, а в 1980 роках на цьому місці колгосп збудував для голови колгоспу деревяний будинок, в якому посилився ОСОБА_9 (1948-2009), який був обраний головою, сімєю. ОСОБА_10 з дітьми: ОСОБА_2 та ОСОБА_11, які переїхали з Ховмів. ОСОБА_6 член КПРС. Отримав будинок, автомашину, і коня з колгоспу безоплатно» (с. 352, абзац - 5).

«Тож повернемося на правий бік вулиці і почнемо опис її з початку від першої хати ОСОБА_13 (1912-1997). У 60-х роках ОСОБА_13 перенесла з свекрового двору свою хату і поставила на початку села. У 1951 р. в неї народився позашлюбний син ОСОБА_14, який записаний на ятровчиного чоловіка Пилипа. Та злі язики кажуть, що ОСОБА_1 син сусідського Хоми» (ст.341, абзац - 2).

Також, позивачем зазначено, що автор свавільно скористався її персональними даними, про що останній зобов`язаний був повідомити їй та отримати дозвіл на використання.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює право кожної особи: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом (стаття 10).

Викладені вище відомості свідчать про порушення прав позивача та членів її сімї, а також таких особистих немайнових прав: на повагу до гідності та честі (ст. 297 Цивільного кодексу України), право на повагу до людини, яка померла (ст. 298 Цивільного кодексу України); право на особисте життя та його таємницю (ст. 301 Цивільного кодексу України).

За наведених обставин, поширена відповідачем неправдива інформація підлягає спростуванню.

Водночас, у відповідності до ст. 278 ЦК України вона має право на заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права, а саме: відомостей, що порочать честь і гідність.

Згідно пункту 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Позивач вважає, що недостовірна інформація про неї має бути спростована шляхом вилучення та/або знищення тієї інформації, що міститься в художньо-документальній повісті ОСОБА_3 у двох частинах: «Ілюстрована історія Красностава», про себе, членів своєї сімї, родичів, а також публічним вибаченням у редакції місцевих газет, а саме: «Вісті Борзнянщини» та «Чернігівський Вісник».

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши тим, що дійсно матеріал для книги накопичувався не лише за рахунок власних спогадів про розмови, які ним велись з різними людьми з числа мешканців с.Красностав у різні часи його життя, а також в книгу увійшли розповіді односельчан про своїх сусідів та родичів, які зберігаються у пам`яті односельчан незмінно упродовж багатьох років і набули характеру усної історії містечка.

На запитання про те, чи отримував він дозвіл на опублікування історій з життя родичів позивача та персональних даних, пояснив, що не вбачав у цьому потреби, оскільки вважав вказану інформацію про позивача та її родичів відомою всім мешканцям с.Красностав, яким і присвячував свою книгу.

На його думку, він не допустив перекручувань фактів, які описані в книзі, з метою приниження честі та гідності будького з односельчан. Писав з надією зберегти у людей пам`ять про головні події в багаторічній історії хутора Красностав.

Заслухавши доводи позивача в обґрунтування позову, та міркування сторони відповідача, з`ясувавши зміст наданих суду письмових матеріалів, які стосуються суті спору сторін, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідачем ОСОБА_3 в надрукованій у 2017 році приватним видавницвом у м.Ніжині Чернігівської області, написаній ним художньодокументальній повісті «Ілюстрована історія Красностава» позивач виявила текстові масиви, в яких міститься негативна інформація щодо неї особисто та її родичів, яка має характер наклепу, тобто поширенням завідомо неправдивої інформації, яка за змістом є ганебною і не є оціночним судженням, а тому така інформація підлягає спростуванню.

Відомості, що використані відповідачем у повісті, мають спотворений характер та висловлені в брутальній та непристойній формі, що принижує гідність та честь осіб, які згадуються в книзі.

Позивач вважає, що недостовірна інформація про неї має бути спростована шляхом вилучення та/або знищення тієї інформації, що міститься в художньо-документальній повісті ОСОБА_3 у двох частинах: «Ілюстрована історія Красностава», про себе, членів своєї сімї, родичів, а також публічним вибаченням у редакції місцевих газет, а саме: «Вісті Борзнянщини» та «Чернігівський Вісник».

Відповідач позов визнав частково, пояснивши тим, що матеріал для книги накопичувався не лише за рахунок власних спогадів про розмови, які ним велись з різними людьми з числа мешканців с.Красностав у різні часи його життя, а також в книгу увійшли розповіді односельчан про своїх сусідів та родичів, які зберігаються у пам`яті односельчан незмінно упродовж багатьох років і набули характеру усної історії містечка.

Отримувати дозвіл на опублікування історій з життя, зокрема родичів позивача та персональних даних вказаного кола осіб, не вбачав потреби, оскільки вважав всю наявну інформацію про позивача та її родичів відомою всім мешканцям с.Красностав, яким і присвячував свою книгу.

Він вважає, що при написанні повісті не допускав перекручувань фактів, які описані в книзі, і не мав наміру принижувати честь та гідності будького з односельчан. Писав з надією зберегти у людей пам`ять про головні події в багаторічній історії хутора Красностав.

З огляду на ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Водночас, хоча й у ст.34 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, однак реалізація права на інформацію та вираження поглядів не повинна порушувати громадські, соціальні, духовні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах та для захисту репутації або прав інших людей.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до положень ст.94, 277 ЦК України - фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ст.277 ч.3 ЦК України поняття презумпції добропорядності передбачає, що поширена про певну особу негативна інформація вважається недостовірною, якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності.

Згідно з ст.277 ч.3 ЦК України поняття презумпції добропорядності передбачає, що поширена про певну особу негативна інформація вважається недостовірною, якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 275 Цивільного кодексу України передбачено право фізичної особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до статті 301 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Право на таємницю особистого життя означає гарантовану державою можливість самостійного визначення можливості ознайомлення з ним інших осіб, на збереження у таємниці відомостей особистого, інтимного характеру. Цивільне законодавство України закріплює право кожної особи на збереження у таємниці деяких відомостей щодо сфери її особистого життя. Захист особистого життя громадян ґрунтується на конституційно гарантованому праві кожному поваги до його приватного життя.

Відповідно до п.2 ст. 227 право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сімї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.

Відповідно до статті 442 Цивільного кодексу України твір (випуск твору у світ) не може бути опублікований, якщо він порушує права людини на таємницю її особистого і сімейного життя, завдає шкоди громадському порядку, здоровю та моральності населення. Ніхто не має права опублікувати твір без згоди автора, крім випадків, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301).

Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина 4 статті 4 Сімейного Кодексу України); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина 5 статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина 4 статті 7).

Правові відносини, повязані із захистом і обробкою персональних даних, регулюються Законом України «Про захист персональних даних», який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя у звязку з обробкою персональних даних.

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою субєкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657).

Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на мою думку, порушує право на повагу до гідності та честі.

Пунктом 1 цієї постанови визначено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність та честь.

Суд, досліджуючи докази в обґрунтування вимог позивача, пов`язаних з відшкодуванням судових витрат, включаючи витрати на придбання пального для автомобіля для проїзду з м.Києва до Борзнянського районного суду, не знайшов ознаків належної ідентифікації приналежності наданих касових чеків представнику позивача, а тому суд вважає, що в цій частині вимог позивачу слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 34, 55 Конституції України, ст.ст. 275, 277, 278, 297, 298 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1, ст.ст.10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності задовольнити частково.

1.Визнати такими, що не є документально підтвердженими факти, визначені ОСОБА_3 в написаній ним художньодокументальній повісті «Ілюстрована історія Красностава», надрукованій у 2017 році приватним видавницвом у м.Ніжині Чернігівської області, які містяться на таких сторінках книги: 340, абзац 4; 295 абзац 1; 298 абзаци 6, 8; 293, абзац 5; 352, абзац 5; 341, абзац 2, згідно з фрагментами текстів у книзі, які повністю процитовані позивачем у позові. Водночас, вважати зазначені факти (відомості) такими, що порушують честь та гідність позивача, яка перебуває у родинному зв`язку з особами, визначеними ОСОБА_3 у вказаних фрагментах тексту його книги.

2.Зобовязати ОСОБА_3 протягом 14 днів після набрання чинності рішенням суду спростувати вказані факти, що були поширені виданням книги, шляхом опублікування вибачення в газетах: ВІСТІ БОРЗНЯНЩИНИ (Чернігівська обл., Борзнянський р-н, м. Борзна) та ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ВІСНИК (вулиця ОСОБА_15. 4, м. Чернігів) тексту оголошення, визначеного позивачем - "Повідомляємо, що дана інформація не відповідає дійсності. Автор повісті не володіє будь-якими фактами, які підтверджують викладені твердження щодо позивача, її сімї та родичів."

3.Стягнути з ОСОБА_3 (16425, Чернігівська область, Борзнянський район, село Красностав, вул. Стягайлівка, буд. 2) на користь ОСОБА_2 (02152, м. Київ, пр-т. Тичини 24, кв. 20) витрати з оплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

В решті вимог, заявлених позивачем, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя

Борзнянського районного суду ОСОБА_11