Справа № 301/1834/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Іршавської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Іршавської РДА, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірвано. У травні 2016 року, ще до народження молодшого сина, відповідач пішов із сім'ї, не підтримував позивачку під час вагітності та пологів, не піклувався про старшого сина ОСОБА_6. З того часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач не цікавиться дітьми, їхнім вихованням, жодного разу не був у дошкільному навчальному закладі, який відвідує старший син ОСОБА_6, не цікавиться його нахилами і здібностями, ніколи не виявляв турботи щодо стану здоров'я своїх дітей.

Згідно судового наказу №301/2431/16-ц, виданого 05.12.2016 року Іршавським районним судом, з відповідача, починаючи з 01.12.2016 року, щомісяця стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини, до досягнення дітьми повноліття. 15.02.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. З часу присудження аліментів відповідач не здійснив жодного платежу по аліментах, у зв'язку з чим станом на 10.08.2017 року розмір його заборгованості за аліментами становить 9627,60 грн.

У серпні 2017 року позивачка звернулася до служби у справах дітей Іршавської РДА з письмовою заявою про розгляд питання стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно двох їхніх малолітніх дітей. Питання доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було винесено 17.08.2017 року на розгляд чергової комісії з питань захисту прав дитини Іршавської РДА, де було заслухано позивачку, свідчення сусідів, досліджено письмові документи, і за результатами чого встановлено всі вищенаведені факти. Згідно висновку органу опіки та піклування Іршавської РДА №02-33/1508 від 22.08.2017 року, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З урахуванням наведеного, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що у січні 2016 року відповідач виїхав на заробітки в Росію, а у травні 2016 року, незважаючи на вагітність позивачки, повідомив по телефону, що більше до неї не повернеться, оскільки проживає з іншою жінкою. З січня 2016 року відповідач більше додому не повертався, своїми дітьми не цікавився, їх матеріальним забезпеченням та вихованням не займався. Відповідач приїхав з Росії у жовтні 2017 року, дізнавшись про даний позов, сплатив борг за аліментами, але більше ніякої матеріальної допомоги дітям не надає. Знаючи, що старший син в лікарні, не навідав його, не дав коштів для придбання ліків, посилаючись на сплату ним аліментів. Молодшого сина відповідач з народження ще жодного разу не бачив. З часу приїзду додому, відповідач жодного разу не прийшов до дітей, не поцікавився їх здоров'ям, розвитком чи вихованням. Просила позбавити відповідача батьківських прав.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у січні 2016 року виїхав на заробітки в Росію, звідки повернувся додому тільки на початку жовтня 2017 року. За весь час відсутності, він декілька раз родичами передавав для дітей іграшки, солодощі та дитячі речі, але позивачка відмовлялася передавати їх дітям. Гроші на утримання дітей позивачці не передавав, оскільки вважав, що придбає для дітей все необхідне після повернення додому. Про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів він не знав, тому аліменти не сплачував. Після повернення в Україну, погасив борг за аліментами, навідував старшого сина в дитячому садочку, однак, йому відмовили у спілкуванні з сином, оскільки позивачка це заборонила. До дітей додому не приходив, оскільки позивачка не бажає з ним спілкуватися. Просив відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні 21.11.2017 року позовні вимоги не визнав і просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що відповідача з січня 2016 року по жовтень 2017 року не було дома, тому він не міг спілкуватися з дітьми та займатися їх вихованням. Родичами він передав для дітей одяг, іграшки та солодощі, однак, позивачка відмовлялася їх приймати. Відповідач не знав про стягнення з нього за рішенням суду аліментів, тому виникла заборгованість по їх сплаті, яку ОСОБА_2 погасив одразу після повернення додому. Вважав, що підстав для задоволення позову не має, оскільки відповідач умисно не ухилявся від виконання батьківських обов'язків. У судове засідання 27.11.2017 року не з'явився, поважність неявки не підтвердив, відповідач не заперечував проти розгляду справи за відсутності свого представника.

Представник органу опіки та піклування Іршавської РДА Урста І.П. вважала позовні вимоги підставними, висновок органу опіки підтримала і просила позбавити відповідача батьківських прав. У судове засідання 27.11.2017 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним повідомлена, причини неявки до суду не повідомила (а.с.110).

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що під час перебування на заробітках в Росії відповідач, який є її братом, передав для дітей дитячий одяг, іграшки, телефон, солодощі, однак, позивачка відмовлялася їх приймати та передати дітям. Зі слів відповідача знає, що позивачка не дає йому спілкуватися з сином.

У судовому засіданні 27.11.2017 року позивачка та її представник не наполягали на допиті свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та відкликали клопотання про їх допит.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

З січня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з позивачкою. Дані обставини підтвердив у судовому засіданні відповідач. Вказане також підтверджується актом обстеження факту проживання, складеного комісією Білківської сільської ради 08.08.2017 року (а.с.6).

05.12.2016 року Іршавським районним судом видано судовий наказ №301/2431/16-ц про стягнення з відповідача щомісяця, починаючи з 01.12.2016 року, аліментів на користь позивачки на утримання двох дітей в розмірі по 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7).

15.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53412434 з примусового виконання судового наказу №301/2431/16-ц, виданого 05.12.2016 року Іршавським районним судом (а.с.8).

Згідно ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак, позивачкою, всупереч приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дітей, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дітей.

Позивачка посилається на те, що відповідач не спілкується з дітьми з травня 2016 року, не навідує їх, не цікавиться їх вихованням та розвитком. У той же час позивачка не заперечувала, що відповідач був відсутній на території України з січня 2016 року по жовтень 2017 року.

Відповідач пояснив з даного приводу, що не міг здійснювати своїх обов'язків по вихованню дітей, не мав можливості спілкуватися з ними, оскільки з січня 2016 року по жовтень 2017 року перебував за кордоном. Після приїзду додому приходив до старшого сина в садок, однак, вихователі не надали йому можливість спілкуватися з сином, оскільки позивачка заборонила це робити. Додому до синів не приходив, оскільки позивачка та її батьки не бажають його там бачити.

Позивачка також посилається на те, що відповідач не займається матеріальним забезпеченням дітей та не сплачує аліменти на їх утримання.

Стосовно несплати аліментів або нерегулярної її сплати, то сама по собі дана обставина не може бути підставою для позбавлення батьківських прав за відсутності доказів ухилення батька від виховання дитини.

Згідно довідки Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області №13.5-11/1/17 від 10.08.2017 року, станом на 10.08.2017 року заборгованість боржника ОСОБА_2 складала 9627,60 грн. (а.с.9).

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він не знав про існування судового наказу про стягнення з нього аліментів, оскільки з січня 2016 року перебував на заробітках у Росії.

На даний час ОСОБА_2 у повному обсязі погасив заборгованість за аліментами. Зокрема, 04.10.2017 року ОСОБА_2 сплатив 7500 грн., 13.10.2017 року ним було сплачено 6500 грн., а 03.11.2017 року - 2050 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.63, 64,99).

Дану обставину у судовому засіданні підтвердила позивачка.

Отже, заборгованість по аліментам на день розгляду справи відсутня.

Відповідач також пояснив, що за час відсутності дома він передавав дітям одяг, іграшки, солодощі, які позивачка відмовилася передавати дітям. Вказану обставину підтвердила в судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_9

У висновку органу опіки та піклування Іршавської РДА №02-33/1508 від 22.08.2017 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що відповідач не бере участі у вихованні дітей з листопада 2016 року, матеріально дітей не утримує, призначених аліментів не сплачує. Відповідно до інформації Білківської сільської ради від 08.08.2017 року, ОСОБА_2 з травня 2016 року не проживає з дружиною та дітьми. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх, розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.08.2017 року. Прийнято рішення, письмовий висновок, за яким орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх синів (а.с.15).

З даного висновку вбачається, що такий зроблено органом опіки та піклування за відсутності ОСОБА_2 виключно на підставі пояснень матері. Самого ОСОБА_2 орган опіки та піклування не вислуховував, його особисту думку з приводу даного питання не запитував та не надавав їй оцінки. При наданні висновку, орган опіки посилався на наявність заборгованості відповідача за аліментами, яка на день розгляду справи погашено, а також на те, що відповідач не спілкується з дітьми та не займається їх вихованням. При цьому, органом опіки не враховано фактичну відсутність відповідача за місцем проживання та його перебування за кордоном з січня 2016 року по жовтень 2017 року.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

На думку суду, позивачкою не наведено в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їхнього батька по відношенню до них батьківських прав, не надано доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки його перебування протягом тривалого часу за кордоном і фактична відсутність за місцем проживання не є доказом умисного ухилення від догляду, утримання та виховання дітей, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу з цього приводу, винна поведінка відповідача або свідоме нехтування своїми обов'язками по відношенню до дітей належними доказами не доведена.

Позивачкою не спростовано тих обставин, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог. На даний час відповідач прагне належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, у повній мірі приймати участь у вихованні дітей.

Виходячи з найбільшого забезпечення прав та дотримання інтересів малолітніх дітей, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом по відношенню до особи, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивачкою не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому суд вважає у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. 164 СК України, ст. ст. 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Іршавської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських