Дата документу 21.11.2017 Справа № 554/1876/17
Провадження №2/554/1678/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарях Садошенко М.П., Ткаченко А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №PLKPGK. Згідно умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 73201,22 доларів США на термін до 12.09.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Своїх зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту ОСОБА_1 не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом,комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором у відповідача станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість в сумі 539790,70 доларів США, яка складається з наступного: 231106,11 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 73583,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 18663,35 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 216437,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 18460,91 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2017 року складає 499367,62 гривень за кредитним договором №PLKPGK від 12.09.2008 року, яка складається з наступного: 18460,91 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2014 року по 28.02.2017 року.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити повністю; позивач надав до суду письмові пояснення. Пояснила, що відповідач взяв кредит для купівлі житла; неналежним чином виконував умови договору; п.5.5 кредитного договору встановлений 5-річний строк позовної давності, а тому не підлягає застосуванню строк позовної давності; рішенням Ленінського районного суду м.Полтави було звернуто стягнення на майно відповідача; ухвалою суду була виправлена описка в рішенні з гривні на долар США; кредит так і залишився доларовим; нарахування відсотків відбувалося зі зменшенням суми.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні вимог. Пояснив, що банк його не попередив про продаж будинку; заборгованість неправильно розрахована, свого розрахунку у нього немає.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відсотки нараховані без зменшення суми боргу; будинок відповідача був проданий за заниженою ціною; у серпні 2009 року позивач вже звертався до суду з позовом, 5-річний строк давності пройшов 15.09.2014 року; 28.10.2008 року був останній платіж, від цього часу пройшло 7 років і 7 місяців; розрахунки недоведені, даних у валюті не надано, пройшов строк позовної давності; доказів, що відповідач отримав кредит немає.

Заслухавши представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №PLKPGK (а.с. 7-9).

Згідно умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 73201,22 доларів США на термін до 12.09.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Підписавши кредитний договір, анкету-заяву ОСОБА_1 приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в Приват-Банку (а.с.120-121).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем 12.09.2008 року було укладено договір іпотеки №PLKPGK, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 54,9 кв.м, який розташований за адресою: м.Полтава, вул..Громадська,35 а.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 10.12.2010 року визнано дійсним договір іпотеки №PLKPGK від 12.09.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLKPGK від 12.09.2008 року в розмірі 64049,27 гривень звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 54,9 кв.м, який розташований за адресою: м.Полтава, вул..Громадська,35 а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (а.с.38-40).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 30.07.2014 року виправлено описку в рішенні Ленінського районного суду м.Полтави від 10.12.2010 року, оскільки невірно було зазначено валюту заборгованості «64049,27 гривень» замість «64049,27 доларів США» (а.с.122).

На підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банком було продано предмет застави за договором купівлі-продажу від 18.07.2016 року за ціною 173982 гривень згідно оцінки, що виявилося недостатнім для погашення всієї суми заборгованості.

Згідно з розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», який відповідачем не спростований, заборгованість за договором станом на 28.02.2017 року становить 539790,70 доларів США, яка складається з наступного: 231106,11 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 73583,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 18663,35 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 216437,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.3-5 розрахунок заборгованості).

Таким чином, матеріалами справи встановлено та доведено, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 73201,22 доларів США, яким ОСОБА_1 користувався. Факт користування кредитними грошима, підтверджується даними виписки по рахунку ОСОБА_4, яка у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є належним доказом у справі (а.с.75-79). Разом з тим, будь-яких належних, у розумінні статей 58, 179 ЦПК України доказів відсутності боргу перед ПАТ КБ "Приватбанк", відповідач суду не надав, про існування таких доказів не зазначив. Твердження відповідача про те, що заборгованість неправильно розрахована, є бездоказовими і такими, що не спростовують обставин неналежного виконання з боку ОСОБА_4 взятих на себе договірних обов'язків.

Позивач, посилаючись на те, що діюче законодавство не зобовязує кредитора вимагати від боржника обовязково всієї суми заборгованості, а лише надає йому таке право, просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму заборгованості за договором 18460,91 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2017 року складає 499367,62 гривень за кредитним договором №PLKPGK від 12.09.2008 року, яка складається з наступного: 18460,91 доларів США заборгованість по відсотками за користування кредитом за період з 25.12.2014 року по 28.02.2017 року.

Таким чином, беручи до уваги, що у відповідача створилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту у сумі 18460,91 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2017 року складає 499367,62 гривень.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується тверджень сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК, України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з п.п.5.5. кредитного договору №PLKPGK від 12.09.2008 року, терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років (а.с.7-9).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм та ураховуючи те, що відповідач уклав з позивачем кредитний договір, суд вважає, що сторони з дотриманням приписів ч. 1 ст. 259, ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України домовились у письмовій формі про збільшення позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів до п'яти років.

У зв'язку із цим, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не можна визнати обґрунтованими.

За встановлених обставин, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 18460,91 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2017 року складає 499367,62 гривень, та повернення судового збору у розмірі 7490,51 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.526,610,611 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість у розмірі 18460,91 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2017 року складає 499367,62 гривень за кредитним договором №PLKPGK від 12.09.2008 року,а також повернення сплаченого судового збору у розмірі 7490,51 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.М.Чуванова