Ухвала

іменем україни

2 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину удаваним,за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 4 серпня 2008 року № 014/151822/3177/74 у розмірі 87 095, 54 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до долара США станом на дату розрахунку було еквівалентно 1 830 200 грн 69 коп. з яких: 75 951,70 доларів США, що еквівалентно 1 596 027 грн 23 коп. - непогашена сума кредиту, в тому числі прострочена 1 153,09 доларів США; 6 669,52 доларів США, що еквівалентно 140 151 грн 38 коп. - несплачені відсотки; 4 474, 32 доларів США, що еквівалентно 94 022 грн 08 коп. - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

Позивач посилався на те, що 4 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5було укладено кредитний договір № 014/151822/3177/74, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 113 тис. доларів США зі сплатою 15,1% річних та строком повернення до 4 серпня 2018 року.

30 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили строк кредиту збільшити на 108 календарних місяців, тобто до 4 червня 2027 року. Також сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. 21 червня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили строк кредиту збільшити на 12 календарних місяців, тобто остаточною датою погашення кредиту є 4 серпня 2028 року. Крім того, 27 листопада 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої з 27 листопада 2012 року за користування кредитом позичальник сплачує банку плату у вигляді процентів за наступною фіксованою відсотковою ставкою 13,85 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором 4 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 16012/3177/305653/132, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за борговими зобов'язаннями ОСОБА_5 а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), у розмірі та у строки передбачені кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки за виконання інших умов кредитного договору в повному обсязі.

Позивач зазначав, що ОСОБА_5 не виконав свої договірні зобов'язання, у зв'язку з чим просив стягнути існуючу заборгованість солідарно з відповідачів.

20 листопада 2015 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов до суду, у якому просив визнати удаваним правочином кредитний договір від 4 серпня 2008 року № 014/151822/3177/74, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині визначення розміру кредиту у сумі 113 тис. доларів США, а правочин, який реально був укладений між сторонами - кредитний договір з розміром кредиту у сумі 526 284 грн 85 коп. та визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 30 червня 2009 року та від 21 червня 2011 року до кредитного договору від 4 серпня 2008 року № 014/151822/3177/74; визнати кредитний договір та всі його зобов'язання за цим договором протиправними.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 75 951,70 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 6 669,52 доларів США заборгованості з відсотків за користування кредитом, 94 022 грн 88 коп. пені. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки належними і допустимими доказами у справі доведено, що позичальник ОСОБА_5 не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 4 серпня 2008 року № 014/151822/3177/74 та додатковими угодами до нього, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню як з боржника, так і поручителя у солідарному порядку. Разом із цим суди визнали такими, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом, оскільки підстав вважати оспорюваний договір удаваним немає. Виходячи із цього не підлягала задоволенню і решта заявлених ОСОБА_5 вимог.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, відхилити, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: