Справа № 308/9218/17
09 листопада 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про стягнення коштів,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 міської ради про стягнення коштів.
Позовну заяву мотивує тим, що рішенням IV сесії ОСОБА_2 міської ради V скликання № 621 від 05.02.2008 року, їй було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пл. 0,06 га в районі вул. Озерної, поз.82 м. Ужгород. П.8 цього рішення, її разом з іншими набувачами права власності на землю, було зобовязано створити товариство, за рахунок коштів забудовників, для централізованого розвитку інфраструктури, зазначалося, також, що документи про право власності на земельні ділянки будуть видаватися членам товариства, в подальшому такого створено не було.
Однак, як вказує позивачка Постановами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.04.2009 (по справі № 2а-79/09) року та від 14.02.2013 року (справа № 2-а-1024/11), які набули законної сили визнано незаконним та скасовано рішення ОСОБА_2 міської ради № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», та визначено порядок оплати замовниками коштів після отримання у власність земельної ділянки.
У зв'язку із викладеним позивачка просить позовну заяву задоволити, стягнути з ОСОБА_2 міської ради, а саме з місцевого бюджету м. Ужгород, на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 15 640, 00 грн. (пятдесят тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.) в т.ч.: 15 000,00 грн.(п'ятнадцять тисяч грн.00коп.), які перераховані на рахунок місцевого бюджету м. Ужгород згідно квитанції № 15729768 від 21.02.08 р. призначенням платежу: внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород та 640,00 грн.(шістсот сорок грн..) судових витрат.
В судове засідання позивач не зявився, на адресу суду направив заяву відповідно до якої просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до викладених у позовній заяві підстав, проти заочного рішення не заперечує.
Представник ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що рішенням IV сесії ОСОБА_2 міської ради V скликання № 621 від 05.02.2008 року, ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пл. 0,06 га в районі вул. Озерної, поз.82 м. Ужгород. П.8 цього рішення, її разом з іншими набувачами права власності на землю, було зобовязано створити товариство, за рахунок коштів забудовників, для централізованого розвитку інфраструктури, зазначалося, також, що документи про право власності на земельні ділянки будуть видаватися членам товариства, в подальшому такого створено не було.
Дана оплата була здійснена нею відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», де зокрема п. 3 рішення вимагалося, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Тобто цим пунктом відповідач зобовязував отримувачів земельних ділянок перераховувати кошти в примусовому порядку. Однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.
На виконання вказаних умов, а саме попередньої оплати на ім'я ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 447645 від 28.10.08.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 р. було визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_2 міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлової будівництва.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.
Відповідно до зазначених рішень судів, питання сплати замовниками кошів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, повинно вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Що передбачено постановою КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40.
Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.
Положення статей Закону України «Про планування і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.
Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
В силу положень ст.ст. 12-14 ЦК України, особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї; зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.
Позивач пред'явила позов саме про повернення коштів, отриманих відповідачем без законних підстав, навела відповідне фактичне і правове обґрунтування, саме ці факти і обставини були покладені в основу позову. Закон не пов'язує право громадянина на одержання земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва за рішенням суб'єкта права комунальної власності на землю, чинність відповідного рішення, видачу Державного акта на право власності на землю із обов'язковою участю громадянина у товаристві забудовників, із сплатою коштів, що безпосередньо не передбачені законодавством у відповідній процедурі оформлення права власності на землю, зокрема, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідної території. Тож закон не встановлює відповідних правових підстав для перерахування коштів, що мало місце. На час вирішення справи судом першої інстанції було скасовано і рішення міської ради, яке слугувало безпосередньою підставою для перерахування коштів, тобто, відповідна підстава перестала існувати.
Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерна (поз.82), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.
Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).
За таких обставин, з урахуванням положень ст. 61 ч. 3 ЦПК України, норми ст.ст. 12-15, ст. 1212 ч.ч. 1, 2 ЦК України, відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на встановлене, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття і збереження відповідачем належних позивачу коштів без достатньої правової підстави. У позивача виникло право вимоги, а у відповідача - обов'язок повернення коштів.
Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст.118 ЗК України, ст.1212 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 224, 226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 міської ради про стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Закарпатської області, за рахунок коштів місцевого бюджету м.Ужгород, на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) кошти в розмірі 15 000,00 грн., перераховані 21.02.2008 року через Філію ВАТ «Експортно-Імпортний банк України» у м. Ужгороді до міського бюджету м. Ужгород , з призначенням платежу: внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород (квитанція № 15729768).
Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 640,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_4