У х в а л а

15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року, клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Московський районний суд м. Харкова рішенням від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: стягнув з ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви (26 лютого 2016 року) до досягнення повноліття дитиною; з 26 лютого 2016 року суд припинив стягнення аліментів з ОСОБА_5; розподілив судові витрати.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

18 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини першої статті 162, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи зазначену підставу подання заяви про перегляд указаного судового рішення, заявниця посилається на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2011 року, 19 грудня 2012 року та 04 грудня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Водночас заявниця порушує питання про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Оскільки наведені заявницею причини для звільнення від сплати судового збору підтверджені відповідними доказами і їх можна вважати поважними, то клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 12 червня 2017 року, суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина, оскільки з огляду на положення статті 180 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_687/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1> СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1> батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому суди взяли до уваги той факт, що дитина на теперішній час мешкає з позивачем та перебуває повністю на його утриманні.

Разом з тим у наданому заявницею для порівняння рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з огляду на положення статті 180 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_687/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1> СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1>, оскільки рішенням суду визначено місце проживання дитини саме з позивачкою.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Разом з тим в інших рішеннях колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2011 року та 04 грудня 2013 року, на які також посилається заявниця, містяться висновки про застосування до спірних правовідносин норм частини першої статті 162 СК України щодо правових наслідків протиправної поведінки одного з батьків при визначенні місця проживання малолітньої дитини.

Таким чином, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтею 82, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання і розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання і розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк