Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1966/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Карпенка О.Л.,

суддів: Гайсюка О.В., Мурашка С.І.

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом Товариств з обмеженою відповідльністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем,

ВСТАНОВИЛА:

20 грудня 2016 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» з вимогами про визнання договору оренди землі, укладеного 5 серпня 2014 року між ОСОБА_3 і СТОВ «Агролан» недійсним та визнання поновленим договору оренди землі від 9 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2І і ТОВ «Агроконтракт-Н».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що являючись добросовісним орендарем належної на праві власності ОСОБА_2 земельної ділянки площею 3,38 га на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району до закінчення строку дії договору позивач повідомив орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на поновленння договору оренди. Після закінчення у травні 2014 року строку дії договору він продовжив користуватися земельною ділянкою ОСОБА_2 та сплачував останньому орендну плату. Проте 5 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав договір оренди вказаної спірної земельної ділянки з СТОВ «Агролан», що на думку позивача, є порушенням його права на поновлення раніше укладеного договору оренди землі на новий строк.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі він просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення , яким задовольнити його позов.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, позивач послався на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вважає неправильним висновок суду про нездійснення державної реєстрації договору оренди землі від 9 жовтня 2008 року у встановленому законодавством порядку та не набрання цим договором чинності і відсутності у позивача титулу щодо спірної земельної ділянки. Висновок суду про належне повідомлення ОСОБА_2 позивача про свої заперечення проти поновлення договору на новий строк не підтверджено доказами. Суд невірно тлумачить зміст п. 3.2. договору. Суд не врахував, що конклюдентні дії сторін ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 після спливу строку дії договору свідчать про його поновлення на підставі ст. 33Закону України «Про оренду землі». Наявність договору сервітуту, який укладений між сторонами в період розгляду даної справи в суді, не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача за захистом якого він звернувся до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та надав усні пояснення.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не зявився.

Його представник, ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги. Вона надала усні та письмові (а.с. 188 193) пояснення про те, що до закінчення строку дії договору та відповідно до умов договору ОСОБА_2 повідомив про своє небажання поновлювати з ним договір на новий строк. У звязку з відсутністю домовленості про поновлення договору та його умови позивач втратив переважне право і відповідач був вільний у виборі способу використання своєї землі. Крім того, позивач направив повідомлення про свій намір скористатися своїм правом на поновлення договору за адресою за якою ОСОБА_2 не проживає, а отже так повідомлення він не отримував. Відповідач також вважає, що позивач неналежним чином виконував умови договору так, як орендну плату за 2014 рік сплатив невчасно а після закінчення дії договору не повернув йому земельну ділянку за актом приймання-передачі. Також вважає правильним висновок суду про те, що укладений між позивачем ОСОБА_2 договір оренди землі зареєстрований неналежним органом.

Представники СТОВ «Агролан», ОСОБА_6 і ОСОБА_7, також заперечили проти доводів апеляційної скарги, надали суду усні та письмові пояснення по суті спору (а.с. 178 186) і просили залишити її без задоволення в яких підтримали висновки суду щодо неналежної реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Агроконтракт-Н» та відсутності у позивача прав орендаря спірної земельної ділянки. Крім того, користуючись земельною ділянкою, позивач порушував досягнуті з власником землі домовленості, не надіслав орендодавця проект додаткової угоди, після спливу строку договору не здійснював використання земельної ділянки, що виключає поновлення договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки № 505, площею 3,38 га, розташованої на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0505, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 005555.

9 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди він укладений на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.2 договору сторони погодилися, що його дія продовжується на наступний термін дії, вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

Укладений договір зареєстрований 28 травня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.09.377.00009.

ТОВ «Агроконтракт - Н», згідно вимогам ст. 33 Закону України «Про оренду землі», з метою скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди, двічі направляв відповідачу листи-повідомлення за вих. № ПП-1 від 5 березня 2013 року та за вих. № 7 від 8 лютого 2014 року з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди.

Після закінчення строку дії договору, тобто після 28 травня 2014 року, позивач належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконував свої обовязки орендаря, використовував земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачував відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000207 за 2014 рік у відповідності до якої ОСОБА_2 отримав орендну плату від позивача за весь 2014 рік 23 березня 2015 року.

Проте 5 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» було укладено договір оренди землі № 33, відповідно до якого ОСОБА_2 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 505 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради, площею 3,38 га, кадастровий номер № :02:000:0505, строком на 5 років.

30 червня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 33 від 5 серпня 2014 року, державна реєстрація, якої здійснена 6 липня 2017 року.

3 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 6 липня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що, на його переконання, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «Агроконтракт-Н» договір оренди землі від 9 жовтня 2008 року всупереч діючому на той час Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, зареєстрований не повноваженим субєктом а тому не набув чинності і не може вважатись правовстановлюючим документом, який би закріплював за позивачем законний титул щодо спірної земельної ділянки. За відсутності у позивача права, за захистом якого він звернувся до суду, позов задоволенню не підлягає.

Суд послався у рішенні ще на одну підставу відмови у позові наявності ніким не оспореного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» 3 липня 2017 року, державна реєстрація за СТОВ «Агролан» права землекористування здійснена 6 липня 2017 року.

Проте такі висновки суду є хибними.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду неповною мірою відповідає цим вимогам.

Реалізуючи свої правомочності, передбачені ст. ст. 316 327 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, в тому числі укладати договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування (ч. 1 ст. 792 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Такими законами являються Земельний кодекс України та Закон України «Про оренду землі» (далі за текстом Закон).

Згідно ст. 1 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст. 6 Закону права оренди земельної ділянки набувають орендарі на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦУ України, законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).

Згідно діючої станом на час укладення ОСОБА_2 і ТОВ «Агроконтракт-Н» договору оренди земельної ділянки, тобто станом на 9 жовтня 2008 року та станом на день його реєстрації 28 травня 2009 року, редакції ст. 20 Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрації договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладалися на Державний комітет України по земельних ресурсах.

На виконання цього Указу Президента України Держкомземом видано наказ від 2 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, реєстрацію договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

Вказаним Тимчасовим порядком була врегульована процедура реєстрації договорів оренди землі.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення договору оренди від 9 жовтня 2008 року.

Місцевий суд мав керуватись нормативно-правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

Укладений 9 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтрак-Н» та ОСОБА_2 договір оренди землі зареєстрований 28 травня 2009 року спеціальним уповноваженим субєктом структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

За таких обставин, висновок суду про те, що реєстрація договору оренди земельної ділянки від 9 жовтня 2008 року проведена всупереч законному порядку, є хибним, таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального прав.

Враховуючи норми ст. 792 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» можна дійти висновку, що внаслідок укладення власником договору оренди землі його право володіти та користуватися належною йому земельною ділянкою переходить до орендаря, а отже протягом строку дії договору не може бути передано ним третій особі на шкоду правам орендаря.

З урахуванням дати державної реєстрації укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Агроконтракт-Н» договору оренди земельної ділянки, 28 травня 2009 року, та строку на яки сторони уклали цей договір, згідно п. 3.1. договору 5 років, вказаний договір діяв до 28 травня 2014 року.

За загальним правилом, встановленим ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Проте ст. 33 вказаного Закону визначаються правові підстави поновлення договору оренди землі.

Згідно частин 1 5 ст. 33 Закону ( у редакції, яка була чинною на травень серпень 2014 року, час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно ч. 6 ст. 33 Закону уразі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Підпунктом 9.3.4. пункту 9.2. договору оренди земельної ділянки від 9 жовтня 2008 року ОСОБА_2 і ТОВ «Агроконтракт-Н» визначили, що орендар має переважне право після закінчення строку договору на поновлення його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені ст. 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2539цс16, який викладено у постанові від 6 вересня 2017 року.

Протягом строку дії договору та до моменту укладення договору оренди між ОСОБА_2 і СТОВ «Агролан», позивач належно виконував свої зобовязання перед орендодавцем, зокрема, щодо належного використання обєкта оренди та сплати орендної плати, що не заперечувалося ОСОБА_2 та його представником.

Водночас сторони визнали, що орендну плату за 2014 рік позивач сплатив у березні 2015 року, а не до 30 грудня поточного року в якому здійснювалося користування земельною ділянкою.

Проте для констатації наявності підстав набуття орендарем переважного права на укладення договору оренди на новий строк правове значення мають його дії до моменту порушення переважного права з боку орендодавця.

Станом на 5 серпня 2014 року позивач порушень умов договору не допускав, а отже був добросовісним орендарем і набув переважне право на укладення нового договору.

Суд першої інстанції на підставі наданих позивачем і досліджених у судовому засіданні доказів правильно встановив, що з метою скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди, позивач направив відповідачу цінний лист-повідомлення за вих. № 7 від 8 лютого 2014 року з пропозицією поновлення договору оренди, до якого було додано проект додаткової угоди (а.с. 15 17).

Вказаний лист-повідомлення направлений позивачем за відомою йому адресою, яка вказана у договорі оренди від 9 жовтня 2008 року, а саме: 26000, Кіровоградська обл.., Новомиргородський р-н, с. Рівне.

Факт вручення 21 березня 2014 року цього поштового відправлення особисто ОСОБА_2 підтверджується відміткою та підписом у повідомлені про вручення поштового відправлення (а.с. 14).

Відповідачі не оскаржували рішення суду першої інстанції, зокрема і в частині встановлення обставин належного та своєчасного повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» ОСОБА_2 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а отже погодилися з правильністю висновків суду щодо цих обставин.

Посилання відповідачів на те, що з 8 червня 2011 року ОСОБА_2 змінив реєстрацію місця проживання і є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Кам`януватка, вул. Щорса, 14, не може свідчити про те, що позивач не повідомив його по свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк у спосіб, передбачений ч. 2, 3 ст. 33 Закону так, як відповідач не повідомив орендаря про зміну адреси та не вказав нову адресу для листування з ним.

З урахуванням отриманням 21 березня 2014 року ОСОБА_2 пропозиції позивача поновити договір оренди та проекту додаткової угоди, відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону ОСОБА_2 у місячний строк, тобто до 21 квітня 2014 року, мав розглянути надіслані орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди і у випадку наявності у нього наміру в подальшому здавати земельну ділянку в оренду узгодити з орендарем істотні умови договору або виказати свої заперечення щодо його поновлення.

Нічим не обумовлене заперечення орендодавця проти поновлення договору оренди, або неправдиве повідомлення ним про відсутність наміру надавати земельну ділянку в оренду на майбутнє, за умови подальшої її передачі іншому орендарю, також є порушенням переважного права попереднього орендаря.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 надав докази направлення позивачу листів-повідомлень від 23 листопада 2013 року (а.с. 201 202) та від 26 квітня 2014 року (а.с. 203) в яких вказав про своє небажання укладати новий договір з ТОВ «Агроконтракт-Н» та намір самостійно використовувати її.

Орендодавець втрачає переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк лише у випадках, коли між ним і орендодавцем не досягнуто домовленості що істотних умов договору (ч. 4 ст. 33 Закону), або коли власник землі в подальшому використовує земельну ділянку особисто, тобто не передає її в оренду.

Проте у даній справі судом встановлено, що ОСОБА_2 неправдиво заявляв про намір самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, не намагався узгодити з позивачем умови укладення нового договору, а після закінчення строку дії укладеного з ТОВ «Агроконтракт-Н» договору уклав договір з іншим орендарем - СТОВ «Агролан».

Така поведінка орендодавця відносно орендаря є недобросовісною відносно попереднього орендаря так, як останній неправомірно позбавляється належного йому преважного права оренди.

Крім цього, після закінчення строку дії договору оренди від 9 жовтня 2008 року позивач не повернув ОСОБА_2 орендовану земельну ділянку, а продовжував використовувати її шляхом вирощування посівів сільськогосподарських культур до моменту їх збирання, що відповідачами не заперечувалося. Крім того, згодом, сплатив орендну плату орендодавцю за повний рік користування.

З наданого відповідачем СТОВ «Агролан» завдання тракториста вбачається, що новий орендар приступив до використання спірної земельної ділянки 22 листопада 2014 року.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_2 міг заперечувати проти подальшого використання земельної ділянки орендарем та поновлення договору. Однак таке право він міг реалізувати лише протягом одного місяця після спливу строку договору.

Враховуючи, що після закінчення строку дії договору оренди від 9 жовтня 2008 року позивач продовжував використовувати земельну ділянку, а орендодавець протягом місяця, тобто у період з 29 травня по 29 червня 2014 року, не направив йому лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору, а тому з останньої дати такий договір вважається поновленими в силу прямого припису ч. 6 ст. 33 Закону.

З урахуванням того, що ТОВ «Агроконтракт-Н» добросовісно виконував умови укладеного договору оренди землі, набув переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строку і в межах встановленого Законом строку повідомив ОСОБА_2 про свій намір скористатися своїм правом і після закінчення строку дії договору продовжив користуватися земельною ділянкою за відсутності направлення йому орендарем протягом місяця після закінчення строку дії договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, а попередні листи-повідомлення орендодавця були спрямовані лише на обмеження права орендаря, укладення 5 серпня 2014 року між ОСОБА_2 і СТОВ «Агролан» договору оренди тієї ж земельної ділянки є фактом порушенням прав ТОВ «Агроконтракт-Н» на поновлення договору і платне строкове користування земельною ділянкою за її призначенням.

Проте права позивача не можуть бути захищені шляхом визнання оспорюваного договору оренди недійсним так, як станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення цей договір був розірваний за згодою ОСОБА_2 і СТОВ «Агролан», а отже предмет спору, в цій його частині, перестав існувати і оспорюваний договір більше не створює правових наслідків для позивача.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позову про визнання недійсним укладеного 5 серпня 2014 року між ОСОБА_2 і СТОВ «Агролан» договору оренди земельної ділянки належить відмовити.

Проте розірвання укладеного між відповідачами по справі договору оренди не мало наслідком повного відновлення прав позивача, а тому, враховуючи, що відповідачі не визнають право позивача на поновлення договору, вимога про визнання договору від 9 жовтня 2008 року поновленим підлягає задоволенню. Такий спосіб захисту порушеного права відповідає п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Та обставина, що в ході розгляду спору в суді першої інстанції відповідача по справі уклали договір емфітевзису, який не оспорений позивачем, не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права і повної відмови в позові так, як ця обставина виникла після настання обставин з якими Закон повязує поновлення договору оренди та після предявлення обґрунтованого позову і не спростовує факт порушення прав позивача.

Висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, до того ж суд допустив помилку у застосуванні норм матеріального права у звязку з чим помилково відмовив у задоволенні позову в цілому, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Оскільки предявлений позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» підлягає присудженню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі поновленим, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,38 га, кадастровий номер :02:000:0505, укладений 9 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» судовий збір в сумі 2893 грн. 80 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя О.Л. Карпенко

Судді: О.В. Гайсюк

ОСОБА_8