Справа № 361/2405/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/4872/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 54 16.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про зобовязання здійснити нарахування заробітної плати та її стягнення, -

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зобовязати комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» вчинити певні дії, а саме: нарахувати йому за весь час вимушеного прогулу заробітну плату з 01 лютого 2017 року по день видачі трудової книжки 14 квітня 2017 року; стягнути із комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 01 лютого 2017 року по день видачі трудової книжки 14 квітня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що із 30 серпня 2013 року працював лікарем центру невідкладної допомоги у м. Києві. У подальшому 06 грудня 2016 року був прийнятий на роботу по сумісництву на посаду лікаря відділення невідкладної допомоги у комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з умовою переоформлення на повну ставку після звільнення у місті Києві. 04 січня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про прийняття на роботу на повну ставку. Разом з тим, без жодних пояснень не був прийнятий на основну роботу. У період з грудня 2016 року по січень 2017 року за проханням керівника комунального закладу працював на повну ставку. Вважає, що з 04 січня 2017 року він уже не працював за сумісництвом, оскільки був звільнений із роботи за основним місцем роботи. 14 квітня 2017 року він звільнився із роботи за власним бажанням. У день звільнення, відповідач ознайомив його із наказом про звільнення та вручив трудову книжку. Разом з тим, повний розрахунок по заробітній платі зроблений не був.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що наказом комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 339-к від 01 грудня 2016 року ОСОБА_2 прийнято на посаду 0,5 ставки лікаря невідкладної допомоги Броварського РЦПМСД (зовнішнє сумісництво) з 06 грудня 2016 року. Підстава: заява ОСОБА_2 від 29 листопада 2016 року.

Наказом комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 108 від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 лікаря відділення невідкладеної допомоги (зовнішнього сумісника) звільнено із роботи відповідно до статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

На підставі наказу комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08 лютого 2017 року здійснено оплату за фактично відпрацьований час працівникам відділу невідкладної допомоги у тому числі ОСОБА_2.

З матеріалів справи вбачається, що за грудень 2016 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за 3,5 робочих зміни у розмірі 3 097 грн. 08 коп.; за січень 2017 року за 3,5 робочих змін у розмірі 4 574 грн. 11 коп.; у період з 01 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 не відпрацьовано жодної зміни. За квітень 2017 року позивачу нарахована та виплачена компенсація за 4 дні невикористаної відпустки у розмірі 511 грн. 41 коп.

Відповідно до службових записок медичної сестри відділення невідкладеної допомоги ОСОБА_4 від 28 та 31 березня 2017 року лікар ОСОБА_2 не зявлявся на роботу протягом лютого-березня 2017 року без відомих причин. Зі службової записки від 31 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 не був табельований за період з лютого по березень 2017 року, так як не приносив графіка з основного місця роботи.

03 квітня 2017 року інспектор із кадрів комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_5 повідомила головного лікаря закладу ОСОБА_6 про не вихід ОСОБА_2 на роботу впродовж лютого-березня 2017 року, що вважається порушенням трудової дисципліни.

10 квітня 2017 року складено комісійний акт про відсутність на роботі (робочому місці) працівника комунального закладу Броварської районної ради «Броварський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 протягом лютого і березня 2017 року та по день складення акту 10 квітня 2017 року. Із вказаним актом ОСОБА_2 був ознайомлений 14 квітня 2017 року.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Пункт 2 цієї постанови КМУ передбачає, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Відповідно до пункту 12 Положення №43 від 28 червня 1993 року відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом.

Судом вірно встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді 0,5 ставки лікаря невідкладеної допомоги за сумісництвом. Оплата праці позивача за сумісництвом відповідно до вимог закону здійснювалася на фактично виконану роботу. При розгляді даної справи по суті позивач у порядку статті 60 ЦПК України не довів, а суд не встановив обставин, що у період з 01 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року він фактично виконував роботу лікаря невідкладної допомоги. При ознайомленні із вищевказаним актом від 10 квітня 2017 року позивач зазначив, що не був допущений до роботи, отже фактично у такий спосіб останній підтвердив, що у спірний період роботу не виконував. З питань не допущення до виконання роботи та оскарження дій посадових осіб ОСОБА_2 до адміністрації закладу та інших органів, яким надано законом повноваження щодо контролю за дотриманням законодавства про працю не звертався.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що з 01.02.2017 року його не допускали до роботи, проте жодних належних та допустимих доказів ним не було надано. Як було зясовано судом першої інстанції, апелянт до адміністрації закладу та інших органів не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_7