Номер провадження: 22-ц/785/7253/17
Номер справи місцевого суду: 518/1657/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 27.07.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з приватного житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

встановила:

07.10.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення його з приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область Ширяївський район, смт. Ширяєве, вул. Жовтнева, буд. 8 без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.2015 року, виданого державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1310, належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область Ширяївський район, смт. Ширяєве, вул. Жовтнева, буд. 8.

Однак відповідач по справі без її дозволу, самовільно, зі своєю сімєю вселився до вищевказаного будинку та в добровільному порядку виселятися з нього відмовляється. Вона несе всі витрати по утриманню будинку, відповідач не допускає її до власного житлового будинку, зі своєю сімєю влаштовують сварки та навіть бійки відносно позивача, іноді їй для свого захисту навіть доводилося викликати міліцію. На даний час вона має намір провести в своєму будинку ремонт, але у звязку з тим, що в ньому проживає відповідач зі своєю сімєю, зробити цього не може.

Посилаючись на те, що у відповідача відсутні законні підстави для проживання в її житловому будинку, просила її вимоги задовольнити.

08.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Свої вимоги мотивував тим, що він зареєстрований та тривалий час проживає у вищевказаному житловому будинку, який до дня смерті належав їх матері, ОСОБА_6, яка померла 18.01.2015 року. Він всіляко допомагав матері, у тому числі і в частині утримання вказаного житлового будинку в належному санітарному та технічному стані, ним на особисті кошті було споруджено колодязь біля будинку, проводився поточний та капітальний ремонт вказаного будинку, за його кошти, які він взяв у кредит в банку, будинок було газифіковано. Відносини у нього з матірю були дуже теплими, про існування заповіту на імя ОСОБА_4 мати йому нічого не розповідала. Крім цього говорила завжди, що ОСОБА_5, тобто ОСОБА_4 має власне житло та матеріально забезпечена, а тому будинок залишиться йому.

Більше того, що він доклав значних зусиль та матеріальних вкладень у благоустрій та поліпшення житлових умов у вказаному будинку. Тому у нього є підстави вважати, що заповіт складений їх матірю, ОСОБА_6, яка померла 18.01.2015 року, яким вона заповіла спірний будинок ОСОБА_4, підписано не матірю, а іншою особою.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 27.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_4 було задоволено.

Виселено відповідача ОСОБА_3 разом з його родиною з належного позивачу приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область Ширяївський район, смт. Ширяєве, вул. Жовтнева, буд. 8, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір в сумі 487,20 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 і задоволення його зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, матері сторін ОСОБА_7 на праві приватної власності за життя належав житловий будинок № 8 по вул. Жовтнева в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області.

15 травня 2012 року ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт на все своє майно своїй доньці ОСОБА_4 первісному позивачу у справі (а.с.178-звор.)

18 січня 2015 року спадкодавець ОСОБА_6 померла (а.с.9).

Після її смерті відкрилась спадщина, яку згідно заяв прийняли як донька ОСОБА_4, так і син ОСОБА_3 сторони по справі (а.с.175, 180-звор.).

Однак, у звязку з тим, що спадкодавець за життя склала заповіт на імя доньки ОСОБА_4, та при відсутності у ОСОБА_3 права на обовязкову долю у спадщині, ОСОБА_4 отримана свідоцтво про право на спадщину, а саме на житловий будинок № 8 по вул. Жовтнева в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, виданого державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1310 та Витягу з ДРРПНМ про РПВ від 04.08.2015 року (а.с.7,8).

Таким чином, єдиним і законним власником вказаного житлового будинку на даний час є первісний позивач ОСОБА_4

Однак, незважаючи на це ОСОБА_3 без дозволу ОСОБА_4 самовільно вселився до вищевказаного будинку та в добровільному порядку виселятися з нього відмовляється, що і змусила ОСОБА_4 звернутись до суду з первісним позовом.

Вирішуючи даний позов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права позивачки як власниці житлового будинку, порушені, і підлягають судовому захисту, а її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині лише стосовно виселення без надання іншого житлового приміщення відповідача ОСОБА_3 Однак, що стосується його родини, тобто невизначеного кола осіб, яких суд також вирішив виселити, то висновок суду в цій частині є хибним, оскільки окрім ОСОБА_3 до суду в якості відповідачів за позовом ОСОБА_4 ніхто залучений не був.

Тобто, суду належало встановити коло осіб, які незаконно займають спірний будинок і які підлягають з нього виселенню, залучити їх до участі у справі, з метою надання ними своїх заперечень проти предявлених позовних вимог і надання суду своїх доказів щодо законності і незаконності цих вимог.

У разі, якщо такими особами є неповнолітні особи, про що зазначено в апеляційній скарзі, то суду належало залучити до участі у справі відповідний орган опіки і піклування для надання ними свого висновку щодо позовних вимог ОСОБА_4

Однак, оскільки судом зазначених вимог закону не було дотримано, рішення суду, в частині виселення родини відповідача ОСОБА_3, є незаконним і необґрунтованим, таким, що порушує права цих осіб.

У звязку з цим, рішення суду підлягає зміні, з виключенням із абзацу другого його резолютивної частини слів наступного змісту: «…разом з його родиною…».

В решті рішення слід залишити без змін.

Що стосується вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3, то колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність цих позовних вимог і необхідності відмови йому в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним заповіт його матері ОСОБА_6, складений на імя ОСОБА_4 та посвідчений 15.05.2012 року державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04.08.2015 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області на імя ОСОБА_4, яке зареєстровано в реєстрі за № 1024; скасувати державну реєстрацію прав власності ОСОБА_4 на вищевказаний житловий будинок.

Тобто, вирішальним в даному випадку є вирішення питання про те, чи здійснений підпис у вищевказаному заповіті від імені заповідача ОСОБА_6 особисто ОСОБА_6, оскільки ці обставини заперечуються ОСОБА_3

Так, для всебічного, обєктивного та повного розгляду справи судом першої інстанції було призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до повідомлення експерта ОНДІСЕ МЮУ № 1481 від 05.01.2017 року матеріали справи було повернуто до суду без надання відповідного висновку, у звязку з не наданням вільних зразків почерку ОСОБА_6 в оригіналах документів різного характеру, максимально наближених за часом виконання до досліджуваних документів 2009-2012 рр., які б відповідали досліджуваним записам за буквеним складом (у т.ч. у вигляді запису («Иванова Евгения Авсеентиевна», «ОСОБА_8А.») (а.с. 83-84).

Посилаючись на зазначені обставини, та на відсутність належних і допустимих доказів зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд прийняв законне і справедливе рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у звязку з його недоведеністю.

В суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 також надав суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання: чи виконано підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_7 на оригіналі заповіту, посвідченого 15.05.2012 року державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, особисто ОСОБА_7, чи іншою особою? (а.с.194).

У звязку з цим, колегією суддів було витребувано від державного нотаріуса копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (а.с.162-164), яка надійшла до суду апеляційної інстанції 08.11.2017 року на 16 аркушах (а.с.175-190).

Однак, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.11.2017 року у задоволенні клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи було відмовлено.

Мотивом відмови було те, що заявником клопотання ОСОБА_3 так і не було надано для проведення експертизи вільних зразків почерку ОСОБА_6 в оригіналах документів різного характеру, максимально наближених за часом виконання до досліджуваного документу (2009-2012 р.р.), які б відповідали досліджуваним записам за буквеним складом (у т.ч. у вигляді запису («Иванова Евгения Авсеентиевна», «ОСОБА_8А.»).

При цьому, колегія суддів виходила з того, що без надання експерту вищевказаних вільних зразків почерку ОСОБА_6, проведення даної судової експертизи є неможливим.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не мають жодних обєктивних доказів зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Так, звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_3 посилався на те, що спадкодавець ОСОБА_6 його мама і сильно любила його, а тому не могла оформити заповіт на його сестру ОСОБА_4, таким чином позбавивши його спадщини.

Однак, жодних доказів викладених доводів ОСОБА_3 до суду не надав.

Навпаки, матеріали справи мають докази, що саме спадкодавець ОСОБА_6, тобто мама ОСОБА_3, за життя зверталась до суду з позовом саме до ОСОБА_3 про виселення його разом з родиною із належного їй житлового будинку № 8 по вул. Жовтнева в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, без надання іншого приміщення та зобовязано Ширяївський РС ГУДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_3 разом з його родиною з реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 13.09.2012 року, яке набрало законної сили, та яким позов ОСОБА_6 було задоволено (а.с. 17).

При цьому, на час розгляду вказаної цивільної справи спірний заповіт від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_9 вже був оформлений, що в свою чергу свідчить про небажання спадкодавця ОСОБА_6 залишати спадщину своєму сину ОСОБА_3 (15.05.2012 року).

Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що у нього були добрі стосунки з мамою спадкодавцем ОСОБА_6, яка бажала оформити на нього спадщину, повністю спростовані матеріалами справи.

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що спадковий будинок перебуває в належному санітарному та технічному стані, оскільки ним за особисті кошті було споруджено колодязь біля будинку, проводився поточний та капітальний ремонт вказаного будинку, за його кошти, які він взяв у кредит в банку, будинок було газифіковано, то зазначені обставини не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а можуть бути підставою для відшкодування вказаних витрат, при наявності для цього належних доказів і відповідного позову.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги лише частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, своїх зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, за виключенням виселення із жилого приміщенні родини ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги рішення суду спростовують лише в цій частині. В іншій частині рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити та виключити із абзацу другого його резолютивної частини слова наступного змісту: «…разом з його родиною…».

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

РішенняШиряївського районного суду Одеської області від 27.07.2017 року змінити, виключивши із абзацу другого його резолютивної частини слова наступного змісту: «…разом з його родиною…».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_10

ОСОБА_2