У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Любомльської міської ради Волинської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення Любомльської міської ради Волинської області, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Любомльського районного суду Волинської області

від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області

від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2004 року) є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований.

Відповідач є власником сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 16 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області

ОСОБА_6 та земельної ділянки площею 0, 518 га - на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку від 21 березня 2005 року

серії НОМЕР_1.

20 квітня 2010 року Любомльською міською радою на підставі заяви відповідача від 17 березня 2010 року прийнято рішення № 38/38 «Про затвердження схеми розподілу прибудинкової території житлових будинків», згідно з яким затверджено схему розподілу прибудинкової території між двома житловими будинками загальною площею 0,1126 га, в тому числі між нею та відповідачем, як землекористувачами (ОСОБА_5 - земельна ділянка

по АДРЕСА_2, площею 0,0548 га та ОСОБА_4 - земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0548 га).

Посилаючись на те, що вона не брала участі у розгляді заяви і прийнятті рішення, яке прийнято всупереч ч. 2 ст.19 Конституції України,

ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч. 2 ст. 159 ЗК України, просила суд визнати недійсним рішення Любомльської міської ради від 20 квітня 2010 року № 38/38.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області

від 11 серпня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Любомльської міської ради від 20 квітня

2010 року № 38/38 «Про затвердження схеми розподілу прибудинкової території житлових будинків».

Стягнуто з Любомльської міської ради на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в сумі 121 гривня 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в сумі 121 гривня 80 копійок.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 25 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду Волинської області

від 11 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2016 року рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 липня

2015 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення. В позові відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 08 червня 2016 року рішення апеляційного суду Волинської області

від 28 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 липня

2015 року в даній справі залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 159 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Встановивши, що відповідно до архівного витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань землекористування, екології та раціонального використання ресурсів Любомльської міської ради народних депутатів

від 20 квітня 2010 року № 35, позивач не брала участі в розгляді земельного спору, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур