Провадження № 2/127/3936/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

28 серпня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Ан О.В.

при секретареві Мельник А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, на підтвердження укладання якого відповідачем було власноручно написано та надано розписку. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1000,00 грн. та 700 дол. США, які зобовязувався повернути у термін 60 днів, тобто до 28 травня 2015 року. Всупереч взятим на себе зобовязанням відповідач кошти не повернув, про причини невиконання зобовязань не повідомив. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань відповідно до договору позики, позивач звернувся до суду із захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві в судових дебатах просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Допитаний в якосмті свідка позивач вказав, що фактично позичав ОСОБА_3 700 доларів США, хоча в розписці не зазанчено долари якої країни позичались.

В судове засідання призначене на 28.08.2017 року відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач та представник позивача не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін,дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що 29 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, у відповідності до якого, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти у розмірі 1000 грн., та 700 доларів США, та які зобовязався повернути у термін 60 днів.

На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики та його умов відповідачем ОСОБА_3 було надано розписку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Отже між сторонами виникли правові відносини, які регулюються цивільним законодаством, зокрема нормами права що стосуються позики.

Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тоб то не виконав своїх зобов"язань.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Отже відповідач повинен повернути позивачу все, отримане за договором позики.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ОСОБА_3 не повернув позичене у строк, визначений в простому письмововму догворі, тобто прострочив виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. отже існують правову підстави стягнення з відповідача 3% річних і індексу інфляції в частині договору, що стосується позики у гривні. Позика в доларах США індексом інфляції не перераховується, оскільки сума боргу визначається в гривні відповідно до курсу, встановленому НБУ.

Відповідно до розяснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У звязку з тим, що позивач та його представник надали власний розрахунок заборгованості за договором позики, та не заперечували проти розрахунків зроблених станом на 23.05.2017 року, а також витягу з сайту Національного банку України вбачається, що 1 дол. США = 26,341917 грн., суд погоджується з вказаним розрахунком, та приймає його.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики в гривнях, еквівалентну 700 доларів США за курсом, встановленим НБУ станом на 23.05.2017 року становить 18439,34 грн., а також невиплачену 1000 грн. заборгованості за договором позики.

Визначаючись щодо вимог про стягнення процентів за договором позики, то суд враховує, що відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зважаючи на вищевикладену норму, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягнення 8482,20 грн. процентів за користування кредитом.

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Вказана норма знайшла своє відображення у правовій позиції Верховного суду України, висловленій в постанові від 27.01.2016 у справі №6-771цс15.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних втрат та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу стягувача, який полягає у отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

В даному випадку суд погоджується з розрахунком наданим позивачем, та вважає, що 3 % річних складає - 1158,31 грн., та 205,12 грн. - інфляційних як розраховано позивачем, теж підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 197, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, ст. ст. 525, 612, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 березня 2015 року в розмірі 29284,98 грн. ( двадцять девять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 98 коп.) з яких: 19439,34 грн. заборгованість за договором позики; 8482,20 грн. проценти за користування позикою; 1158,31 грн. 3% річних; 205,12 грн. інфляційні втрати за позикою наданою в сумі 1000,00 грн;

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 коп.)

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Вінницький міський суд Вінницької області, а відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення Вінницьким міським судом Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: