АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Вербової І.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.,

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Козака Андрія Леонідовича в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з останнього на його користь майнову шкоду в розмірі 172 869, 06 гривень страхового відшкодування та пеню у розмірі 20 467, 70 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 листопада 2012 року близько 09 год. 00 хвилин на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа», р.н.НОМЕР_1, яким керував він та автомобіля «Деу», р.н. НОМЕР_2, автомобіля «Фав»,р.н. НОМЕР_3. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту за № -01 від 08 серпня 2012 року автомобіль позивача«Кіа», р.н. НОМЕР_1 був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 30ат від 03.09.2015 року судової авто технічної експертизи матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «КІА»,р.н. НОМЕР_1 становить 172 869. 06 гривень. Він звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак останнє з надуманих підстав відмовило у такій виплаті.

Справа № 752/11860/14-ц № апеляційного провадження: 22-ц-796/758/17
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 193 336, 76 гривень. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПрАТ «СК «ВУСО» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що правовідносини, які склалися між сторонами є договірними і в першу чергу регулюються положеннями договору. Крім того, суд не врахував, що згідно висновку від 03.09.2015 року, проведеної судовим експертом О.Л. Мельником, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, в діях водія автомобіля «Кіа Соренто», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2, з технічної точки зору, експертом не вбачається невідповідностей вимогам пункту 10.1 ПДР України. В матеріалах справи міститься два висновки одних за кваліфікаційним рівнем експертів, по одним і тим же обставинам справи зовсім різних за змістом. Відповідачем ставилося питання про проведення повторної експертизи, проте судом було відмовлено. Крім того, суд не врахував постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2012 року, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та висновок експерта ОСОБА_6.

У судовому засіданні представник апелянта Козак А.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2012 року ОСОБА_2 був визнаний винним у порушень вимог п. 2.36, 16.5 Правил дорожнього руху України, та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу.

Зазначеною постановою встановлено, що 12 листопада 2012 року близько 09 год. 00 хвилин на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа», р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Деу», р.н. НОМЕР_2, автомобіля «Фав», р.н. НОМЕР_3.

Відповідно до ч. З, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Власником автомобіля «Кіа», р.н. НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_2

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту за № -01 від 08 серпня 2012 року (Договір) автомобіль позивача «Кіа», р.н. НОМЕР_1 був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО».

З матеріалів справи вбачається, що підставами відмови ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування було посилання на ту обставину, що він порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що відповідно до п. 13.2.15 Договору є застереженням і у разі допущення такого порушення водієм таке не є страховим випадком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відмова ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування є такою, що суперечить умовам укладеного між ними договору добровільного страхування наземного транспорту. З відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування на підставі висновку експерта № 30ат від 03.09.2015 року судової авто технічної експертизи (а.с. 3-18 т. 2).

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 10.12.2014 року по справі була призначена судова комплексна автотехнічна та товарознавча експертиза.

Згідно висновку експерта № 30 ат від 03.09.2015 року:

1. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Кіа Sorento», держномер НОМЕР_1 ОСОБА_2 з технічної точки зору, експертом не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1 ПДР України (а.с. 18, 2).

2. Матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «Кіа Sorento», держномер НОМЕР_1, становить 172 869, 06 грн..

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення саме висновок експерта № 30 ат від 03.09.2015 року судової автотехнічної експертизи НДЕКЦ. Тобто в діях водія ОСОБА_2 не було порушень п. 10.1 ПДР України, що слугувало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відхиляючи посилання представника позивача, що розмір страхового відшкодування має бути меншим, суд прийшов до правильного висновку, що це суперечить вимогам закону та умовам договору.

Оскільки договором добровільного страхування від 08.08.2012 року передбачалося пропорційне відшкодування лише в разі часткової сплати при укладенні договору страхування.

Однак в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 підтвердив, що ним по договору страхування сплачувалося двічі по 50 % і була укладена додаткова угода № 1 від 19.11.2012 року (а. с. 14).

Також вірно судом стягнута пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Разом з тим, стягуючи на користь ПАТ «Альфа-Банк» страхове відшкодування, судом не взято до уваги, що вигодонабувачем за договором добровільного страхвання є ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 10), оскільки транспортний засіб придбаний ним за кредитним договором.

Згідно листа від 07.10.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» не заперечував проти направлення суми страхової виплати на користь страхувальника ОСОБА_2 з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року змінити та викласти резолютивну частину рішення в частині стягнення страхового відшкодування в наступній редакції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 193 336, 76 грн. шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № 2909003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008 року, зазначивши призначення платежу:

страхове відшкодування для зарахування на п/р НОМЕР_4, ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_5, кредитний договір № 490083006 від 04.08.2008 року; а/м Кіа Sorento, р/н НОМЕР_1. Для погашення кредиту.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді