АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріМаличівській О.Ф.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

представників відповідачів Руленко Ю.В., Воробйова В.В., Стретович М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_9 до Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними дійми органів досудового розслідування і прокуратури, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року задоволено частково. /а.с. 100-105/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині стягнення шкоди у меншому розмірі, аніж заявлено, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що він перебував майже 4 роки під слідством та обвинувачувався у вчиненні злочину, а лише помноживши кількість місяців перебування під слідством на розмір мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції не врахував характеру, обсягу, глибини та тривалості моральних страждань, що не повинно обмежуватись лише значенням мінімальної заробітної плати. Вказував на те, що законом визначено мінімально допустимий розмір відшкодування та не визначено граничної межі такого відшкодування, яке повинно бути співмірним, та визначатись також з урахуванням базової методики ОСОБА_10 і містити ряд складових, з урахуванням яких навів розрахунки в апеляційній скарзі. Також окремо наголошував на своїх досягненнях, що визнані державою та суспільством, а кримінальне переслідування було замовним, внаслідок чого його не було обрано на посаду генерального директора ДУ "Науковий центр радіаційної медицини НАН України". З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду змінити в частині визначення розміру шкоди, та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

№ справи 761/45835/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7709 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Зінорука М.М. від 17.05.2012 року відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_9 було порушено кримінальну справу за фактом вчинення останніми, як службовими особами НЦРМ АМН України, нецільового використання бюджетних коштів, предметом яких були бюджетні кошти в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 КК України /а.с. 8-9/.

Згідно постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Зінорука М.М. від 17.05.2012 року ОСОБА_9 було притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 210 КК України /а.с. 10-12/.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2014 року ОСОБА_9 було виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 КК України, за відсутністю події вказаного злочину /а.с. 13-19).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2015 року, апеляційна скарга прокурора Шевченківської районної прокуратури міста Києва на вищевказаний вирок була визнана такою, що не підлягає розгляду /а.с. 21/, а згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.07.2015 року, - у задоволенні клопотання прокурора прокуратури Шевченківської районної прокуратури міста Києва про відновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2014 року було відмовлено /а.с. 21-22/.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.12.2015 року касаційні скарги прокурора Шевченківської районної прокуратури м. Києва та заступника прокурора м. Києва на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2014 року були залишені без задоволення /а.с. 23-24/.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначав, що у зв'язку з постановленням виправдувального вироку суду в нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 210 КК України, за весь час його перебування під слідством і судом в період з 17.05.2012 року по 01.12.2015 року.

При цьому, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач, серед іншого, посилався на те, що незаконне перебування під слідством і судом завдало йому значних душевних страждань, які виразилися, зокрема в погіршенні стану здоров'я, руйнуванні професійних планів, а також в негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію в галузі медицини, де позивач є визнаним професіоналом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався ст. 56 Конституції України про те, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також судом першої інстанції вірно застосовані норми ч.1-2 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1-3 ЗУ «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» про те, що у випадку постановлення виправдувального вироку відносно особи, яка незаконно була обвинувачена у вчиненні злочину, остання має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

На підставі наведеного, а також враховуючи вище встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.210 КК України.

Визначаючи період відшкодування, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що він має рахуватися з 17.05.2012 року (постанова про порушення кримінальної справи) по 09.11.2014 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), що становить 29 місяців 9 днів, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2015 року, апеляційну скаргу прокурора Шевченківської районної прокуратури міста Києва на виправдувальний вирок від 25.10.2014 року було визнана такою, що не підлягає розгляду.

Однак, зменшуючи розмір відшкодування, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, зважаючи на характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом в період з 17.05.2012 року по 09.11.2014 року, тобто більше 29 місяців, а також враховуючи, що станом на день розгляд справи розмір мінімальної заробітної плати становить 3 200,00 грн., дійшов висновку про можливість визначення розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у сумі 96 000,00 грн. ( 3200*30 місяців).

З таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції повинен був більш ретельно підійти до визначення розміру шкоди, враховуючи положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та прийнявши до уваги, що законом встановлено тільки мінімальній розмір відшкодування моральної шкоди, а не її максимальний розмір.

Так, судом першої інстанції не повно визначено обсяг моральної шкоди, а саме те, що проблемна ситуація щодо незаконного та безпідставного обвинувачення вимагала від ОСОБА_9 витрат часу на її вирішення, заважала вдалому професійному розвитку та веденню продуктивної трудової та професійної діяльності, весь період ОСОБА_9 відчував себе відірваним від звичного активного стилю життя, зазнавав нестійкого та зниженого настрою, панувала знервованість, відбулось погіршеної ділової репутації.

Також суд першої інстанції не врахував досягнення ОСОБА_9 його науковий ступінь, його особистість, так як незаконне перебування під слідством та судом значно вплинуло на його особистість, стосунки з оточуючими, в тому числі у професійній сфері.

Не було враховано, що заслуги ОСОБА_9 визнані державою та суспільством, за вагомий вклад в розвиток дитячої гематології та трансплантології він нагороджений орденом «За заслуги» III ступеня, Почесною грамотою Верховної Ради України, Міжнародним орденом Сократа (Великобританія), медаллю «1500-летие Києва», знаком «Ветеран праці», у зв'язку з чим перебування під слідством та судом стало для нього важким ударом, оскільки 28 років свого життя присвятив ліквідації негативних медичних наслідків Чорнобильської катастрофи 1986 року і є ліквідатором ЧАЕС.

Отже, колегія суддів, з урахуванням засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, приходить до висновку, що розмір мінімальної заробітної плати, як база відшкодування повинен враховуватись з коефіцієнтом 1,5. Таким чином, сума відшкодування буде становити 96 000, 00 грн. + 48 000, 00 грн. і буде дорівнювати 144 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року -скасувати, та постановити нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, 144 000, 00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: