УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,

Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Херсонської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня

2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня

2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 липня 2012 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 370 КК України та затримано його на підставі ст. 115 КПК України, в редакції 1960 року, у зв'язку із чим він був звільнений з роботи в УМВС України в Херсонській області.

27 грудня 2013 року слідчим прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження в частині внесених відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України.

30 квітня 2014 року він отримав копію постанови про закриття кримінального провадження та наказом УМВС України в Херсонській області від 17 вересня 2014 року № 243 о/с наказ цього ж органу від 31 липня 2012 року № 168 о/с в частині його звільнення з посади був скасований з поновленням його на службі в органах внутрішніх справ.

Враховуючи, що з 26 липня 2012 року по 27 грудня 2013 року він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, був позбавлений роботи та не отримував грошове забезпечення та, з урахуванням поданих уточнень, просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь на відшкодування шкоди від незаконного кримінального переслідування, втрачене внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури і суду грошове забезпечення за період з 01 серпня 2012 року по 16 вересня 2013 року у розмірі 40 691 грн 97 коп.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання на користь ОСОБА_3 спричинену шкоду у вигляді грошового забезпечення, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури і суду, за період з 2012 року по 16 вересня

2013 року у розмірі 40 691 грн 97 коп.

У касаційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходив із того, що позивач з 26 липня 2012 року по 27 грудня 2013 року незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, у тому числі тримався під вартою, у зв'язку із чим був позбавлений роботи та не отримував грошове забезпечення.

Колегія суддів не може погодитися із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Встановлено, що 26 липня 2012 року відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 3

ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України, та затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року.

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ - перебував на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, мав спеціальне звання майор міліції.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 26 липня 2012 року № 242 ОСОБА_3 було притягнено до дисциплінарної відповідальності за вчинення проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, у вигляді звільнення.

Наказом від 31 липня 2012 року № 168 о/с ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ на підстав п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з постановою Комсомольського районного суду м. Херсона

27 липня 2012 року було продовжено строк затримання ОСОБА_3 до

10 діб.

Відповідно до постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 серпня 2012 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, постановою старшого слідчого СВ прокуратури Херсонської області від 03 серпня 2012 року ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності як обвинуваченого за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України.

25 вересня 2012 року термін тримання ОСОБА_3 під вартою було продовжено постановою Комсомольського районного суду м. Херсона.

21 травня 2013 року постановою Комсомольського районного суду

м. Херсона, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2013 року, кримінальну справу за обвинувачення ОСОБА_3 було повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування, міру запобіжного заходу відносно останнього залишено без змін.

19 серпня 2013 року запобіжний захід відносно позивача було скасовано, а його звільнено з-під варти.

Разом з тим на підставі матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України

01 серпня 2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078.

27 грудня 2013 року слідчим прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження в частині внесених відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Після закриття кримінального провадження, згідно з наказом від

17 вересня 2014 року № 243 о/с було скасовано пункт наказу УМВС від

31 липня 2012 року № 168 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 та поновлено останнього на службі в органах внутрішніх справ.

Враховуючи, що після поновлення позивача на службі грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у добровільному порядку йому не було сплачено, він звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Херсонським окружним адміністративним судом 13 березня 2015 року було постановлено ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку із досягненням між сторонами спору мирової угоди, за якою ХМУ УМВС України в Херсонській області зобов'язалося сплатити позивачу грошове забезпечення за період з 17 вересня 2013 року по 16 вересня

2014 року.

16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Херсонської області з проханням винести постанову про визначення розміру заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій щодо нього.

Листом від 12 грудня 2014 року позивача повідомлено про неможливість здійснення розрахунку у зв'язку з відсутністю відомостей про розмір грошового забезпечення.

Положеннями ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (ч. 1

ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанції не звернули уваги на те, що на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування втраченого заробітку передбачене лише у випадку незаконного відсторонення особи від роботи, при цьому позивача не було відсторонено від роботи у зв'язку із відкриттям відносно нього кримінальної справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справи на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п. 62цього Положення.

Положеннями п. 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року ХМУ УМВС України в Херсонській області зобов'язалося сплатити позивачу грошове забезпечення за період з 17 вересня 2013 року по 16 вересня 2014 року на підставі п. 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Спір щодо зазначеної суми відшкодування відсутній.

Суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, не визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо підстави звільнення

ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ, не звернули увагу на те, що позивачу вже виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанції ухвалили рішення із порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня

2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня

2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович