АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України та просила постановити ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка оформлена на ОСОБА_7 у відповідності до Договору купівлі-продажу від 22.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Наталією Ігорівною, зареєстрованого в Реєстрі №107, шляхом накладення заборони на відчуження, оформлення на квартиру договору застави чи будь-яким іншим способом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, заяву ОСОБА_2 - задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7. на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 22.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І. за реєстровним номером 107,- до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2016 року та набрання чинності судовим рішенням. Крім того, заборонено ОСОБА_7. вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири, оформлення на квартиру договору застави чи будь-яким іншим способом (а.с.17-19).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7. просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться у його власності.

_____________________________________________

Справа № 754/1401/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2541/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В обґрунтування апеляційної скарги останній зазначає, що оскаржувану ухвалу він вважає незаконною, оскільки ОСОБА_2 у своїй заяві не навела жодних та допустимих доказів того, що законний власник нерухомого майна може чи має намір відчужити квартиру. Єдиним доводом в обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивачка зазначила свою заяву про вчинення ним, ОСОБА_2, однак він жодного разу не був допитаний та не надавав своїх пояснень, більш того, майже за рік проведення досудового слідства не встановлено жодних злочинних дій з його боку або з боку інших осіб.

Про накладений арешт на квартиру він дізнався випадково, оскільки йому не направлялась оскаржувана ухвала.

Крім того, ОСОБА_2 лише 05 лютого 2016 року звернулась до суду з позовом до нього про визнання договору купівлі-продажу недійсним, однак вказану позовну заяву подано після спливу строку, встановленого законом, для подачі відповідної позовної заяви після звернення до суду з заявою про забезпечення позову.

Оскільки оскаржувана ухвала порушує процесуальне законодавство, а також закріплені Конституцією України його права як законного власника спірної квартири, враховуючи відсутність підстав для арешту майна, ОСОБА_7. просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Н.І. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, які з'явились в судове засідання, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України (а.с.3-7).

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено (а.с.17).

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2, щодо якої власне виник спір, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 22 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Азаровою Н.І. (а.с.40-41).

Свою заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 мотивувала, зокрема, тим, що до 22 січня 2016 року вона була власником спірної квартири, однак з 2013 року її запросили до нової церкви «Добрая пристань», в подальшому ОСОБА_7, пообіцявши продати її квартиру (спірну квартиру) та купити для неї нове житло, шляхом обману, уклав з нею договір купівлі-продажу квартири, однак грошей за її продаж ніхто не надав. Згодом, ОСОБА_2 звернулась із заявою про вчинення злочину до Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві, оскільки вказаний договір купівлі-продажу квартири був вчинений під впливом обману. Таким чином, у своїй заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, ОСОБА_2 повідомляла, що у встановлені законом строки вона має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, однак є підстави вважати, що відповідач, дізнавшись про її намір визнати вищевказаний договір недійсним, може спробувати відчужити спірне нерухоме майно.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи обставини справи, а також положення ч.3 ст.152 ЦПК України, згідно якої види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, можливо задовольнити заяву ОСОБА_2 та з метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 - до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2016 року, та набрання чинності судовим рішенням.

Виходячи з вищенаведеного, висновки суду першої інстанції про необхідність накладення арешту на спірну квартиру є обґрунтованими та відповідають дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з ними.

Отже, доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_2 у своїй заяві не навела жодних та допустимих доказів того, що законний власник нерухомого майна може чи має намір відчужити квартиру, є безпідставними, а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_2 лише 05 лютого 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, тобто зі спливом строку, встановленого законом для подачі відповідної позовної заяви після звернення до суду з заявою про забезпечення позову, колегія суддів дійшла до такого висновку.

У відповідності до ч.5 ст.151 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.68 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ч.1 ст.69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з письмових заперечень ОСОБА_2, копії позовної заяви та матеріалів справи, оскаржувана ухвала про забезпечення позову була постановлена 02 лютого 2016 року (вівторок), а з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 звернулась 05 лютого 2016 року (п'ятниця), тобто в межах встановленого законом строку у відповідності до вимог ст.151 ч.5 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є також безпідставними, а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги в частині того, що оскаржувана ухвала порушує права скаржника як власника спірної квартири, жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду та не беруться до уваги судом апеляційної інстанції.

При постановлені оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, суд першої інстанції пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, та обрав той вид забезпечення позову, який відповідатиме заявленим позовним вимогам.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Таким чином, посилання та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова