КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/4205/17
Провадження № 2/488/1966/17 р.
19.12.2017 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
06.11.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Корабельного районного суду міста ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 23, в будинку № 43 по вулиці Райдужній в місті Миколаєві.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 4433 від 13.12.2003 рокуАДРЕСА_1, яка розташована у будинку № 43 по вулиці Райдужній в місті Миколаєві, договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Право власності на придбане майно було зареєстроване позивачем в Миколаївському МБТІ від 22.12.2003 року реєстраційний № 3832731.
В належному позивачу будинку зареєстрований, але понад один рік не проживає брат позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з серпня 2014 року, не сплачує комунальні послуги, не підтримує приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідача позивач не створює, останній за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідача в будинку не має.
Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Позивач, в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином в судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, заперечень проти задоволення позову не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяву позивача, прийшов до наступного.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 4433 від 13.12.2003 рокуАДРЕСА_1, яка розташована у будинку № 43 по вулиці Райдужній в місті Миколаєві, договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Право власності на придбане майно було зареєстроване позивачем в Миколаївському МБТІ від 22.12.2003 року реєстраційний № 3832731.
В належної позивачу квартирі зареєстрований, але понад один рік не проживає брат позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з серпня 2014 року, не сплачує комунальні послуги, не підтримує приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідача позивач не створює, останній за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідача в будинку не має.
Згідно довідки КП ДЄЗ Пілот від 07.11.2017 року № 2460, відповідач ОСОБА_5 в спірній квартирі зареєстрований з 11.09.2008 року
Також, посадовою особою Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, а саме начальником ОСОБА_6, була посвідчена перевірка про не проживання громадянина ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2. За вказаним фактом були опитані сусіди за місцезнаходженням спірного житлового приміщення, які пояснили, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2014 року по теперешній час за вказаною адресою не проживає.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них ( ст. ст. 379, 380 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 405 Цивільного Кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більше одного року.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік, без поважних на то причин і за особистим рішенням, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-289,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Я. А. Чернявська