н/п 2/490/2265/2017 Справа № 490/1671/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 листопада 2017 року місто Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді - Черенкової Н.П.,
при секретарі судового засідання Шевельовій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. При цьому, в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 посилалася на те, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів. Окрім того, вказала, що договір поруки припинив свою дію у звязку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного обовязання не предявив вимогу до поручителя.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224, ст. 232 ЦПК України.
У відповідності до ч. 3 ст. 232 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановлено цим Кодексом.
Обставини справи, встановлені судом.
Одночасно з укладенням договору про надання кредиту між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-400/435/2005 від 10.10.2005 року, за яким останній поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань відповідача ОСОБА_1
Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання кредитного договору.
У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).
Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.
Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб`єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.
Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.
За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів, які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.
Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.
Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі № 6-990цс15 від 27.01.16 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.
Як видно з кредитного договору № ML-400/399/2005 від 10.10.2005 року, строком виконання зобовязань за кредитним договором та датою остаточного повернення кредиту є 09.10.2025 року.
Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача ОСОБА_1 було забезпечено порукою за договором поруки № SR-400/435/2005 від 10.10.2005 року.
В п. 4.1 договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами 10.10.2005 року і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.
У зв'язку із порушенням строків повернення кредитних коштів, ТОВ «ОТП Банк» використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення кредиту, надіславши 16.12.2014 року ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-400/399/2005 від 10.10.2005 року, згідно якої він повинен був протягом 60 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок в ПАТ «ОТП Банк» наступні суми: 24 695,75 дол. США залишок заборгованості за кредитом; 3037,79 дол. США. несплачені відсотки за користування кредитом.
Таким чином, при зміні банком, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк, протягом якого кредитор має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 16.02.2015 року.
Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Згідно штампу вхідної кореспонденції суду позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», заявлені до ОСОБА_2, як до поручителя, 19.02.2015 року, тобто в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.
Посилання відповідача на недоведеність отримання відповідачем кредитних коштів також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 60 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів доведений кредитною заявкою ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості, з якого видно, що відповідач регулярно, проте не у повному обсязі погашав кредитну заборгованість, чим визнав факт договірних правовідносин між стронами.
Отже, матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, що підтверджений належними та допустимим доказами.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1827,00 грн. з кожного.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 629, 1046, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223-226, 293, 294 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі по 1827,00 грн. з кожного.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене у порядку ст.ст. 294 -296 ЦПК України, ч. 3 ст. 232 ЦПК України.
Суддя Н.П. Черенкова