16.11.2017431/4028/17/1306/2017
Справа 431/4028/17
Провадження 2/431/1437/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

16 листопада 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Форощука О.В.,

за участі секретаря Хорольської І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, у якому просить суд визнати його звільнення незаконним та скасувати наказ про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року, виданий Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Голови комісії з припинення ОСОБА_4; поновити його на посаді керівника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області та стягнути з відповідачів компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по день подання позову; стягнути з відповідача Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником; стягнути з відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди спричиненої йому незаконним звільненням та поновленням на роботі; стягнути з відповідачів солідарно на його користь судовий збір.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що у період з 04.07.2006 року по 31.07.2017 року він працював у відділені виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області (далі СНВ). З 08.01.2013 року по 31.07.2017 року він був керівником даного відділення. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України реорганізований у Фонд соціального страхування України, шляхом злиття з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01.01.2015 року. На цей час дій з реорганізації. Виконавчі органи Фондів залишаються працювати до повного завершення реорганізації. Таким чином з моменту прийняття рішення про реорганізацію Фондів він пропрацював начальником Старобільського відділення Фонду СНВ півтора року. На цей час він безробітний. Вважає своє звільнення незаконним, також вважає незаконними дії управління Фонду соціального страхування України в Луганській області з неприйняття його на посаду начальника Старобільського відділення управління Фонду в Луганській області шляхом переводу посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду СНВ у Старобільському районі Такі дії керівництва порушують його трудові права і спричинили йому моральну шкоду . Також вважає, що його права можуть бути поновлені і захищені лише в суді. 07.06.2017 року комісія з припинення управління Виконавчої дирекції Фонду СНВ в Луганській області, шляхом електронного листа до Відділення Виконавчої дирекції Фонду СНВ у Старобільському районі лист скановано копію «Попередження» датованого 30.05.2017 року з табличкою, в якій були зазначені працівники відділення та їх посади, в тому числі і він. Цей лист надійшов на офіційну електронну адресу їх відділення. Його прийняв спеціаліст з впровадження інформаційних технологій, зареєструвала головний спеціаліст з організаційних та загальних питань після роздрукування. Які дії і хто мав вчинити з цим листом не було позначено. Окрім того, в цьому попередженні відсутні розяснення щодо змін істотних умов праці окрім посилання на те, що з 01.08.2017 року буде переведене до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області. Однак як це переведення змінить умови праці конкретно не було повідомлено жодного слова спеціалістам на кожній посаді. Йому було запропоновано працювати в новому реорганізованому Фонді на посадах провідного спеціаліста відділу обліку страхувальників, правового забезпечення та контрольно ревізійних роботи Старобільського відділення управління. Або завідувача сектору профілактики виробничого травматизму та інформаційного експерта з охорони праці в Новоайдарському відділенні управління. При цьому посилались не на затверджений штатний розклад управління та структуру управління, а на зазначену Постанову правління № 13 якою визначено лише граничну кількість працівників Фонду, кількість управлінь, кількість відділень і яка до того ж була потім змінена на Постанову правління Фонду від 24.05.2017 року № 34, якою зобовязано повноважних осіб прискорити реорганізацію Фондів. Він не погодився працювати на зазначених посадах, оскільки вважає, що має право бути призначеним на посаду керівника відділення управління в Луганській області. Крім того його було звільнено у період хвороби. А саме 24.07.2017 року він захворів та повідомив про це управління Виконавчої дирекції ФССНВ в Луганській області з проханням призначити виконуючого обовязки керівника. Незважаючи на це в той же день виконавча дирекція ФССНВ видала наказ про його звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП з 31.07.2017 року. Його виписали лише 02.08.2017 року стати до роботи 03.08.2017 року. 07.08.2017 року він був ознайомлений з наказом про звільнення, виданим Виконавчою дирекцією Фонду СНВ і отримав трудову книжку в управлінні в Сєвєродонецьку. Належні виплати на момент звільнення отримав лише 14.08.2017 року. У звязку з вищевикладеними обставинами просить суд визнати його звільнення незаконним та скасувати наказ про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року, виданий Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Голови комісії з припинення ОСОБА_4; поновити його на посаді керівника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області та стягнути з відповідачів компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по день подання позову; стягнути з відповідача Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником; стягнути з відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди спричиненої йому незаконним звільненням та поновленням на роботі; стягнути з відповідачів солідарно на його користь судовий збір.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1Я ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги збільшила та просила їх задовільнити.

Представник відповідачів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні. Надала суду письмові заперечення проти позову. Окрім цього пояснила суду, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області не є належним відповідачем оскільки позивач не приймався на роботу даним органом, не працював в ньому та не був звільнений з вищевказаного управління.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника Старобільського Фонду СНВ з 08.01.2013 року по 31.07.2017 року, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1, його було призначено на посаду начальника відділення з 08.01.2013 року.

Наказом голови комісії з питань припинення, директора ОСОБА_4 ОСОБА_1 31.07.2017 року звільнено з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в Старобільському районі Луганської області у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади). З тими ж функціональними обовязками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо).

Трудовий договір угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органом (далі - власник), за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену у цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку. А власник виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін. Основні підстави розірвання трудового договору та правовий висновок Верховного суду України з цього приводу.

Верховний суд України дійшов висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнано законними тільки в тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 23 березня 2016 року № 6-2748 цс15.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією. А також відмова від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці.

Зміна істотних умов праці передбачено ч. 3 ст. 32 КЗпП України за своїм змістом і не тотожне звільненню у звязку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Пунктом 31 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 4 липня 2012 року у справі № 6-59цс12, у справі № 6-2748цс15 від 23 березня 2016 року і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно ЗУ «Про загальообов`язкове державне соціальне страхування», його перехідних положень та постанови Правління фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34, відбувається реорганізації Фонду сосоціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції ФСС з ТВП, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та їх робочих органів шляхом їх злиття та утворення одного Фонду соціального страхування України з повноваженнями двох вищевказаних Фондів.

Згідно п. 1.3 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34, повинно бути забезпечено попередження працівників виконавчих дирекцій ФССНВ та ФСС з ТВП та їх робочих органів про зміну істотних умов праці до 01 червня 2017 року.

Відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області () та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області () на час розгляду даної цивільної справи є юридичними особами.

Тобто зміна істотних умов праці позивача встановлена законом. Так, листом № 06/1055 від 31.05.2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, на виконання постанови правління Фонду соціального страхування № 34 від 24.05.2017 року повідомлено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області про те, що 30.05.2017 року комісією з припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області було попереджено працівників, в тому числі ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці з 01.08.2017 року, про що свідчить його підпис на попередженні.

Тобто, попередження про зміну істотних умов праці позивачу відбулося за два місяці до його звільнення, згідно діючого законодавства. Посилання позивача на той факт, що повідомлення про зміну істотних умов праці відбулося пізніше, ніж 30.05.2017 року, суд оцінює критично, оскільки, згідно копії вищевказаного повідомлення позивач був повідомлений саме 30.05.2017 року, про що свідчить його власноручний запис. Інших доказів, які б спростовували цей факт суду не надано.

Відповідно до листа № 01/159-1 від 23.06.2017 року управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України позивачу запропоновано перейти на роботу до управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України на посаду завідувача сектору профілактикивиробничого травматизму та інформаційного забезпечення страхового експерта з охорони праці, з чим позивач не погодився 23.06.2017 року.

Відповідно до листа № 01/159 від 23.06.2017 року управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України позивачу запропоновано перейти на роботу до управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України на посаду провідного спеціаліста з контрольно-ревізійної роботи відділу обліку страхувальників, правового забезпечення та контрольно-ревізійної роботи, з чим позивач не погодився 23.06.2017 року.

Згідно штатного розпису Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, це відділення складається з начальника відділення та чотирьох підрозділів, з 20 можливих посад. Позивачу з всього штатного розпису було запропоновало лише дві можливі посади, інші посади не пропонувалися та відмова від переведення на них у встановленому законом порядку не отримувалася, що є беззаперечним, на думку суду, порушенням норм діючого КЗпП України.

Посилання позивача на обставину, що йому не пропонували посаду саме начальника управління не ґрунтується на законі, оскільки такий обовязок відсутній у роботодавця.

В судовому засіданні встановлено порушення процедури звільнення позивача з огляду на норму п. 6 ст. 36 КЗпП України, тобто незаконність звільнення позивача з посади на підставі вищевикладеного, вимога позивача про поновлення його на роботі на посаді начальника Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не підлягає задоволенню, оскільки позивач не працював та не був звільнений з підприємства, в якому він просить поновити його на роботі, проте суд, встановивши незаконність звільнення позивача, поновлює його на посаді, з якої його було звільнено, а саме на посаді начальника відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області, з якого його було звільнено.

На даний час, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на даний час не ліквідовано.

Згідно довідки, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, середньоденний заробіток позивача складає 357 грн. 56 коп..

Період вимушеного прогулу позивача складає період з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року, тобто по день звернення позивача до суду та складає 35 днів. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 35х357 грн. 56 коп.= 12514 грн. 60 коп. Вказану суму суд стягує з відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на користь позивача.

Повний розрахунок з позивачем при звільненні в порушення вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України був здійснений 14.08.2017 року, про те як встановлено в судовому засіданні позивача було звільнено 01.08.2017 року. Представником відповідача дана обставина була визнана в судовому засіданні.

В постанові Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку про звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи- по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що трудові права позивача щодо отримання всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, було порушено відповідачем.

Згідно довідки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, середньоденний заробіток позивача складає 357 грн. 56 коп.. Отже, враховуючи вищевикладене, розмір середньоденного заробітку позивача та час затримки розрахунку при звільненні становить 4648 грн. 28 коп., виходячи з того, що час затримки становить 13 днів (13 х 357 грн. 68 коп. = 4648 грн. 28 коп.). Вищевказана сума підлягає стягненню з відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на користь позивача.

Посилання позивача на те, що його було звільнено в період лікарняного суд до уваги не приймає оскільки звільнення відбулося не за ініціативою власника.

Крім того, суд вважає, що підлягають частковому задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що незаконними діями відповідача дійсно заподіяно моральні страждання позивачу. Як видно з матеріалів справи, звільнення позивача з роботи, що розглядається судом, є наступним після попереднього незаконного звільнення його з роботи. Позивач іншої роботи не має як і інших джерел існування, крім заробітної плати за місцем роботи. Залишаючись без роботи, а тому і без джерел існування, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку коштів для проживання і поновлення порушених прав.

Тому ті моральні переживання і страждання, які він зазнав внаслідок незаконного нового звільнення з роботи, є суттєвими і вимагають певної грошової суми для їх відшкодування. Але сума у 100 000 грн., на яку претендує позивач є завеликою, такою, що не відповідає а ні глибині моральних страждань позивача, а ні наслідкам, що наступили. З врахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача у відшкодуванні моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, оскільки даною юридичною особою не було порушено жодних прав чи свобод позивача ОСОБА_1

Позовні вимоги з приводу стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та компенсації за час затримки розрахунку з позивачем розглянуті судом в межах позовних вимог, що не позбавить позивача права звернення до суду з позовною заявою про стягнення відповідних сум з часу звернення до суду по час постановлення судового рішення.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 40 КЗпП та ст.ст. ст.ст. 3, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасувати наказ про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року виданий Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Голови комісії з припинення директора ОСОБА_4.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області та стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року у сумі 12514 (дванадцять тисяч пятсот чотирнадцять) грн. 60 коп.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за тринадцять днів в сумі 4648 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн. 28 коп.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди спричиненої йому незаконним звільненням та не поновленням на роботі у сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1640 (одна тисяча шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Одночасно суд повідомляє, що сторони та їх представники зможуть ознайомитися з повним текстом рішення суду 21 листопада 2017 року.

Суддя О.В. Форощук