Справа № 750/7925/17 Провадження № 22-ц/795/2182/2017 Головуючий у I інстанції Карапута Л. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.

за участі: відповідача ОСОБА_1, прокурора Сапон О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2017 року зазначений позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м. Чернігова витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 14471 грн 60 коп. та на користь держави судові витрати в розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на те, що суд не зясував обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заявник вважає, що він є неналежним відповідачем, оскільки ним було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 23.04.2015 із ПрАТ СТ «Іллічівське», яке відповідно до ст. 24 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» має у звязку із лікуванням потерпілого відшкодувати витрати, які повязані із його утриманням та лікуванням.

Заявник вказує, що довідка ЧМЛ № 2 не є належним доказом понесених медичним закладом витрат на лікування потерпілої, а позивач намагається покласти на нього непередбачену чинним законодавством відповідальність щодо її лікування та стягнення з нього заробітної плати медичних працівників. Так, по-перше, витрати на усі ліки поніс саме він, що підтверджується заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2017, по-друге, він не повинен оплачувати заробітну плату медичних працівників, які працюють на умовах трудового законодавства та обслуговують багато хворих, окрім потерпілої.

У запереченнях на апеляційну скаргу Чернігівська місцева прокуратура та Чернігівська міська лікарня № 2 просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення заявника ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора Сапон О.А., яка наполягала на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засідання достовірно встановлено, що потерпіла від злочину ОСОБА_2, винним у скоєнні якого визнаний вироком суду ОСОБА_1, перебувала на лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2, внаслідок чого закладом охорони здоровя понесені витрати, які підлягають стягненню з відповідача.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та ґрунтується на матеріалах справи.

По справі встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2016 ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що 04.02.2016. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по проспекту Миру у напрямку з центру м. Чернігова, рухаючись заднім ходом у крайній правій смузі через пішохідний перехід біля будинку № 199 по проспекту Миру, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення руху, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_2, яка перетинала проїзну частину проспекту Миру по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті наїзду ОСОБА_2 отримала комплекс тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерту № 188 від 02.11.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою стійку втрату загальної працездатності в розмірі 45%.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що перебуває у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

З довідки Чернігівської міської лікарні № 2 від 28.04.2017 за № 217 про розрахунок витрат на лікування хворого ОСОБА_2 вбачається, що за періоди лікування останньої з 04.02.2016 по 11.03.2016, з 28.04.2016 по 06.05.2016, з 05.09.2016 по 13.09.2016, а всього 52 ліжко-днів, закладом охорони здоровя понесено витрат на 14471 грн 60 коп. (а.с. 7).

Враховуючи, що ЧМЛ № 2 були понесені витрати на лікування ОСОБА_2 як потерпілої від злочину, який вчинено ОСОБА_1, районний суд дійшов вірного висновку, що такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем, зважаючи на те, що його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу застрахована у ПрАТ СТ «Іллічівське», що підтверджується полісом № AI/8127486 від 23.04.2015, і саме останній має бути відповідачем у даній справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обовязкового страхування страховою компанією.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.02.206 у справі у 6-1343цс15, як відповідно до п.1 ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Необгрунтованими є доводи заявника про те, що довідка ЧМЛ № 2 не є належним доказом понесених медичним закладом витрат на лікування потерпілої, оскільки вона видана медичним закладом, де проходила лікування потерпіла ОСОБА_2, відповідно до постанови КМУ від 16.07.1993 за № 545 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання».

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що витрати на усі ліки поніс саме ОСОБА_1, що підтверджується заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2017, оскільки вказаним рішенням не встановлено, що відповідачем відшкодовано повну вартість медикаментів, використаних в процесі лікування потерпілої.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: