УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент-XXI», про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням, розподіл особистих рахунків; зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_15 треті особи: Адміністрація Дніпровського району

м. Дніпродзержинська, товариство з обмеженою відповідальністю

«Абонент-XXI», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, зняття з реєстраційного обліку місця проживання, про зміну умов договору найму квартири, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1. Крім неї в квартирі також зареєстровані: ОСОБА_4 (квартиронаймач), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_9 (сестра), ОСОБА_6 (племінник), ОСОБА_7 (дочка).

З квітня 2014 року вона немає змоги потрапити до квартири, оскільки відповідачі забрали в неї ключі, не пускають її в квартиру, не віддають особисті речі та документи на квартиру.

Беручи до уваги зазначене та, з урахуванням поданих уточнень, просила вселити її в квартиру АДРЕСА_3; зобов'язати відповідачів забезпечити вільний доступ, не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою та надати їй комплект ключів від квартири; визначити порядок користування житловою площею в квартирі, виділивши їй у користування кімнату площею 12,3 кв. м з виходом на лоджію, місця загального користування, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, залишити в загальному користуванні; розділити фінансово-особовий рахунок з оплати комунальних послуг (вивезення твердих побутових відходів) та плату за утримання будинку та прибудинкової території між нею та відповідачами.

У грудні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням його уточнень, просили визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_4 зняти її з реєстраційного обліку місяця проживання і виселити з вказаної квартири; припинити договір житлового найму із

ОСОБА_3 житлового приміщення у вказаній квартирі; змінити умови житлового найму квартири наймачу за зустрічним позовом ОСОБА_4, виділивши в користування їй та її родині, позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та її неповнолітньому сину ОСОБА_6 чотирикімнатну квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ,

АДРЕСА_2, загальною площею 73,8 кв. м, житловою площею - 51 кв. м, площа кімнат складає: 17,1 кв. м, 14,0 кв. м, 12,3 кв. м, 7,6 кв.м, залишити їм у загальному користуванні лоджії, кухню, ванну кімнату, вбиральну, коридори.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги

ОСОБА_3 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_5

Зобов'язано відповідачів забезпечити вільний доступ та не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_6, виділивши в користування їй кімнату площею

12,3 кв м. з виходом на лоджію, місця загального користування - кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - залишено в загальному користуванні.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: Адміністрація Дніпровського району м. Дніпродзержинська, товариство з обмеженою відповідальністю

«Абонент-XXI» (далі - ТОВ «Абонент-XXI»), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, зняття з реєстраційного обліку місця проживання, про зміну умов договору найму квартири відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 надати

ОСОБА_3 комплект ключів від квартири АДРЕСА_7 від 15 лютого 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року скасовано в частині виділення ОСОБА_3 в користування кімнати площею 12,3 кв. м з виходом на лоджію.

В решті рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості, оскільки ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована. При цьому суд вважав, що відсутні правові підстави для розподілу особових рахунків, оскільки спірна квартира неприватизована, а тому неможливо виділити частки кожного з її користувачів.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави, передбачені ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, для визнання ОСОБА_10 такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки її непроживання у спірній квартирі було зумовлене неправомірними діями інших користувачів щодо перешкоджання їй у проживанні за місцем своєї реєстрації. Крім того, позивачем не доведено факту відсутності майна ОСОБА_3 у квартирі та того, що вона має інше житло.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виділення

ОСОБА_3 в користування кімнати та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такий виділ зумовлює відступ від рівності часток у праві користування квартирою та порушує права інших користувачів.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що 06 травня 1983 року виконавчим комітетом Дніпровської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська було видано ОСОБА_4 на сім'ю з чотирьох осіб видано ордер № 6713 на квартиру АДРЕСА_3: ОСОБА_11 - донька,

ОСОБА_12 - син, ОСОБА_13 - донька.

Станом на 08 травня 2014 року в квартирі АДРЕСА_8 зареєстровані:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9,

ОСОБА_6, ОСОБА_7

У травні 2014 року ОСОБА_3 зверталась до Дніпровського РВ міліції із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_4 щодо перешкоджання проживанню у квартирі АДРЕСА_3, за наслідками розгляду якої було рекомендовано ОСОБА_3 звернутися до суду.

ОСОБА_3 проживала за адресою: м. Дніпродзержинськ,

АДРЕСА_2, з лютого 1988 року по квітень 2014 року.

Згідно з наявними в матеріалах справи актами про непроживання від

12 червня та від 06 листопада 2015 року ОСОБА_3 не мешкає за адресою:

АДРЕСА_1, з вересня 2013 року і по час складання відповідного акта.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі через конфлікт, який відбувався між нею та квартиронаймачем

ОСОБА_4

Згідно з ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР).

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Враховуючи, що спірна квартира є єдиним місцем проживання

ОСОБА_3, яка набула право користування нею як член сім'ї наймача, відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 порушує правила

ст. 116 ЖК УРСР, при цьому до неї застосовувались заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, а непроживання у спірній кватирі ОСОБА_3 зумовлене неправомірними діями інших користувачів щодо позбавлення її права користування житловим приміщенням, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та усунення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, а також відсутності підстав для задоволення зустрічного позову про визнання останньої такою, що втратила право користування квартирою та виселення.

Законним та обґрунтованим є також висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про виділення їй в користування кімнати площею 12,3 кв. м з виходом на лоджію, з урахуванням того, що внаслідок зазначеного буде здійснено відступ від рівності часток у праві користування спірною квартирою та порушено права інших користувачів.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Кадєтова

Л.М.Мазур

О.В. Попович