Справа № 502/1685/17
23 листопада 2017 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді - Масленикова О.А.
секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом
Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області
про визнання права власності на спадщину
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вилківської сільської ради Кілійського району Одеської області про:
- встановити факт належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку, розміщеного за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, № 106 (колишній № 110);
- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок, розміщений за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, № 106 (колишній № 110), який в цілому складається з: житлового будинку: літ. А, загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м; літньої кухні літ. Б; навісу літ . В; убиральні літ. Г; надвірних споруд № 1-2, І, - в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, яка померла 05.11.2016 р. в місті Вилкове Кілійського району Одеської області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 5 листопада 2016 року померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал, 106. При житті ОСОБА_2 залишила заповіт на користь позивача та свого зятя ОСОБА_3 на все її майно. Позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлої та їй нотаріусом було надано розяснення, в якому зазначено, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, тому рекомендовано звернутись до суду. ОСОБА_3 у встановлений законом строк відмовився від прийняття спадщини. Батько позивача ОСОБА_4 помер 09.07.2001 р. На підставі вищевказаного позивач просить суд задовольнити позов, встановивши відповідні факти та визнати право власності на спадкове майно.
Позивачем було надано заяву, відповідно до якої вона підтримає позовні вимоги та просив розглянути справу без її участі.
Представник відповідача, Вилківської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності, суду не надав.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-УР № 883661, рос. «Соловьев Афанасий Леонтьевич», ІНФОРМАЦІЯ_2 та рос. «Губинова Наталья Терентьевна», ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 29жовтня 1960 року у Вилківській міськраді депутатів трудящих Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 78. Після укладення шлюбу дружині було присвоєне прізвище «Соловйова».
Відповідно до свідоцтва про народження серії IV-УР № 1183278, зареєстрованого 22.04.1963 р., запис акта про народження № 58, рос. «Соловьев Афанасий Леонтьевич», та рос. «Губинова Наталья Терентьевна» є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 275654, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб 31жовтня 1981 року у виконкомі Вилківської міської Ради народних депутатів, про що зроблено актовий запис за № 75. Після укладення шлюбу дружині було присвоєне прізвище «Кучурка».
Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 251248, зареєстрованого Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 95, ОСОБА_4, помер 09.07.2001 року.
Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 27.10.2016 р., ОСОБА_2, заповідала ОСОБА_3 та ОСОБА_7, усе її майно, яке буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.
Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 460400, виданого Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 78, ОСОБА_2, померла 05.11.2016 року.
З виписки з рішення Виконавчого комітету Вилківської міської ради № 38 від 19.03.1998 р. вбачається, що ОСОБА_2, проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_6, передано присадибну земельну ділянку площею 231 кв.м.
Згідно довідки наданої Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області № 538/02-20 від 26.04.2017 року, на день смерті ОСОБА_2, яка померла 05.11.2016 р. була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_7 та з нею постійно проживала її донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно акту обстеження житлово побутових умов складеного депутатом Вилківської міської ради від 18.11.2016 р., на момент смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, день смерті 05.11.2016 р., яка мешкала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9. Оскільки остання мала тривалу тяжку хворобу, з нею разом постійно мешкала донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вела спільне господарство. Витрати по проведенню поховання проводили зять ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
Рішенням Виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області № 271 від 25.05.2017 р. житловому будинку, який належав ОСОБА_2, померлій 05.11.2016 р. присвоєно адресу: Кілійський район, м. Вилкове, вулиця Білгородський канал, будинок 106 (колишня вул. Белгородський к-л, 110, вул. Б.Канал, 106).

Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» від 17.06.2016 р., садибний (індивідуальний) житловий будинок, розміщений за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, № 106 (колишній № 110), який в цілому складається з: житлового будинку: літ. А, загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м; літньої кухні літ. Б; навісу літ . В; убиральні літ. Г; надвірних споруд № 1-2, І.

Як вбачається з листа від 02.08.2017 р. № 386/02-14/37/2017, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 зазначив, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на житловий будинок. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, вирішення питання про прийняття спадщини, проводиться у судовому порядку.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 49988820 від 23.11.2017 р. сформованої приватним нотаріусом ОСОБА_6, заповідачем є ОСОБА_2, номер заповіту 59716788, номер в реєстрі нотаріальних дій 2013, дата посвідчення 27.10.2016 р.

Згідно інформаційної довідки відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 47575655 від 28.04.2017 р. сформованої приватним нотаріусом ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_2, померлої 05.11.2016 р., за номером у спадковому реєстрі 60516231 та номером у нотаріуса 37/2017 була заведена спадкова справа.

Відповідно до заяви поданої до приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 20.04.2017 р., ОСОБА_3, відмовився від спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_2.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у1964 році.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Крім цього, як зазначено в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, положення ЦК України щодо виникнення права власності на відповідний будинок лише після державної реєстрації, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, є позивач, як спадкоємець за заповітом.

Судом встановлено, що позивач, який прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в звязку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 224-226, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1223 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку, розміщеного за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, № 106 (колишній № 110).

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, розміщений за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, № 106 (колишній № 110), який в цілому складається з: житлового будинку: літ. А, загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м; літньої кухні літ. Б; навісу літ . В; убиральні літ. Г; надвірних споруд № 1-2, І, - в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, яка померла 05.11.2016 р. в місті Вилкове Кілійського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області в шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_8