Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 02.06.2017 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не довше, ніж до стягнення ним 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановлення обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду щодо призначення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки її позовна вимога полягала у визначенні аліментів у частці від заробітку платника, який офіційно працевлаштований, одержує стабільний дохід та не має на утриманні інших осіб. Додає, що самостійно утримувати сина, який навчається на стаціонарній формі навчання та не має будь-яких доходів, вона не спроможна. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши аліменти з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку на період навчання сина до досягнення ним 23-річного віку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/2017/17 Головуючий у 1 інстанції Чорний І.А.

Провадження № 22-ц 787/1363/2017 Доповідач Ковальчук Н.М.

суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7), котрий навчається на першому курсі медичного факультету Харківського національного медичного університету на денному відділенні державної форми навчання за спеціальністю «медицина», що підтверджуєтька довідкою цього закладу № 2608 від 24.05.2017р (а.с. 10).

У зв'язку навчанням син сторін потребує матеріальної допомоги на оренду житла, продукти харчування, навчальні посібники, канцелярські вироби, одяг, доїзду із м. Харкова до м. Здолбунів на вихідні та назад на навчання тощо.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами їхній повнолітній син фактично перебуває на утриманні своєї матері, позивачки у справі, оскільки сам не працює, а стягнення аліментів на його користь на підставі рішення Здолбунівського районного суду від 09.06.2010 року припинено у звязку з досягненням повноліття.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст. 199 СК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 200 СК України, яка встановлює, що розмір аліментів на повнолітніх дітей визначається у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку, та виходив з того, що платник аліментів має фізичну та матеріальну можливість надавати утримання своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Проте колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком місцевого суду щодо визначення аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача, у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог від 24.07.2017р. позивачка ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти у частці від його заробітку 1/6 частина, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, оскільки він має постійний дохід, офіційно працевлаштований.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 працює у виробничому структурному підрозділі «Рівненська дистанція водопостачання» регіональної філії "Львівська залізниція».

З огляду на те, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток у суду першої інстанціїї не було правових підстав стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач, який є її колишнім чоловіком та батьком дитини, за рішенням суду сплачував аліменти на неповнолітнього ОСОБА_1. В даний час останньому виповнилось вісімнадцять років і він навчається. У зв"язку з навчанням сина у медичному інституті на денній формі, вона несе значні витрати на його утримання. Син не може працювати і мати якийсь дохід, часто хворіє. Відповідач має задовільниїй стан здоров"я, працює та має змогу надавати допомогу на навчання для сина, однак добровільно такої допомоги не надає.

На думку колегії суддів, вказані позивачкою обставини доведені матеріалами справи і не спростовані відповідачем.

Розмір аліментів, які просить стягнути відповідачка на її користь, є обгрунтованими, визначений з врахуванням всіх обставин та вимог закону, а тому позов слід задовольнити.

Зважаючи на те, що місцевий суд припустився помилок суду при застосуванні норм матеріального права, невірно оцінив обставини, що мають значення для справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У звязку з цим, з ОСОБА_3 підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 640 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 704 грн..

Керуючись ст. 307, ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2 червня 2017 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в сумі 1 344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_5

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_5