АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1960/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівВасиленко Л. І., Нерушак Л. В.
при секретаріОвчаренко І. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу; представника ПАТ «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» - Беленкову В.В., яка просила апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ПАТ «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 17 травня 1991 року згідно наказу №80-к була прийнята на роботу в Виробниче об'єднання газового господарства «Черкасигаз» на посаду касира.

З цього періоду, зазначає ОСОБА_6, вона працювала на різних посадах: бухгалтера-касира (наказ №149к від 11 квітня 2000 року), бухгалтера (наказ №283/ОД від 12 листопада 2003 року), контролера газового господарства (наказ №580п від 20 грудня 2005 року), економіста з фінансової роботи (наказ №424п від 01 листопада 2011 року).

02 січня 2013 року була переведена на посаду контролера газового господарства, згідно наказу №03п.

Наказом №339-п від 16 серпня 2016 року була звільнена з посади у зв'язку із скороченням штату працівників з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП.

ОСОБА_6 вказує, що виданий відповідачем наказ про її звільнення є незаконним, оскільки ПАТ «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» не було дотримано термінів попередження працівника про майбутнє вивільнення з роботи з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП. Крім того, роботодавцем не було враховане належне позивачці переважне право на залишення на роботі, оскільки вона безперервно працювала на одному підприємстві на різних посадах більше 25 років, не було надано їй переліку вакантних посад, на які її можливо було б перевести, внаслідок чого були істотно порушені її трудові права.

Крім того, зазначає ОСОБА_6, своїми діями відповідач завдав їй суттєвої моральної шкоди, оскільки у зв»язку із незаконним звільненням вона зазнала порушення своїх нормальних життєвих зв»язків і потребувала прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Спричинену їй моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 5000 грн.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_6 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із даним позовом та уточнившись із заявленими позовними вимогами, остаточно просила суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ №339п від 16.08.2016 року про її звільнення, поновити її на посаді контролера газового господарства ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до моменту винесення судового рішення про поновлення на роботі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати позивачки - 131,19 грн., а також стягнути із ПАТ «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, таким, що ухвалене із порушення норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті, просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2017 року скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги повністю.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що процедура звільнення позивачки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України була проведена з урахуванням вимог діючого трудового законодавства із дотриманням прав та гарантій працівника при звільненні його роботодавцем із займаної посади з вищевказаних підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_6, 17 травня 1991 року згідно наказу №80к позивачка була прийнята на посаду касира в Виробниче об'єднання газового господарства «Черкасигаз».

В подальшому, позивачка працювала на різних посадах: бухгалтера-касира (наказ №149к від 11.04.2000р.), бухгалтера (наказ №283/ОД від 12.11.2003р.), контролера газового господарства (наказ №580п від 20.12.2005р., економіста з фінансової роботи (наказ №424п від 01.11.2011р.).

02 січня 2013 року була переведена на посаду контролера газового господарства, згідно наказу №03п.

Відповідно до наказу від 09 березня 2016 року № 67 «Про зміни в штатному розписі працівників підприємства» виведено з штатного розпису служби обліку природного газу та контролю за його використанням по сектору обліку природного газу, використаного населення, зокрема 78,8 одиниць контролера газового господарства, в тому числі посаду позивача. (том1, а.с.33-34)

Згідно з протоколом засідання профкому №157 від 16 серпня 2016 року надана згода на розірвання трудового договору, укладеного із позивачкою. (том 1, а.с.78-79)

Відповідно до наказу №339п від 16 серпня 2016 року ОСОБА_6 була звільнена з посади контролера газового господарства у зв'язку із скороченням штату працівників з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП. (том 1, а.с.80)

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в понятті п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За таких обставин працівник може бути звільнений з роботи за п.1ч.1 ст.40 КЗпП України, зокрема, якщо скорочується чисельність або штат працівників і така підстава може бути самостійною.

При цьому, звільнення працівника з підстав, передбачених п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України, можна вважати законним лише при умові дотримання власником вимог, передбачених ч.2 ст.40, ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України, що у свою чергу є дотриманням трудових прав та гарантій для працівника, установлених законом.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся працівник за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Є безпідставними і такими, що спростовуються наявними матеріалами справи посилання ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі на те, що відповідач сам фактично скасував своє повідомлення про майбутнє вивільнення позивачки, приймаючи до уваги той факт, що з моменту вручення їй повідомлення про майбутнє вивільнення до моменту самого вивільнення пройшло більше 5 місяців.

Згідно положень ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 09 березня 2016 року № 67 «Про зміни в штатному розписі працівників підприємства», 22 березня 2016 року позивачку було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з одночасним повідомленням про відсутність вакансій відповідної кваліфікації, які можуть бути їй запропоновані. (том 1, а.с.35)

Як вбачається з інформаційної довідки про наявні вакансії в період з 10 березня 2016 року по 16 серпня 2016 року, в наявності у ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» були лише посади, які не відповідали професії і спеціальності позивачки (водії, слюсарі, монтери, електрогазозварники, головний фахівець з питань роботи зі споживачами, інженери, фельдшер), тому ОСОБА_6 вони і не були запропоновані . (том1, а.с.36)

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи листків непрацездатності, виданих КП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_6 перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в період з 25 березня 2016 року по 16 серпня 2016 року, що унеможливлювало проведення роботодавцем її звільнення у вказаний проміжок часу. (том 2, а.с.19-29)

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП) у період його тимчасової непрацездатності. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Таким чином, відповідач із дотриманням вимог трудового законодавства після першого дня виходу ОСОБА_6 на роботу після лікарняного, видав наказ №339п від 16 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_6 з посади контролера газового господарства з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України.

Також є неаргументованими твердження ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не було враховане належне їй переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має вищу освіту, має понад 25 років безперервного стажу на підприємстві з великим досвідом роботи по спеціальності і за період роботи до неї не застосовувалися заходи дисциплінарного впливу.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на poбoтi i які не мають таких переваг, входять вci працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Сукупність зібраних по справі доказів об»єктивно свідчить про те, що відповідачем при вирішенні питання щодо звільнення позивачки з»ясовувалося питання щодо її переважного права на залишення на роботі.

Так, із наявних в матеріалах справи порівняльної таблиці продуктивності праці контролерів газового господарства служби обліку природного газу та контролю за його використанням вбачається, що показник продуктивності позивачки ОСОБА_6 становив 31% від загального обсягу споживачів та був значно нижчій показника праці осіб, які були залишені працювати контролерами газового господарства. (том 1, а.с.72-73)

В порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка зобов»язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_6 на адресу суду не було надано будь-яких об»єктивних доказів, які б спростовували наданий ПАТ «Черкасигаз» показник продуктивності праці позивачки в порівнянні із іншими працівниками, як і доказів того, що вказаний показник обрахований відповідачем неправильно.

Аналізуючи підстави щодо визначення переважного права на залишення на роботі конкретного працівника, визначені статтею 42 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначені ОСОБА_6 підстави, як безперервність праці на одному підприємстві на різних посадах більше 25 років і незастосування до позивачки з боку відповідача заходів дисциплінарного впливу не є в контексті вимог закону передумовами для переважного права на залишення позивачки на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації Черкасигаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :