АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2071/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівНерушак Л. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про заборону вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

27 квітня 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 7 серпня 2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № CSN0GA13130047 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 17 800 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2017 р.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 20 серпня 2007 р. між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № CSN0GA13130047 згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

ОСОБА_6 умови кредитного договору належним чином не виконав, що стало підставою для звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 р. позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSN0GA13130047 звернуто стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк», а також виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 У решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

На день подання позову судове рішення не виконано, предмет іпотеки не продано.

Відповідач достеменно знаючи про чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вчиняє дії спрямовані, на думку позивача, на примусову реалізацію предмета іпотеки. Так за його заявою на підставі отриманих дублікатів правовстановлюючих документів, 01.04.2016 р. проведена реєстрація права власності за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та направлено повідомлення про початок реалізації відповідачем вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись при цьому на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. позивач просив заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» на час дії цього мораторій укладати будь-які договори з відчуження спірного домоволодіння.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_6 діючи через свого представника - адвоката Огороднього А.Б. просив його скасувати з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому зазначив, що висновок суду про відсутність укладеного договору про задоволення вимог відповідача з можливістю укладення останнім договору купівлі-продажу житлового будинку, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до п. 27 іпотечного договору укладеного між сторонами вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу відповідачем предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування укладеного окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідача) з передачею права власності на предмет іпотеки або укладення договору купівлі-продажу та відсутні обґрунтовані підстави передбачити можливість порушення права власності позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, серед яких припинення дії, яка порушує право, причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2016 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про заборону вчинення дій. При цьому, як на підставу звернення, послався на ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, які регламентують загальні положення про право власності та ст. 386 ЦК України, яка визначає засади захисту права власності.

При цьому позивач вважав, що встановлення заборони відповідачу вчиняти дії по укладанню договорів спрямованих на реалізацію (відчуження) предмета іпотеки, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є належним способом захисту його цивільних прав у розумінні ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 7 серпня 2007 р. між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № CSN0GA13130047 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 17 800 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2017 р. ( а.с.7-9)

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 20 серпня 2007 р. між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № CSN0GA13130047 згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.( а.с. 10-15)

ОСОБА_6 умови кредитного договору належним чином не виконав, що спонукало банк звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 р. позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSN0GA13130047 звернуто стягнення на предмет іпотеки, вказаний вище житловий будинок шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк», а також виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 В решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. (а.с. 16)

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09 червня 2016 р. рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 р. в частині виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі зняттям з реєстраційного обліку було скасовано. В решті залишено без змін. (а.с. 64-65)

Суд першої інстанції застосував при вирішенні даних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 р. і відповідно до п. 1 якого констатовано неможливість примусово стягнути (відчужити без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У цивільному законодавстві поняття «мораторій» викладено у п. 2 ч. 1 263 ЦК України та повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови, і визначається як відстрочення виконання зобов'язання

Отже, мораторій є саме відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки.

Даний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

В підтвердження заявлених вимог позивачем надано повідомлення, датоване 18.03.2016 р. та адресоване йому ПАТ КБ «Приватбанк», в якому зазначається про те, що ОСОБА_6 є боржником, банк має намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу іпотечного майна та водносач містить пропозицію повідомити про наявність наміру у боржника купити предмет іпотеки.

Таким чином дане повідомлення було направлене ОСОБА_6 ще до ухвалення апеляційним судом 09 червня 2016 р. рішення у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі зняттям з реєстраційного обліку було скасовано.

Крім того, колегія суддів критично оцінює дане повідомлення і з тих підстав, що воно не містить посилань на будь-які конкретні обставини щодо продажу іпотечного майна за дії Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та фактично по своїй суті спрямоване на спонукання ОСОБА_6 у добровільному порядку, як до виконання умов укладених між сторонами договорів, так і судового рішення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно констатовано, щодо відсутності обґрунтованих підстав передбачити можливість порушення права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання адвоката Огороднього А.Б., приведені в апеляційній скарзі, на те, що пунктом 27 іпотечного договору укладеного між сторонами 20 серпня 2007 р. визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу відповідачем предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, так як Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як акт цивільного законодавства, з часу його вступу в законну силу, забороняє, зокрема, і кредитній установі відчуження нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки без згоди його власника. При цьому ПАТ КБ «Приватбанк» не є тим банком на який дія Закону не поширюється.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :