Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Пояснює, що сторони по справі більше двох років не ведуть спільне господарство та не проживають разом.

Позивач вважає, що спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим.

Місцевий суд двічі надавав строк для примирення сторін, проте шлюбні відносини між сторонами не відновилися.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що збереження шлюбу не суперечить інтересам відповідача та спільних дітей сторін, а також засадам моралі та справедливості, а тому шлюб не може бути розірваний.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що з 13.07.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище до реєстрації шлюбу - Ногачевська) ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії _______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/4477/17 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1668/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_8

1-ГЮ № 025528 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 7, 9, 11, 13).

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Як встановлено ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Місцевий суд використав надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя. Разом з тим, подружжя не вжило заходів щодо примирення та збереження сім'ї.

Під час розгляду справ про розірвання шлюбу, суд, за правилами ст. 112 СК України, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не наведено дійсних причин розірвання шлюбу.

Разом з тим, ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення місцевим судом в ухваленому ним рішенні обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 55, 56 СК України.

Оскільки між подружжям склалися неприязні стосунки, сторони не підтримують сімейних відносин, позивач категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків та вказує на те, що протягом двох років вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо, наявні правові підстави для задоволення позову.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Спір про місце проживання дітей відсутній.

На підставі ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 55, ч. 3 ст. 56, ст. 112 СК України, керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 13.07.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який зареєстрований в Книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції під № 925 - розірвати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

ОСОБА_13 ОСОБА_8

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2