Справа №642/210/17-ц
Провадження №2/642/21/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30січня 2017 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Скляренко С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Головного Управління ДМС у Харківській області, третя особа: Районний відділ ДМС України Ленінського району про встановлення факту постійного проживання на території України, визнання особи громадянином України та зобовязання видати паспорт громадянина України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

1)Визнати факт постійного проживання її діда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України з 1902 року по 1930 рік;

2)Визнати ОСОБА_1 громадянкою України, зобовязати компетентні органи видати їй паспорт громадянина України.

Вказана заява ухвалою суду від 23 січня 2017 року була залишена без руху, оскільки подана без дотримання вимог п 5, 6 ч. 1 ст. 119, п. 3 ст. 258 ЦПК України, а саме: не зазначені докази на підтвердження посилання ОСОБА_1 на те, що її дід з народження і по 1930 рік мешкав на території України, а у 1931 році, будучи працівником ГПУ, був відряджений в Туркменію, у 1936 році був відряджений в м. Бухара Узбекістан: що з 2006 року вона неодноразово зверталася до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про оформлення громадянства України, але отримувала відмову, або наявність підстав для звільнення від доказування всіх цих обставин. Крім того, ОСОБА_1 необхідно уточнити по тексту заяви прізвище та по-батькові діда, оскільки з доданих до заяви додатків вбачається наявність різного їх написання, а саме - прізвище як «Гришенцев» (по тексту позову, в витягу з метричної книги за 1902 рік, в свідоцтві про народження ОСОБА_3 та ін..) та «Гришенцов» (в посвідченні про закінчення курсу в школі, в свідоцтві про закінчення курсу навчання у училищі, у довідці Криничанської сільської ради, у посвідченні за участь у ВВВ та ін..); по-батькові як «Сазонович» (по тексту позову, в повторному свідоцтві про народження матері заявника) та «Сазонтович» (в свідоцтві про смерть діда заявника), «Созонтович» (з витягу з метричної книги за 1902 рік, в свідоцтві про закінчення курсу навчання у училищі), «Сизонов» (в посвідченні про закінчення курсу в школі). Крім того ОСОБА_1 необхідно було обґрунтовано з посиланням на докази та правові підстави уточнити п. 2 прохальної частини заяви щодо визнання судом ОСОБА_1 громадянкою України та зобовязання судом компетентних органів видати паспорт громадянина України заявнику. Також позивачу необхідно було уточнити заяву, зазначивши вірно її назву як «позовна заява» чи «заява про встановлення факту, що має юридичне значення» і в залежності від цього правильно зазначити сторін по справі (позивач, відповідач, третя особа в разі її наявності, або заявник та заінтересована особа).

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк два дні з моменту отримання ухвали.

26 січня 2017 року заявником була отримана копія зазначеної ухвали, що підтверджується розпискою в матеріалах справи.

27 січня 2017 року на адресу суду від заявника надійшла уточнена заява про усунення недоліків. Однак, як вбачається з тексту поданої заяви, заявник недоліки, зазначені в ухвалі від 23 січня 2017 року, в повному обсязі та належним чином не усунув, оскільки в ній також не зазначені докази на підтвердження того, що дід ОСОБА_1 з народження і по 1930 рік мешкав на території України, а у 1931 році, будучи працівником ГПУ, був відряджений в Туркменію, у 1936 році був відряджений в м. Бухара Узбекістан; з 2006 року вона неодноразово зверталася до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про оформлення громадянства України, але отримувала відмову, або наявність підстав для звільнення від доказування всіх цих обставин.

Розглянувши вказану заяву суд приходить до висновку про те, що ухвала суду від 23 січня 2017 року про залишення без руху даної заяви залишилася не виконаною належним чином і зазначені в даній ухвалі суду недоліки заявником належним чином та в повному обсязі не усунуті, виходячи з наступного.

Статтею 119 ЦПК України, а саме частиною 2, передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також: ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України є обовязковими в частині того, що в заяві заявник обовязково повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, які зазначені ним у заяві.

При цьому суд звертає увагу, що при поданні заяви до суду заявник повинен в заяві саме зазначати докази (тобто послатися на доказ, який ці обставини підтверджує), а не додавати (подавати) докази до заяви.

Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, не зазначення доказів у заяві є підставою для залишення її без руху, а неподання доказів на підтвердження вимог є підставою для відмови в задоволенні заявм у ході розгляду цивільної справи.

При цьому також враховується, що відповідно до ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права та обовязки.

Враховуючи наведене, а також зміст ухвали суду від 23 січня 2017 року, в якій суд не вимагав від заявника надання доказів на підтвердження заявлених вимог, а пропонував лише зазначити їх в заяві, суд вважає, що вищевказана ухвала суду про залишення без руху від 23 січня 2017 року ОСОБА_1 не виконана належним чином та в повному обсязі і тому, відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України, її слід вважати неподаною і повернути заявнику.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до Головного Управління ДМС у Харківській області, третя особа: Районний відділ ДМС України Ленінського району про встановлення факту постійного проживання на території України, визнання особи громадянином України та зобовязання видати паспорт громадянина України, - визнати неподаною та повернути заявнику.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент. номер НОМЕР_1, сплачений нею судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно квитанції №0.0.681999771.1 від 06.01.2017.

Повідомити заявника, що згідно з ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О.Скляренко